РІШЕННЯ

12 травня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/682/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

при секретарі судового засідання Бега В.М.

розглянув справу

за позовом - Фізичної особи-підприємця Паламар Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс інвест" (вул. Зарудка, буд. 1В, смт. Козлів, Тернопільський район, Тернопільська область, 47631)

про стягнення 211752 грн.

За участю від:

позивача Варода П.Б.

відповідача не з`явився

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Фізична особа-підприємець Паламар Володимир Володимирович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс інвест" про стягнення 211752 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві б/н від 14.10.2021 (вх. №754 від 18.10.2021) зазначив про неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №05/07/19-3 від 05.07.2019, а саме щодо передачі товару пшениці вагою 41,52 тон, попередньо оплаченої позивачем.

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві б/н від 19.01.2022 (вх. №321 від 19.01.2022) зазначає про передачу товару перевізнику згідно оформленої позивачем (як замовником) ТТН №573 від 10.07.2021. Посилаючись на п. 2.4 договору, ч.2 ст. 664 ЦК України, стверджує про виконання ним своїх зобов`язань шляхом передачі товару перевізнику.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 20.10.2021: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/682/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 15.11.2021; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Ухвалою суду від 15.11.2021: відкладено підготовче судове засідання на 16.12.2021; запропоновано надати позивачу в строк до 14.12.2021 письмове уточнення заявленої до стягнення суми та докази його надіслання на адресу відповідача.

Ухвалою суду від 16.12.2021: прийнято до розгляду клопотання відповідача б/н від 15.12.2021 (вх. №102449 від 16.12.20212), з додатками; продовжено строк підготовчого провадження по справі №921/682/21; відкладено підготовче судове засідання на 20.01.2022; клопотання відповідача б/н від 15.12.2021 про поновлення йому строку на подання відзиву та доказів відкладено на 20.01.2022.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шумського І.П. підготовче судове засідання 20.01.2022 не відбулось.

Ухвалою суду від 07.02.2022 підготовче судове засідання у даній справі призначено на 17.02.2022.

Ухвалою суду від 17.02.2022: прийнято до розгляду: відзив на позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс інвест" б/н від 19.01.2022, з додатком; письмові пояснення позивача за № 910-ц від 17.02.2022; підготовче судове засідання відкладено на 03.03.2022.

Ухвалою суду від 03.03.2022: прийнято до розгляду: письмові пояснення відповідача б/н від 02.03.2022; підготовче судове засідання відкладено на 04.04.2022.

Надалі, ухвалою суду від 04.04.2022 закрито підготовче провадження по справі №921/682/21 та призначено її до розгляду по суті в судовому засідання 05.05.2022, в якому оголошувалась перерва до 12.05.2022.

В засіданні 05.05.2022 року позивачем було надано і долучено до матеріалів справи товарно - транспортні накладні за 09.07.2019,16.07.2019 та 18.07.2019 року.

Представниками сторін також дано пояснення щодо фактичних обставин перевезення товару в липні 2019 року.

Представником позивача в судовому засіданні 12.05.2022 підтримано позов.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 12.05.2022 не забезпечив, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Про дату проведення судового засідання 12.05.2022 представник відповідача повідомлений під розписку 05.05.2022.

У зв`язку з чим, у суду не має підстав для перенесення розгляду справи.

Судом також враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Суд, у судовому засіданні 12.05.2022, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

05.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Паламар В.В. (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс інвест" (продавцем), укладено договір поставки №05/07/19-3 (надалі - договір), згідно п. 1.1 якого продавець продає, а покупець купує пшеницю (надалі - товар) у кількості та по ціні, згідно накладних, що становить 5100 грн з ПДВ на 1 тонну.

Згідно п. 1.2, п. 1.3 договору кількість товару становить 500 тонн, +/- 5%. Загальна сума договору становить 2550000 грн з ПДВ.

Поставка товару здійснюється протягом строку дії договору відповідно до попередніх замовлень покупця (переданих усно, за допомогою телефонного зв`язку або письмово, в т.ч. переданих за допомогою електронної пошти, факсового зв`язку) (п. 2.2 договору).

