ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2022 Справа № 914/2773/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Дзюби М.Р., розглянувши справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Чернігівська кондитерська фабрика «СТРІЛА»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКО ТРЕЙД 10»

про: визнання недійсними умов пункту договору поставки та стягнення 59 612,62 грн.,

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКО ТРЕЙД 10»

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Чернігівська кондитерська фабрика «СТРІЛА»

про: зобов`язання виконати повернення товару на умовах зворотного викупу,

представники

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): не з`явився;

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Раб М.О.,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Чернігівська кондитерська фабрика «СТРІЛА» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКО ТРЕЙД 10» про визнання недійсними умови пункту 6.2 розділу 6 «Ціна та порядок розрахунків» договору поставки №22-з від 12.10.2020 р. та стягнення 59 612,62 грн.

15.09.2022р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 13.10.2022р.; викликати представників сторін у підготовче засідання.

При цьому, 06.10.2021р. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКО ТРЕЙД 10» до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Чернігівська кондитерська фабрика «СТРІЛА» про зобов`язання виконати повернення товару на умовах зворотного викупу.

11.10.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом.

Крім того, оскільки 15.09.2021р. Господарським судом Львівської області ухвалено призначити підготовче судове засідання у цій справі на 13.10.2021р., підстави для визначення іншої дати проведення підготовчого судового засідання у цій справі відсутні.

13.10.2021р. на адресу суду від позивача (відповідача за зустрічним позовом) надійшов відзив на зустрічний позов, який зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№23999/21.

13.10.2021р. на електронну адресу суду відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, вказане клопотання зареєстроване відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№23952/21.

У підготовче судове засідання 13.10.2021р. сторонами участь повноважних представників не забезпечено.

Протокольною ухвалою від 13.10.2021р. суд постановив розгляд справи відкласти на 10.11.2021р.

Ухвалою від 01.11.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача (позивача за зустрічним позовом) у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, відкладеного на 10.11.2021р.

09.11.2021р. на електронну адресу суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, вказане клопотання зареєстроване відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№26270/21.

В підготовчому судовому засіданні 10.11.2021р. прийняв участь представник позивача (відповідача за зустрічним позовом).

Протокольною ухвалою від 10.11.2021р. суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів, розгляд справи відкласти на 24.11.2021р.

Ухвалою від 15.11.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав відповідача (позивача за зустрічним позовом) у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, відкладеного на 24.11.2021р.

В підготовчому судовому засіданні 24.11.2021р. прийняв участь представник відповідача (позивача за зустрічним позовом).

Протокольною ухвалою від 24.11.2021р. суд постановив розгляд справи відкласти на 08.12.2021р.

Ухвалою від 24.11.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача (відповідача за зустрічним позовом) у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, відкладеного на 08.12.2021р.

У даній справі підготовче засідання, призначене на 08.12.2021р., у зв`язку із перебуванням судді Король М.Р. у відпустці, не відбулося.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 13.12.2021р. підготовче засідання призначено на 05.01.2022р. о 14.30 год.

Підготовче судове засідання 05.01.2022р. відбулося за участю представників сторін.

Протокольною ухвалою від 05.01.2022р. суд постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 02.02.2022р.

01.02.2022р. на електронну адресу суду відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, вказане клопотання зареєстроване відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№2783/21.

В судовому засіданні 02.02.2022р. прийняв участь представник позивача (відповідача за зустрічним позовом).

Протокольною ухвалою від 02.02.2022р. суд постановив розгляд справи відкласти на 16.02.2022р.

Ухвалою від 02.02.2022р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав відповідача (позивача за зустрічним позовом) у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті , відкладеного на 16.02.2022р.

У даній справі судове засідання, призначене на 16.02.2022р., у зв`язку із перебуванням судді Король М.Р. у відпустці, не відбулося.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.02.2022р. судове засідання призначено на 09.03.2022р. о 14.00 год.

В судове засідання 09.03.2022р. сторонами участь повноважних представників не забезпечено.

Протокольною ухвалою від 09.03.2022р. суд постановив розгляд справи відкласти на 06.04.2022р.

Ухвалою від 11.03.2022р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача (позивача за зустрічним позовом) у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті, відкладеного на 06.04.2022р.

В судовому засіданні 06.04.2022р. прийняв участь представник відповідача (позивача за зустрічним позовом).

Протокольною ухвалою від 06.04.2022р. суд постановив розгляд справи відкласти на 27.04.2022р.

