ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2022 року м. Дніпро Справа № 904/7669/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Мороза В.Ф.

при секретарі судового засідання: Радіновському Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Фещенко Ю.В.) від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (м. Дніпро)

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (м. Жовті Води, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за поставлений товар на підставі договорів про закупівлю товару у загальному розмірі 30 054 905 грн. 02 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21:

- позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за поставлений товар на підставі договорів про закупівлю товару у загальному розмірі 30 054 905 грн. 02 коп. - задоволено у повному обсязі;

- стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вулиця Горького, будинок 2; ідентифікаційний код 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (49089, м. Дніпро, вулиця Будівельників, будинок 23; ідентифікаційний код 39986118) 26 354 711 грн. 76 коп. - основного боргу, 2 802 661 грн. 20 коп. - інфляційних втрат, 897 532 грн. 06 коп. - 3% річних, 450 823 грн. 58 коп. - витрат по сплаті судового збору, 50 000 грн. 00 коп. - частину витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21 в частині стягнення 50 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні відповідних позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивачем не доведено належними доказами реальності адвокатських витрат, заявлених до стягнення, та обґрунтованості їх розміру, адже справа є незначної складності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 09.03.2022р.

Судове засідання, призначене на 09.03.2022р., не відбулось у зв`язку із затвердженням Верховною Радою Указу Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні.

З метою забезпечення стабільного здійснення судочинства та беручи до уваги необхідність забезпечення права осіб на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2022р. розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 16.05.2022р.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись при цьому на обґрунтованість розміру адвокатських витрат та умови укладеного з адвокатом договору на надання правової допомоги.

Апелянт наданим йому правом участі у судовому засіданні не скористався та не забезпечив явку в судове засідання свого повноважного представника, про час та місце судового засідання був повідомлений апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, приписи ст.ст. 202, 270 ГПК України, а також те, що неявка представника апелянта не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, а апеляційним судом не визнавалася явка в судове засідання представників учасників справи обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представника апелянта.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено місцевим господарським судом та не оспорюється сторонами, 21.04.2020 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (далі - постачальник, позивач) було укладено договір про закупівлю товару № 377/13/28Е (далі - договір-1, а.с.30-36 у томі 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в пункті 1.2. договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору-1).

У пункті 11.1. договору-1 сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.09.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Доказів зміни, визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Крім того, 27.07.2020 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (далі - постачальник, позивач) було укладено договір про закупівлю товару № 593/13/251В (далі - договір-2, а.с.230-237 у томі 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в пункті 1.2. договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору-1).

У пункті 11.1. договору-2 сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У пункті 1.2. договорів-1,2 сторони визначили, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві Основні неорганічні хімічні речовини, код 2431 (Сірка технічна) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

У відповідності до вказаних умов, позивачем та відповідачем було підписано Специфікацію № 1 до договорів-1,2, в якій вони визначили найменування продукції, яка буде постачатися, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну вартість продукції (а.с.37, 238 у томі 1).

У пунктах 5.1. договорів-1,2 сторони погодили, що поставка товару здійснюється згідно з графіком поставки № 1, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пунктів 5.2. та 5.3. договорів-1,2 поставка товару здійснюється на умовах DDP (станція Жовті Води-2) відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. При поставці партії товару постачальник надає сертифікат виробника, рахунок фактуру, видаткову накладну та товарно-транспортні документи.