Згідно п. 2.4 договору поставка товару здійснюється автотранспортом покупця зі складу продавця, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, м. Скалат, вул. Грушевського, 50.

У п. 3.1 продавець зобов`язався, зокрема: у разі отримання попередньої оплати за товар, здійснити поставку останнього покупцеві не пізніше 5 днів з дня отримання грошей; надати покупцеві податкову накладну, складену в електронній формі та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України з урахуванням граничних строків реєстрації податкових накладних.

Відповідно до п. 3.3 договору покупець зобов`язався забезпечити відповідні умови транспортування товару.

Оплата за товар здійснюється у національній валюті на розрахунковий рахунок продавця. Термін оплати протягом 3 днів з дня відвантаження продукції, що підтверджується підписаною сторонами накладною (п. 4.1, п. 4.2 договору).

У п. 7.1 договору зазначено, що його укладено терміном до 31.12.2019.

В п. п. 8.3, 8.4 правочинну вказано, що покупець (ФОП Паламар В.В.) знаходиться на загальній системі оподаткування, а ТОВ "Агропродсервіс інвест" є платником єдиного податку 4 групи.

Доказів оформлення податкових накладних за наслідками виконання договору сторони не надали.

05.07.2019 позивачу виставлено рахунок №67 на оплату товару - озимої пшениці кількістю 500 т, загальною вартістю 2550000 грн.

За його змістом позивач проводить самовивіз товару.

Позивачем здійснено перерахування відповідачу коштів на загальну суму 1167900 грн, підтвердженням чого являються наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень:

№517 від 08.07.2019 на суму 360000 грн;

№519 від 09.07.2019 на суму 214000 грн;

№523 від 17.07.2019 на суму 227000 грн;

№524 від 17.07.2019 на суму 219000 грн;

№525 від 18.07.2019 на суму 147900 грн. В призначенні платежів перелічених вище платіжних доручень зазначено, що перерахування коштів здійснювалось як оплата за пшеницю згідно рахунку №67 від 05.07.2019, з урахуванням ПДВ.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс інвест" (постачальником) передано Фізичній особі підприємцю Паламар В.В. (покупцю) озиму пшеницю по видаткових накладних:

- № 181 від 09.07.2019 77,52 тон на суму 395352 грн;

- № 189 від 16.07.2019 78,92 тон на суму 402492 грн;

- № 193 від 18.07.2019 30,54 тон на суму 155754 грн, всього - 186,98 т на загальну суму 953598 грн.

Із змісту перелічених видаткових накладних вбачається, що поставка зазначеного у них товару здійснювалась саме на виконання умов договору поставки №05/07/19-3.

Приймання - передача товару по зазначених накладних посвідчується зробленими на них відмітками та печатками сторін за договором та по справі.

Відповідно до підписаних представниками сторін у справі та перевізниками товарно - транспортних накладних позивач одержав 186,98 т зерна зі складу відповідача у м. Скалат, Підволочиського району, Тернопільської області по вул. Грушевського. А саме:

- по ТТН №560 від 09.07.2019 38,320 т пшениці;

- по ТТН №561 від 09.07.2019 39,200 т пшениці;

- по ТТН №622 від 16.07.2019 37,200 т пшениці;

- по ТТН №623 від 16.07.2019 41,720 т пшениці;

- по ТТН №643 від 18.07.2019 30,540 т пшениці.

07.10.2019 та 11.02.2021 позивач звертався до відповідача з претензіями №321 від 07.10.2019 та №21 від 11.02.2021, з проханням про поставку недопоставленого зерна пшениці кількістю 41,520 т вартістю 211 752 грн.

Вказані претензії залишені відповідачем без задоволення.

За твердженням позивача, невиконання відповідачем обов`язку щодо поставки пшениці в кількості 41,520 т вартістю 211 752 грн. мало наслідком звернення позивача з позовом до суду з вимогою про відновлення його порушених прав, шляхом стягнення вартості попередньої оплати недопоставленого товару.

Згідно з поясненнями представників сторін, даних в судовому засіданні та умов договору поставки №05/07/19-3 від 05.07.2019, організацією перевезення товару автотранспортом зі складу відповідача займався виключно позивач у справі, забезпечуючи його.