Ухвалою від 06.04.2022р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача (відповідача за зустрічним позовом) у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті, відкладеного на 27.04.2022р.

13.04.2022р. на електронну адресу суду від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, вказане клопотання зареєстроване відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№7833/22.

В судовому засіданні 27.04.2022р. прийняв участь представник відповідача (позивача за зустрічним позовом).

Протокольною ухвалою від 27.04.2022р. суд постановив оголосити перерву в судовому засіданні до 04.05.2022р.

04.05.2022р. у судове засідання з`явився представник відповідача (позивача за зустрічним позовом).

Суть спору: спір, на переконання обидвох сторін, як за первісним позовом так і за зустрічним позовом, виник у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за укладеним договором поставки.

Позиція позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом):

ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА» вважає, що умови пункту 6.2 розділу 6 ««Ціна та порядок розрахунків» договору поставки №22-з від 12.10.2020р. сприяють недобросовісності ТзОВ «ВАКО ТРЕЙД 10», а також порушують права і майнові інтереси ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА», а вимоги щодо вивозу/повернення товару, термін придатності якого вже сплинув, направлені на завдання реальних збитків виробнику.

Покликаючись на приписи п.6 ст.3, ч.3 ст.13, ч.1,3 ст.215, ч.,1 ,5 ст.203 ЦК України, ПрАТ«ЧКФ «СТРІЛА» оспорює в судовому порядку умови пункту 6.2 розділу 6 «Ціна та порядок розрахунків» договору поставки №22-з від 12.10.2020р., укладеного з ТзОВ «ВАКО ТРЕЙД 10», як такі, що суперечать умовам оплатності договору поставки, встановлених ч.1 ст. 712 ЦК України, і направлені на уникнення відповідальності та звернення стягнення на майно боржника.

Відтак, позивач за первісним позовом просить суд визнати недійсними умови пункту 6.2 розділу 6 ««Ціна та порядок розрахунків» договору поставки №22-з від 12.10.2020р. та у зв`язку з неможливістю повернення товару через сплив терміну його придатності та/або відшкодування його вартості за цінами на момент відшкодування, стягнути з відповідача за первісним позовом борг у розмірі 55 556,25 грн., пеню у розмірі 2 651,48 грн., три відсотки річних у розмірі 515,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 888,90 грн.

Позиція відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом):

Вважає, що ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА» зобов`язане відповідно до умов укладеного договору поставки, виконати повернення товару за номенклатурою, зазначеною в листі-вимозі від 23.07.2021р., на умовах зворотного викупу.

За результатами дослідження наданих учасниками справи доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

12.10.2020р. між Приватним акціонерним товариством «Чернігівська кондитерська фабрика «СТРІЛА», як постачальником, і Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАКО ТРЕЙД 10», як замовником, укладено договір поставки № 22-з, за умовами якого, пунктом 1.1. розділу 1 «Предмет договору» передбачено, що постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) замовника товар, перелік, асортимент та вартість якого визначається у специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору. Замовник зобов`язується прийняти та сплатити за нього на умовах цього договору.

Згідно умов пунктів 3.5-3.6 розділу 3 «Умови поставки та приймання товару» вищезазначеного договору, у будь-якому випадку ризик випадкового пошкодження або знищення товару переходить до замовника в момент передачі товару останньому. Перехід права власності відбувається в момент передання замовнику відповідного товару, що оформляється видатковою накладною.

На виконання умов договору поставки №22-з від 12.10.2020р. ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА» здійснено поставку товару ТзОВ «ВАКО ТРЕЙД 10» згідно:

-видаткової накладної №1908 від 19.10.2020р. та товаро-транспортної накладної №Р1908 від 19.10.2020р. на суму 198593,46 грн., у т.ч. ПДВ 33098,91 грн. адреса доставки: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Об`їзна, буд. 32;

-видаткової накладної №1924 від 20.10.2020р. та товаро-транспортної накладної №Р1924 від 20.10.2020р. на суму 199045,44 грн., у т.ч. ПДВ 33174,24 грн., адреса доставки: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Трускавецька, буд. 71/9.

Перелік, асортимент поставленого ТзОВ «ВАКО ТРЕЙД 10» товару на загальну суму 397638,90 грн. визначався у специфікаціях, що супроводжували товар до місць доставки.

Як стверджує позивач за первісним позовом, відповідачем за первісним позовом за отриманий товар сплачено частково, станом на 07.09.2021р. борг останнього складає 55 556,25 грн.