При цьому, у пункті 5.4. договорів-1,2 сторони визначили, що датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору-1, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 42 849 972 грн. 01 коп. відповідно до наступних видаткових накладних: видаткової накладної № ВН-200428-1 від 28.04.2020 на суму 1 789 827 грн. 74 коп.; видаткової накладної № ВН-200506-1 від 06.05.2020 на суму 3 131 772 грн. 01 коп.; видаткової накладної № ВН-200512-1 від 12.05.2020 на суму 537 377 грн. 60 коп.; видаткової накладної № ВН-200513-1 від 13.05.2020 на суму 2 399 403 грн. 66 коп.; видаткової накладної № ВН-200519-1 від 19.05.2020 на суму 4 645 178 грн. 48 коп.; видаткової накладної № ВН-200521-1 від 21.05.2020 на суму 808 695 грн. 84 коп.; видаткової накладної № ВН-200527-1 від 27.05.2020 на суму 2 118 775 грн. 30 коп.; видаткової накладної № ВН-200602-1 від 02.06.2020 на суму 1 807 813 грн. 06 коп.; видаткової накладної № ВН-200609-1 від 09.06.2020 на суму 3 589 659 грн. 02 коп.; видаткової накладної № ВН-200612-1 від 12.06.2020 на суму 1 029 217 грн. 37 коп.; видаткової накладної № ВН-200619-1 від 19.06.2020 на суму 3 357 143 грн. 39 коп.; видаткової накладної № ВН-200623-1 від 23.06.2020 на суму 3 168 599 грн. 62 коп.; видаткової накладної № ВН-200630-1 від 30.06.2020 на суму 1 803 863 грн. 06 коп.; видаткової накладної № ВН-200701-1 від 01.07.2020 на суму 2 360 176 грн. 45 коп.; видаткової накладної № ВН-200706-1 від 06.07.2020 на суму 533 482 грн. 15 коп.; видаткової накладної № ВН-200709-1 від 09.07.2020 на суму 2 347 126 грн. 69 коп.; видаткової накладної № ВН-200710-1 від 10.07.2020 на суму 1 292 316 грн. 20 коп.; видаткової накладної № ВН-200720-1 від 20.07.2020 на суму 783 219 грн. 58 коп.; видаткової накладної № ВН-200721-1 від 21.07.2020 на суму 2 110 984 грн. 39 коп.; видаткової накладної № ВН-200803-1 від 03.08.2020 на суму 1 842 782 грн. 52 коп.; видаткової накладної № ВН-200812-1 від 12.08.2020 на суму 264 890 грн. 74 коп.; видаткової накладної № ВН-200813-1 від 13.08.2020 на суму 251 451 грн. 43 коп.; видаткової накладної № ВН-200817-1 від 17.08.2020 на суму 789 413 грн. 35 коп.; видаткової накладної № ВН-200821-1 від 21.08.2020 на суму 86 802 грн. 36 коп.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору-2, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 7 935 989 грн. 75 коп. відповідно до наступних видаткових накладних: видаткової накладної № ВН-200821-2 від 21.08.2020 на суму 1 167 697 грн. 19 коп.; видаткової накладної № ВН-200825-2 від 25.08.2020 на суму 622 293 грн. 19 коп.; видаткової накладної № ВН-200828-2 від 28.08.2020 на суму 856 993 грн. 90 коп.; видаткової накладної № ВН-200901-2 від 01.09.2020 на суму 178 187 грн. 77 коп.; видаткової накладної № ВН-200908-2 від 08.09.2020 на суму 427 954 грн. 45 коп.; видаткової накладної № ВН-200921-2 від 21.09.2020 на суму 212 225 грн. 72 коп.; видаткової накладної № ВН-200928-2 від 28.09.2020 на суму 1 245 826 грн. 39 коп.; видаткової накладної № ВН-201009-2 від 09.10.2020 на суму 1 897 154 грн. 15 коп.; видаткової накладної № ВН-201015-2 від 15.10.2020 на суму 1 242 912 грн. 40 коп.; видаткової накладної № ВН-201023-2 від 23.10.2020 на суму 84 744 грн. 35 коп.

У розділі 4 договору-1 сторонами були визначені умови щодо порядку здійснення оплати, а саме:

- товар, який поставляється відповідно до договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (пункт 4.1. договору-1);

- покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів (пункт 4.2. договору-1).

Крім того, у розділі 4 договору-2 сторонами були визначені такі умови щодо порядку здійснення оплати:

- товар, який поставляється відповідно до договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (пункт 4.1. договору-2);

- покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 180-ти календарних днів (пункт 4.2. договору-2).