ТТН в трьох примірниках виписував відповідач як вантажовідправник та передавав їх водію автоперевізника, котрий підписом засвідчував прийняття товару для перевезення.

Після одержання пшениці від перевізника відмітки на ТТН робив позивач, який виступав одночасно і замовником перевезення і вантажоодержувачем. Один примірник накладної повертався відповідачу.

Відповідачем було представлено суду копію свого примірника ТТН №573 від 10.07.2019 саме на спірні 41,520 т пшениці, як доказ виконання свого зобов`язання за договором №05/07/19-3 від 05.07.2019. На ній присутня печатка відповідача та підписи від імені його представника та представника перевізника (водія).

В якості замовника перевезення вказано позивача.

Підпис та печатка позивача на вказаній ТТН відсутні.

Відповідно до змісту пояснень сторін пшениця по неоспорених ТТН відпускалась відповідачем перевізникам за усним повідомленням про них позивача, без оформлення і перевірки документів на підтвердження їх повноважень.

Згідно з ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25.10.2019 про надання тимчасового доступу до речей і документів, СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000322 від 09.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.190 КК України.

Провадження порушено за заявою ОСОБА_1 (позивача) про те, що в період з січня по липень 2019 року гр. ОСОБА_2 шляхом обману заволодів належним позивачу майном, чим завдав йому значної матеріальної шкоди.

Зокрема, власне позивач на підставі усної домовленості залучив ОСОБА_2 до участі в організації перевезень зерна за укладеним з відповідачем договором №05/07/19-3 від 05.07.2019.

Після проведення з відповідачем взаємозвірки позивачем було встановлено, що Попко В.А. вивіз у невідомому напрямку 41,520 т пшениці.

Станом на 12.05.2022 року досудове розслідування у названому кримінальному провадженні не завершено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення, висновки суду.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За приписами ст.ст. 45, 46 ГПК України, визначення підстав і предмета позову належить до виключної компетенції позивача.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені і в ст. 14, ч 4 ст. 74 цього Кодексу, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст. 79 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зібраними доказами позивачем належним чином не підтверджено обґрунтованість заявлених до відповідача вимог із визначених ним у позові підстав.

Так, відповідно до позовної заяви позивача та пояснень його представника в судовому засіданні, підставою звернення до суду з вимогою про стягнення 211 752 грн. є неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №05/07/19-3 від 05.07.2019, а саме щодо передачі товару пшениці вагою 41, 52 тон, попередньо оплаченої позивачем.

У відповідності до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник (продавець), зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки іншій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за неї певну грошову суму.

Таким чином, за загальним правилом, від постачальника (відповідача) можна вимагати лише виконання зобов`язання щодо відпуску товару, а не повернення коштів.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст.712 ЦК України).

За ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк (на що і посилається позивач), покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В той же час, як вбачається з наданих сторонами доказів станом на 10.07.2019 року (до оформлення спірної ТТН №573 від 10.07.2019 41,520 т пшениці на суму 211 752 грн.), переплата позивача складала 178 648 грн. Тобто вартість наступної поставки, на відсутність якої вказує позивач, не була ним повністю передплачена.

Після здійснення відповідачем відпуску товару 16.07.2019 року на суму 402 492 грн. і до перерахування позивачем коштів 17.07.2019 та 18.07.2019 року баланс розрахунків взагалі складався на користь відповідача і передоплата не була проведена.

Окрім того, згідно з ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові для відправлення набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

За ч.1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 ЦК України якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

З аналізу цих норм закону випливає, що з моменту здачі товару перевізнику продавець (постачальник) вважається особою, яка виконала свої зобов`язання з передачі товару покупцеві.

Як убачається з п. п. 2.4, 3.3 договору поставки №05/07/19-3 від 05.07.2019 місцем виконання зобов`язання відповідача (продавця /постачальника) з поставки товару був його склад.

Зобов`язання по організації автоперевезення товару брав на себе власне позивач (покупець).

