УХВАЛА

11 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 907/399/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кондратової І. Д., Студенця В. І.,

у письмовому провадженні без повідомлення та виклику сторін касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Палінкаша Івана Михайловича

на рішення Господарського суду Закарпатської області

у складі судді Пригари Л. І.

від 01 червня 2021 року

та на постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Скрипчука О. С., Марка Р. І., Кравчука Н. М.

від 22 жовтня 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал"

до Фізичної особи підприємця Палінкаша Івана Михайловича

про стягнення 66 900,00 грн заборгованості за надані послуги місця доставки митних вантажів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фізичної особи підприємця Палінкаша Івана Михайловича, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх. № 0231-09/10022/18 від 17 серпня 2018 року, том 3, а.с. 64), яка була прийнята ухвалою суду від 20 серпня 2018 року, просило стягнути з відповідача 66 900,00 грн за надані послуги місця доставки митних вантажів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у період з 20 червня 2015 року по 21 березня 2016 року здійснив митне оформлення своїх вантажів у режимі експорту за 223 деклараціями, у графі 30 яких зазначив місцем прибуття вантажів місце з кодом 305-002-1-1, що заходиться за адресою: вул. Пролетарська, 2, м. Тячів, Закарпатська область та належить позивачу, тобто отримав від позивача послуги з надання у користування місця прибуття вантажу. За твердженням позивача факт зазначення відповідачем у графі 30 декларацій місця прибуття вантажів за відповідним кодом, що належить позивачу, свідчить про те, що між сторонами у справі був укладений публічний договір з надання послуг користування місцем доставки митних вантажів. Однак відповідач в порушення своїх зобов`язань за цим договором не здійснив оплату отриманих від позивача послуг (з розрахунку по 300,00 грн за кожен день отримання послуг місця прибуття стосовно кожного митного оформлення вантажів за 223 митними деклараціями), внаслідок чого станом на момент пред`явлення позову заборгованість відповідача за отримані послуги з користування місцем прибуття вантажу становить 66 900,00 грн, стягнення яких є предметом спору у цій справі.

Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 23 червня 2018 року за цим позовом відкрив спрощене позовне провадження у справі № 907/399/18.

Справа № 907/399/18 розглядалася господарськими судами неодноразово.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 01 червня 2021 року, ухваленим за результатом нового розгляду справи, позов задовольнив повністю: стягнув з Фізичної особи підприємця Палінкаша Івана Михайловича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал" 66 900,00 грн заборгованості за надані послуги місця доставки митних вантажів та 1 762,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Західний апеляційний господарський суд постановою від 22 жовтня 2021 року залишив без змін рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірні правовідносини стосуються споживання послуг в процесі митного оформлення вантажу, з огляду на що для вирішення спору у цій справі підлягають застосуванню норми матеріального права, що регулюють порядок митного контролю та митного оформлення вантажів (товарів або транспортних засобів), між сторонами у справі виникли правовідносини щодо надання послуг на підставі публічного договору та факт отримання відповідачем від позивача послуг користування місцем доставки вантажів є доведеним.

Відповідач - Фізична особа - підприємець Палінкаш Іван Михайлович звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Як на підстави касаційного оскарження зазначених судових рішень скаржник послався на пункти 1 та 4 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій при здійсненні нового розгляду справи:

1) неправильно застосували частину третю статті 247, статтю 248, частину другу статті 258, частини першу та третю статті 320 Митного кодексу України у їх сукупності, які чітко визначають випадки, коли митні формальності здійснюються без пред`явлення товарів та транспортних засобів митному органу, тобто без їх доставки до зони митного контролю, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування зазначених норм, викладені у пунктах 16 - 28 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у цій же справі № 907/399/18, якою справу було направлено на новий розгляд;

2) не дослідили зібрані у справі докази, що є підставою для скасування судових рішень, визначених пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

Також скаржник посилається на те, що ця справа становить значний суспільний інтерес, має виняткове значення для скаржника та судові рішення у цій справі матимуть преюдиційний характер при розгляді інших справ за його участі, оскільки відповідач виконує експортно-імпортні операції і не користується послугами митної доставки вантажів, які надаються митними складами, а оскаржувані судові рішення встановлюють факт можливості митним складам стягувати з суб`єктів експортно-імпортних операцій (в тому числі скаржника) грошові кошти без надання фактичних послуг місця доставки вантажів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 02 лютого 2022 року поновив Фізичній особі-підприємцю Палінкашу Івану Михайловичу строк на касаційне оскарження рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року та постанови Західного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 907/399/18, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Палінкаша Івана Михайловича та призначив її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Як уже зазначалося підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі відповідач визначив, зокрема пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій при здійсненні нового розгляду справи не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 247, статті 248, частини другої статті 258, частин першої та третьої статті 320 Митного кодексу України, викладені у пунктах 16 - 28 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у цій же справі № 907/399/18, якою справу було направлено на новий розгляд.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу послався на те, що висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 258, частини першої та третьої статті 320 Митного кодексу України, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у цій же справі № 907/399/18, а також доводи відповідача у касаційній скарзі щодо застосування цих норм є помилковими, ґрунтуються на неправильному тлумаченні цих норм, не узгоджуються з положеннями митного законодавства та є за своєю суттю нелогічними, з огляду на що не можуть бути враховані при вирішенні спору.