Доказів такої часткової оплати до матеріалів позовної заяви з первісними позовними вимогами не долучено, наявний в матеріалах справи акт звіряння взаєморозрахунків, підписаний позивачем за первісним позовом в односторонньому порядку.

За змістом позовної заяви та матеріалів справи, слідує також наступне:

03.08.2021р. ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА» отримано лист від ТзОВ «ВАКО ТРЕЙД 10» за вихідною датою 23.07.2021р., в якому з посиланням на умови пунктів 3.16 та 3.17 договору поставки № 22-з від 12.10.2020р., товариство вимагає здійснити вивіз/повернення товару термін придатності якого добігає кінця за вказаю номенклатурою на загальну суму 40 771,59 грн.

ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА» у відповідь на даний лист надіслано ТзОВ «ВАКО ТРЕЙД 10» лист-вимогу №71 від 04.08.2021р., де запропоновано у 10-денний строк погасити заборгованість за поставлений товар в сумі 55 556,25 грн. і зазначено, що вимога про вивіз/повернення товару суперечить пункту 3.16 розділу 3 «Умови поставки та приймання товару» договору поставки № 22-з від 12.10.2020р., у зв`язку із закінченням терміну придатності поставленого товару, його повернення власними силами ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА» є неможливим.

Пунктом 3.16. розділу 3 «Умови поставки та приймання товару» договору поставки № 22-з від 12.10.2020р. передбачено: «Замовник має право повернути постачальнику товар, нереалізований до закінчення терміну придатності, повернення якого не заборонено чинним законодавством України. Постачальник зобов`язаний прийняти такий товар в терміни, зазначені у вимозі замовника, на умовах зворотного продажу за ціною його поставки замовнику відповідно до договору. Сторони допускають зворотний викуп товару, а також шляхом заліку взаємних вимог. При цьому термін придатності не повинен перевищувати 70% від дати виробництва.»

У разі повернення замовником товару на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством, постачальник зобов`язаний власними силами вивезти товар, що підлягає поверненню, з торгових місць замовника, в строк обумовлений сторонами, проте не пізніше 7 (семи) робочих днів з моменту отримання повідомлення про повернення товару від замовника. (п.3.17 договору).

21.12.2020р. на електронну адресу ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА» надійшла від ТзОВ «ВАКО ТРЕЙД 10» інформація щодо продажу поставленого товару і прогнозування можливої нереалізації цукерок «Прем`єра» та «Шкільна» і необхідності прийняття рішення про повернення даного товару за закінченням терміну придатності.

У відповідь ПрАТ «ЧКФ «СТРІЛА» направлено ТзОВ «ВАКО ТРЕЙД 10» електронною поштою листи за вих. №27 від 25.01.2021р. та вих. №37 від 02.02.2021р., де вказувалося на протиправність вимог про повернення товару - цукерок за найменуванням «Прем`єра» та «Шкільна», за яким вже сплинув термін придатності, оскільки це призведе до реальних і значних збитків виробнику.

Так, згідно специфікацій від 19.10.2020р. та 20.10.2020р., що супроводжували поставку товару, визначено термін придатності спірного товару.

Як ствердив позивач за первісним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву, до кожної партії товару, поставленого згідно видаткових накладних №1908 від 19.10.2020р. та №1924 від 20.10.2020р. додавалися посвідчення про якість №1908 від 19.10.2020р. та відповідно №1924 від 20.10.2020р., де зазначено дату виробництва, яку слід вважати вірною.

Проте, відповідних посвідчень про якість спірного товару матеріали справи не містять.

Відповідно до п.2.3 договору поставки № 22-з від 12.10.2020р., постачальник видає замовнику усі документи, що є обов`язковими для відповідного товару, а також супровідні документи, у випадку самовивозу товару.

Відповідно умов пунктів 6.1 та 6.2 розділу 6 «Ціна та порядок розрахунків» договору поставки №22-з від 12.10.2020р., загальна вартість договору складається з вартості всіх партій товару, поставлених замовником за цим договором (відповідно до видаткових накладних).Розрахунок за поставлений товар відбувається наступним чином: Замовник здійснює оплату за поставлену партію товару протягом 7 (семи) банківських днів, що відраховуються з моменту реалізації поставленого товару кінцевим споживачам.

Відповідно умов пункту 6.2.1 розділу 6 «Ціна та порядок розрахунків» договору поставки №22-з від 12.10.2020р., кількість та дата реалізації поставленого товару вказується у відповідному звіті, що надсилається замовником постачальнику за підсумками кожного календарного тижня.

