РІШЕННЯ

29 квітня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/53/22

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М.

при секретарі судового засідання Шмир А.І.

розглянув матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго, вул..Київська, 3а, м.Тернопіль, 46016

до відповідача: Тернопільської районної державної адміністрації, майдан Перемоги, 1, м.Тернопіль, 46009

про стягнення 187 742,58 грн

За участю представників сторін:

Позивача: Миколайчук Н.Л. - представник

Відповідача: не прибув

Суть справи: Комунальне підприємство теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго, вул.Київська, 3а, м.Тернопіль, 46016 звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської районної державної адміністрації, майдан Перемоги, 1, м.Тернопіль, 46009 про стягнення 187 742,58 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2022 призначено у справі підготовче засідання на 22 лютого 2022 року .

07.02.2022 на адресу суду від відповідача Тернопільської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву /вх.№826 від 07.02.2022/, в якому відповідач зазначив, що Тернопільська районна державна адміністрація є правонаступником прав та обов`язків Підволочиської районної державної адміністрації та її структурних підрозділів. Справу просить розглядати без участі представника відповідача, покладаючись на розсуд суду.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.02.2022 відкладено у справі №921/53/22 підготовче засідання на 15 березня 2022 року.

15.03.2022 на адресу суду від позивача Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго надійшло клопотання про розгляд справи у підготовчому засіданні без уповноваженого представника та про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу № 921/53/22 до судового розгляду по суті на 29 квітня 2022 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути з Тернопільської районної державної адміністрації 160 517,69 грн.- заборгованості за спожиту теплову енергію , 11822,05грн - пені, 3 617,27грн - відсотків за користування грошовими коштами, 11785,57 грн - інфляційних збитків.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заперечень по суті заявлених позивачем вимог не надав.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, доходить висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 29.04.2022 за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судовому засідання позов підтримав.

За наслідками проведеного судового засідання 29.04.2022, судом у відповідності до приписів ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» безперервно протягом сезону 2020-2021р.р. надавались послуги з постачання теплової енергії до приміщення розміщеного за адресою: вул. Д. Галицька,80, смт.Підволочиськ, Тернопільського району, Тернопільської області.

Протягом січня 2021р. та лютого 2021р. відсутні жодні повідомлення про припинення постачання теплової енергії до зазначеного приміщення, а також не надходило на адресу підприємства жодних листів, звернень чи повідомлень про відповідні зміни організаційно-правові форми.

Оскільки жодних оплат з січня 2021 року по лютий 2021 року включно споживачем не проводилось, Комунальне підприємство теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» було змушене звернутися до Тернопільської районної державної адміністрації для вирішення питання проведення оплати за спожиту теплову енергію.

З огляду на відсутність з боку Тернопільської районної державної адміністрації належного реагування щодо погашення спожитої теплової енергії, позивачем, листом від 28.07.2021 року за № 647/03 надіслано на адресу Тернопільської районної державної адміністрації договір № 16099 про надання послуги з постачання теплової енергії (два примірники) для підписання та проведення оплати за теплову енергію в сумі 160 517,69грн, однак надісланий договір не повернутий та не підписаний, оплата за надані послуги не проведена.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. № 1635 «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року № 1321 «Про затвердження порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державної адміністрацій, що припиняються», розпорядження голови Підволочиської районної державної адміністрації від 05.01.2021 року № 3/01-01-18 «Про реорганізацію Підволочиської районної державної адміністрації (зі змінами). Відповідно до проведеної реорганізації Тернопільська районна державна адміністрація набула прав та обов`язків споживача теплової енергії, та була зобов`язана укласти договір і проводити вчасні оплати за одержану теплову енергію, оскільки згідно зі статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» (зі змінами) до основних обов`язків споживача теплової енергії відноситься своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією та постачання теплової енергії. Неукладення та ухилення від укладення договору про надання послуги з постачання теплової енергії є порушенням чинного законодавства.

З огляду на те, що вимоги позивача залишені відповідачем без задоволення, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 160 517,69 грн. вартість спожитої теплової енергії ; 3 617,27 грн. - 3 % річних ; 11 785,57 грн. - інфляційних витрат; 11 822,05грн - пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", споживач зобов`язаний своєчасно укладати договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Також, між сторонами існують цивільні права та обов`язки, які виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України та ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки. Вказана домовленість відповідає вимогам ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно з якими правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Підтвердженням такого волевиявлення є факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень, які належать йому на праві власності.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 28.07.2021 року позивач листом (№ 647/03 від 28.07.2021) повідомив відповідача про заборгованість у розмірі 160517,69 грн. за спожиту теплову енергію за адресою місцезнаходження нежитлових приміщень, а саме: фінансове управління Підволочиської районної адміністрації та Підволочиської районної адміністрації. В зазначеному листі позивач вимагав сплатити існуючу заборгованість у розмірі 160 517 грн 69 коп. в добровільному порядку.

Станом на дату розгляду справи, відповідач заборгованість по оплаті теплової енергії в сумі 160 517 грн. 69 - вартість спожитої теплової енергії без укладання договору (за період з січень 2021 та лютий 2021 року) не сплатив.

Відповідач наявність заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відтак, враховуючи вище викладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію.

За таких обставин, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, а саме вартості спожитої теплової енергії без укладання договору у розмірі 160 517,69 грн. за період січень 2021 року та лютий 2021 року - обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 617,27 грн. за період з 11.02.2021 по 30.11.2021 та інфляційних втрат у розмірі 11 785,57грн. за період з 11.02.2021 по 30.11.2021, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у загальному розмірі 3 617,27 грн. та інфляційні втрати у загальному розмірі 11 785,57 грн.

Перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних втрат, суд доходить висновку, що вони є обґрунтованими та арифметично правильними.

Стосовно вимоги щодо стягнення пені у розмірі 11 822,05 грн за період з 11.02.2021 по 10.09.2021, суд зазначає наступне:

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

На підставі зазначеного позивач нарахував пеню в сумі 11 822,05 грн за період 11.02.2021 - 10.09.21.

Судом перевірено розрахунок пені, наданий позивачем та встановлено, що він є обґрунтованим та арифметично правильним.

Згідно з ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання, відтак, позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123,126,129, 191, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Тернопільської районної державної адміністрації, майдан Перемоги, 1, м.Тернопіль, 46009, ідентифікаційний код 04058284 на користь Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго, вул..Київська, 3а, м.Тернопіль, 46016, ідентифікаційний код 03353590 160 517,69 грн заборгованості за спожиту теплову енергію; 11 822,05 грн пені; 11 785,57 грн інфляційних витрат; 3 617,27 грн відсотків за користування грошовими коштами та 2 816,14 грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 12.05.2022.

Суддя А.М. Сидорук