Крім того позивач у клопотанні про передачу справи № 907/399/18 на розгляд Великої Палата Верховного Суду зазначив про те, що Верховний Суд у низці постанов неодноразово вказував на те, що правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду, якою справу направлено на новий розгляд, не означає остаточного формування судом касаційної інстанції правового висновку у даній справі, а відтак не підлягає врахуванню іншими судами (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №759/19440/15-ц, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №922/3693/18, Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №927/253/19, від 18 березня 2021 року у справі №905/2137/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 910/6322/20, від 08 червня 2021 року у справі № 916/2458/18 від 01 липня 2021 року у справі № 910/15635/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 922/2507/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 910/15086/20, від 07 грудня 2021 року у справі №910/3550/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 911/2574/18, від 09 грудня 2021 року у справі № 905/857/19 тощо).

З огляду на наявність зазначеного висновку Верховного Суду, суд касаційної інстанції вважає, що при перегляді у касаційному порядку оскаржуваних судових рішень у цій справі, що були ухвалені за результатом нового розгляду справи, виникає питання, чи підлягає правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду, якою справу направлено на новий розгляд, безумовному врахуванню судами при новому розгляді справи та чи може вважатися порушенням норм процесуального права, якщо суди при новому розгляді справи не врахували правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду, якою справу направлено на новий розгляд.

Разом з цим при розгляді зазначеної справи № 907/399/108 суд касаційної інстанції встановив, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 19 січня 2022 року у справі № 910/22858/17 передала на вирішення Великої Палати Верховного Суду питання відступу від правової позиції, що міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №759/19440/15-ц, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №922/3693/18, Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №927/253/19, від 18 березня 2021 року у справі №905/2137/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 910/6322/20, від 08 червня 2021 року у справі № 916/2458/18 від 01 липня 2021 року у справі № 910/15635/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 922/2507/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 910/15086/20, від 07 грудня 2021 року у справі №910/3550/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 911/2574/18 тощо, про те, що правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду, якою справу направлено на новий розгляд, не означає остаточного формування судом касаційної інстанції правового висновку у даній справі, а відтак не підлягає врахуванню іншими судами.

Верховний Суд в ухвалі від 19 січня 2022 року про передачу справи № 910/22858/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду зазначив про те, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" і Господарський процесуальний кодекс України передбачають обов`язковість врахування судами висновків, які містяться у будь-якій постанові Верховного Суду, незалежно від того, якою є резолютивна частина цієї постанови, а на підставі такого висновку вже формується негативна практика ігнорування висновків Верховного Суду судами інших інстанцій, тобто нівелюється значення тих висновків, які містяться у постанові Верховного Суду, якою справу направлено на новий розгляд.

Також в обґрунтування необхідності відступлення від зазначеного висновку Верховного Суду колегія суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 19 січня 2022 року у справі № 910/22858/17 зазначила про те, що такий висновок Верховного Суду не відповідає чинному законодавству, суперечить практиці Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово відступала від висновків, які містилися у постановах, якими справа направлялася на новий розгляд, та практиці, яка склалася в інших касаційних судах у складі Верховного Суду. Крім того на думку колегії суддів Касаційного господарського суду існування такої правової позиції (відсутність у постанові правового висновку, якщо справу направлено на новий розгляд) дає можливості для необґрунтованого відступу від правових висновків Верховного Суду в порушення механізму формування єдиної та сталої судової практики, передбаченого статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статтею 302 Господарського процесуального кодексу України.

Отже на розгляд Великої Палати Верховного Суду у межах справи № 910/22858/17 винесене питання щодо застосування (врахування) судами правових висновків Верховного Суду, що містяться у постанові, якою справу направлено на новий розгляд, і таке питання має значення для правильного розгляду цієї справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 7 частин першої та третьої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

З огляду на те, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є обставини неврахування судами попередніх інстанцій при новому розгляді справи висновків Верховного Суду, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у цій же справі, зазначене вище питання щодо застосування норм процесуального права, що було передане на вирішення Великої Палати Верховного Суду, має значення для правильного розгляду цієї справи судом касаційної інстанції та Верховний Суд вважає за необхідне зупинити провадження у цій справі на підставі пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Зупинити касаційне провадження у справі № 907/399/18 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Палінкаша Івана Михайловича на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2021 року до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/22858/17.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О. Баранець

Судді І. Кондратова

В. Студенець