Отже, судом встановлено, що строк оплати поставленого позивачем у спірний період за договорами-1,2 товару на загальну є таким, що настав.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, поставлений за договором-1 товар на загальну суму 42 849 972 грн. 01 коп. був оплачений відповідачем лише частково - в сумі 24 431 250 грн. 00 коп. (відповідні платіжні доручення наявні в матеріалах справи, а.с.210-229 у томі 1), внаслідок чого за договором-1 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 18 418 722 грн. 01 коп.

Крім того, як зазначає позивач, поставлений за договором-2 товар на загальну суму 7 935 989 грн. 75 коп. взагалі не був оплачений відповідачем, внаслідок чого за договором-2 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 7 935 989 грн. 751 коп.

Таким чином, в порушення вказаних вище умов договору, відповідач поставлений у спірний період товар у повному обсязі не оплатив, чим порушив свої зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за договорами-1,2 в загальній сумі 26 354 711 грн. 76 коп. (18 418 722 грн. 01 коп. + 7 935 989 грн. 75 коп.).

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за договором про закупівлю товару № 377/13/28Е від 21.04.2020 за загальний період 01.07.2020 по 25.08.2021 у сумі 2 562 935 грн. 88 коп. та за договором про закупівлю товару №593/13/251В від 27.07.2020 за загальний період з 18.02.2021 по 25.08.2021 у сумі 239 725 грн. 32 коп., разом сума інфляційних втрат складає 2 802 661 грн. 20 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних за договором про закупівлю товару № 377/13/28Е від 21.04.2020 за загальний період прострочення з 01.07.2020 по 25.08.2021 у сумі 794 250 грн. 01 коп. та за договором про закупівлю товару №593/13/251В від 27.07.2020 за загальний період з 18.02.2021 по 25.08.2021 у сумі 103 282 грн. 05 коп., разом сума 3% річних складає 897 532 грн. 06 коп.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 597 338 грн. 71 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21 стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" 26 354 711 грн. 76 коп. - основного боргу, 2 802 661 грн. 20 коп. - інфляційних втрат, 897 532 грн. 06 коп. - 3% річних, 450 823 грн. 58 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Зазначеним рішенням також стягнуто з відповідача на користь позивача частину витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. 00 коп. Саме в цій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21 і оскаржується відповідачем та згідно з ч. 2 ст. 269 ГПК України переглядається апеляційним судом.

Частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу місцевий господарський суд виходив з того, що з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. 00 коп., з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, за змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України:

- розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо);

- такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, порядок розподілу судових витрат судом визначений статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, частина 8 якої передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 28.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" (далі - клієнт, позивач) та адвокатом Вороніним Владиславом Валерійовичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 26 (далі договір на надання правової допомоги).

Зазначеним договором, зокрема специфікацією № 1 від 28.05.2021 до нього, визначено вартість послуг - 597 338 грн. 71 коп. (а.с.104 у томі 2), які сплачуються клієнтом протягом 60 календарних днів з моменту вступу в законну силу рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелені системи" до Державного підприємства ""Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості.

У пункті 3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 було визначено види правової допомоги, кількість витраченого часу, вартість 1 години, а також загальну вартість кожного виду послуги (а.с.104 у томі 2).

Зазначені докази подані суду в межах строків, визначених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач заперечував проти заявленого до стягнення позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на таке:

- у договорі про надання правової допомоги не було визначено розміру гонорару у розмірі 597 338 грн. 71 коп., тому сума є необґрунтованою та непідтвердженою;

- позивачем подано до суду лише позовну заяву, як заяву по суті спору, яка судячи з її змісту, не вимагала значних витрат часу на її складення, клопотання про залучення до матеріалів справи документів та акту приймання-передачі послуг адвоката;

- дослідивши подані позивачем матеріали та об`єктивно оцінивши час, необхідний для оцінки цих матеріалів, відповідач вважає, що заявлений в акті приймання-передачі послуг час, витрачений адвокатом на виконання зазначених у акті робіт (наданих послуг) є явно завищеним та не відповідає критерію розумності враховуючи те, що справа не є складною. Разом з тим, відповідач зазначає, що матеріалами справи не підтверджено вчинення адвокатом будь-яких дій (запитів чи звернень до підприємств, установ, організацій) з метою збирання доказів, і це може бути лише підтвердженням того, що всі необхідні докази були у позивача;

- позивачем не надано детального обґрунтованого опису робіт (наданих послуг), в якому беручи до уваги критерії реальності, розумності та необхідності надання зазначених в ньому адвокатських послуг, з урахуванням складності справи, не додано квитанції про сплату таких витрат, тому відповідач вважає, що немає підстав для стягнення витрат на адвокатські послуги саме у розмірі 597 338 грн. 71 коп.