Відповідних звітів щодо кількості реалізованого товару матеріали справи не містять.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені первісні та зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких договорів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод (договорів) вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Слід відзначити, що ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки.

Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. Останній, крім повернення йому одержаного другою стороною, вправі вимагати відшкодування йому завданих збитків і моральної шкоди стороною, яка скористалася тяжкою обставиною.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов`язкові ознаки: особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини; особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах; особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину; особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. - друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та скористатися цим.

Оспорюваний позивачем пункт договору не є таким, що укладений на вкрай невигідних умовах для позивача за первісним позовом, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов договору між сторонами складено 2 специфікації на поставку спірного товару на загальну суму 397 638,90 грн. Суд враховує той факт, що більша частина отриманого товару покупцем оплачена, як стверджує сам позивач за первісним позовом, згідно умов договору, зокрема, оспорюваних.

Відповідно до статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Позивач за первісним позовом під час здійснення своєї господарської діяльності, зокрема, під час укладення оспорюваної угоди із відповідачем, повинен був допускати можливість настання несприятливих фінансових наслідків, отже, вступаючи у договірні відносини з відповідачем, не був позбавлений можливості провести комерційний розрахунок та визначити власний комерційний ризик.

Таким чином, оскільки обставин, які в силу вимог статті 233 Цивільного кодексу України є підставами для визнання недійсним спірного пункту договору, судом не встановлено, а позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що договір був укладений проти волі позивача та здійснювався під тиском тяжких обставин, які змусили позивача вчинити правочин, підписати договір на вкрай невигідних умовах, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову в частині визнання пункту 6.2 розділу 6 ««Ціна та порядок розрахунків» договору поставки №22-з від 12.10.2020р. недійсним.

Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені ст.217 ЦК України, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому.

Оскільки оспорюваним пунктом договору сторони визначили порядок розрахунків, і за даних обставин, така умова договору набуває значення істотної, тобто є істотною умовою, договір не може бути визнаний недійсним у цій частині так, як за виключенням такої, договір вважатиметься неукладеним.

Відтак, як встановлено судом, договором поставки визначено обов`язок покупця оплачувати виключно реалізований товар.

Суд звертає увагу на те, що умовами договору поставки не передбачено оплати товару постачальнику, який нереалізовано покупцем. Умовами договору передбачено можливість повернення товару, котрий неможливо реалізувати.

Пунктом 5.3 договору передбачено, зокрема, право постачальника вимагати повернення товару, який не оплачений замовником у встановлені договором строки.

Відповідно умов пункту 6.2.1 розділу 6 «Ціна та порядок розрахунків» договору поставки №22-з від 12.10.2020р., кількість та дата реалізації поставленого товару вказується у відповідному звіті, що надсилається замовником постачальнику за підсумками кожного календарного тижня.

Такі звіти до матеріалів справи не долучено, як не долучено і вимог позивача за первісним позовом про надіслання йому таких.

Слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження обставин дійсної наявності товару відповідної номенклатури та його терміну придатності.

Як стверджує позивач за первісним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву, до кожної партії товару, поставленого згідно видаткових накладних №1908 від 19.10.2020р. та №1924 від 20.10.2020р. додавалися посвідчення про якість №1908 від 19.10.2020р. та відповідно №1924 від 20.10.2020р., де зазначено дату виробництва, яку слід вважати вірною.

Проте, відповідних посвідчень про якість спірного товару матеріали справи не містять.

Тому, неможливо визначити та розрахувати строку на звернення покупця про повернення товару.

Відповідно, суд не приймає до уваги твердження, що вимога позивача за зустрічним позовом від 23.07.2021р. про повернення товару була направлена із порушенням строку.

Разом з тим, виходячи із встановленого, не доведено також і того, що вимога позивача за зустрічним позовом від 23.07.2021р. є належною та надіслана у відповідності до умов договору.

Необхідно зазначити, що умовами договору не передбачено наслідки невчасного повідомлення замовником постачальника про повернення товару. Не встановлено, зокрема, можливість вимагати оплату вартості такого товару.

Суд звертає увагу на те, що ефективним способом захисту при наявності підстав для доведення недобросовісності здійснення господарської діяльності учасником господарських відносин є вимога про стягнення збитків у відповідності до ст. 224 ГК України.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що первісні та зустрічні позовні вимоги безпідставні в зв`язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Судовий збір за подання первісного позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача за первісним позовом, а судовий збір за подання зустрічного позову покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволені первісного позову відмовити.

2. В задоволені зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 16.05.2022 р.

Суддя Король М.Р.