Вказане підтверджується і змістом оформлених видаткових накладних № 181 від 09.07.2019 77,52 тон на суму 395352 грн.; № 189 від 16.07.2019 78,92 тон на суму 402492 грн.; № 193 від 18.07.2019 30,54 тон на суму 155754 грн., ТТН №560 від 09.07.2019 на 38,320 т пшениці; ТТН №561 від 09.07.2019 на 39,200 т пшениці; ТТН №622 від 16.07.2019 на 37,200 т пшениці; по ТТН №623 від 16.07.2019 на 41,720 т пшениці; ТТН №643 від 18.07.2019 на 30,540 т пшениці, а також ТТН №573 від 10.07.2019 на 41,520 т пшениці, яка не визнається позивачем.

Відповідно до пояснень сторін пшениця по неоспорених ТТН відпускалась відповідачем перевізникам за усним повідомленням про них позивача, без оформлення і перевірки документів на підтвердження їх повноважень.

З огляду на положення договору поставки №05/07/19-3 від 05.07.2019, докази його фактичного виконання та усні домовленості з цього приводу, зміст звернення позивача в правоохоронні органи, приписи ст. ст. 532, 664, 693, 712 ЦК України недоведеними є твердження позивача про невиконання відповідачем свого зобов`язання по передачі зі свого складу 41,520 т пшениці, визначеному Паламарем В.В. перевізнику по ТТН №573 від 10.07.2019, в тому числі на умовах її повної передплати. А відтак не підтверджено не виконання ТОВ "Агропродсервіс інвест" свого зобов`язання передати товар покупцеві.

Щодо заперечень позивача проти цього, через відсутність у нього примірника ТТН №573 від 10.07.2019 та його підпису на примірнику накладної відповідача слід зазначити наступне.

Згідно з п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 і зареєстрованим в Мінюсті 20.02.1998 р. за № 128/2568 - основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна за встановленою формою.

За п. 11.3 цих Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує вантажовідправник у трьох примірниках та засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у вантажовідправника, другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику п. п. 11.4, 11.5 Правил.

Разом з цим, Верховний Суду своїй постанові від 10.12.2020 року у справі №910/14900/19 звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Відсутність у позивача примірника ТТН №573 від 10.07.2019 41,520 т пшениці та його підпису на ній пояснюється зокрема його ж заявою, поданою на адресу СУ ГУНП в Тернопільській області, за якою проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000322.

А саме про те, що залучена позивачем (на підставі усної домовленості) особа до участі в організації перевезень зерна за укладеним з відповідачем договором №05/07/19-3 від 05.07.2019 року, вивезла у невідомому напрямку 41,520 т пшениці.

У постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 та від 21.05.2021 у справі № 910/8861/20 наголошено на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Новий стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням названих принципів змагальності сторін та справедливості судового розгляду, встановлених стандартів доказування, з огляду на:

- не доведення позивачем проведення станом на 10.07.2019 повної передплати вартості пшениці, вказаної в ТТН №573 на 41,520 т пшениці;

- вірогідність виконанням відповідачем свого зобов`язання по поставці 41,520 т пшениці покупцю з моменту передачі її перевізнику, якого визначив сам позивач і який за його твердженням діяв не добросовісно;

- продовження позивачем (після виписування відповідачем ТТН №573 від 10.07.2019 на 41,520 т пшениці) правовідносин за договором №05/07/19-3 від 05.07.2019 року. А саме проведення ним оплати 17.07.2019 на суму 227000 грн; 17.07.2019 на суму 219000 грн; 18.07.2019 на суму 147900 грн. та одержання від відповідача пшениці по видаткових накладних № 189 від 16.07.2019; № 193 від 18.07.2019 та по ТТН №622 від 16.07.2019, №623 від 16.07.2019; №643 від 18.07.2019, без жодних зауважень щодо недопоставки - суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову ФОП Паламара В.В. до ТОВ "Агропродсервіс інвест" про стягнення 211752 грн. вартості попередньо оплаченого і не відпущеного товару, з наведених позивачем підстав.

Вказане, за наявності для цього доказів і правого обґрунтування, не позбавляє ФОП Паламара В.В. на звернення до суду за стягненням відповідних коштів за рахунок винних в зникненні товару осіб.

Розподіл судових витрат.

В порядку ст. ст. 123, 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12,13, 20, 73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено 18 травня 2022 року.

Суддя І.П. Шумський