Як вірно вказано місцевим господарським судом, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У відповідності до вказаних вище норм, дослідивши заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та документи, на підставі яких позивач просив стягнути вказані витрати, зокрема, наведений позивачем перелік наданих послуг, витрачений час та їх вартість, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є явно завищеним, оскільки становить 597 338 грн. 71 коп., в той час, як:

- предметом спору у даній справі була заборгованість за двома договорами поставки, правовідносини за якими не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує її вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі. Отже, суд приходить до висновку, що включення такої послуги, як вивчення судової практики (5 годин), вартість якої склала 70 000 грн. 00 коп. є недоцільним та необґрунтованим;

- послуги з вивчення документації (5 годин), вартістю 70 000 грн. 00 коп.; складання позовної заяви (5 годин), вартістю 70 000 грн. 00 коп.; підготовка додатків до позовної заяви (2 години), вартістю 28 000 грн. 00 коп.; розрахунок штрафних санкцій (10 годин), вартістю 140 000 грн. 00 коп. є явно завищеними, як щодо часу витраченого на їх надання, так і за своєю вартістю, яка не відповідає критерію необхідності та розумності. Вказані дії є складовими однієї послуги - це підготовка позовної заяви, для чого необхідно провести аналіз документів, здійснити розрахунки, скласти тест позовної заяви та оформити відповідні додатки. На думку суду, вартість такої послуги, яка відповідно до даних позивача, склала 308 000 грн. 00 коп. є необґрунтовано завищеною та нерозумною, у зв`язку з чим, суд приймає до уваги заперечення відповідача в частині завищення вартості наданих адвокатом послуг;

- вартість послуги зі складання відповіді на відзив на позовну заяву (5 годин), вартістю 70 000 грн. 00 коп. також, на думку суду, є також необґрунтовано завищеною та нерозумною, оскільки текст вказаного документу містить всього 3 аркуші (а.с.158-160 у томі 2) та не стосувався предмета спору, оскільки відзив відповідача стосувався виключно заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. Отже, у відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив лише аргументи щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу;

- включення послуги складання клопотань, заяв (5 годин), вартістю 70 000 грн. 00 коп. є безпідставним, оскільки під час розгляду справи позивачем не подавались будь-які заяви або клопотання.

В той же час, судом під час визначення адекватного, розумного та обґрунтованого розміру витрат на професійну правничу допомогу у даній справі також враховано, що:

- під час розгляду справи судом відбулось шість судових засідань, в кожне з яких позивач забезпечив явку своїх представників;

- предметом спору у даній справі була заборгованість в загальній сумі 30 054 905 грн. 02 коп., що є істотною, надання послуг щодо стягнення такої значної суми потребувало проведення аналізу великої кількості первинних документів за двома різними договорами, а також здійснення досить об`ємних розрахунків інфляційних втрат та 3% річних у великій кількості періодів, оскільки за договором-1 відповідачем здійснювалися часткові оплати, що збільшило кількість періодів нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Розрахунки вказаних сум проведені на 10 аркушах (а.с.24-29 у томі 1).

Отже, місцевий господарський суд, врахувавши вищенаведені норми права та обставини справи в їх сукупності, проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в специфікації № 1, дійшов до вірного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача частини витрат позивача на професійну правничу допомогу розмірі 50 000 грн. 00 коп., який не спростовано доводами апеляційної скарги апелянта.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція, викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Враховуючи усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21, в оскаржуваній частині, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та його скасування відсутні.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі № 904/7669/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 17.05.2022 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя В.Ф. Мороз