ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р. Справа№ 910/6112/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/6112/21 (суддя Борисенко І.І.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 14 979,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/6112/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» задоволено частково: вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 7, 64 грн. шкоди, 1, 16 грн. судового збору; у позові в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 по справі № 910/6112/21, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» матеріальну шкоду в розмірі 14 979, 29 грн. та судових витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 4 000 грн.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (ТОВ «Маркс.Капітал», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ПАТ «НАСК «Оранта», відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14 979, 29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи згідно полісу № АО/6273360, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не у повному обсязі відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/6112/21 позов позовні вимоги задоволено частково.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступного:

- на виконання умов договору договір добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного «КАСКО» № 1362.0001432 на підставі страхового акту від 18.09.2020 № 0026849.05.20/1 сплачено страхове відшкодування на користь страхувальника 34 965,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02.10.2020 № 7318;

- шкоду було заподіяно водієм автомобіля «Daewoo», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що встановлено постановою Октябрського районного суду міста Полтави від 04.06.2020 (справа № 554/479/20);

- на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Daewoo, державний реєстраційний № НОМЕР_1 , застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6273360;

- на вимогу позивача від 08.10.2020 № 06512 на виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації, відповідачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 17 986,51 грн.;

- з посиланням на те, що виплата страхового відшкодування має бути розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, суд першої інстанції прийняв як належний та допустимий доказ у справі наданий відповідачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 06-D/83/3 від 03.02.2021, згідно з яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначена в сумі 19 994,15 грн.;

- виплата страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на користь позивача повинна бути здійснена відповідачем у розмірі 17 994,15 грн. (19 994,15-2 000 франшизи), відповідно при наявних доказах оплати 17 986,51 грн., в межах заявленого позову суд стягнув 7,64 грн. (17 994,15-17 986,51), відмовивши в іншій частині позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі відповідач вважає рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 по справі № 910/6112/21 таким, що не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для скасування судом апеляційної інстанції ухваленого судом першої інстанції рішення.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- судом не у повному обсязі досліджено докази, надані позивачем та помилково не взято до уваги, що страхове відшкодування виплачене ПАТ «СК «Саламандра» вже з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу;

- страховик винуватця у ДТП - ПАТ «НАСК «Оранта» зобов`язаний відшкодувати позивачу фактично понесені витрати (які підтверджені, зокрема платіжним дорученням №7318 від 02.10.2020), що з урахуванням часткової сплати коштів становить 14 979, 29 грн.;

- оскільки між ТОВ «Маркс.Капітал» та адвокатом Терзі О.С. погоджений детальний опис робіт (наданих послуг) та підписаний акт надання послуг по даній справі, позивач зобов`язаний сплатити на користь ТОВ «Маркс.Капітал» витрати на професійну правничу допомогу, що підлягають сплаті на користь адвоката Терзі О.С.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Маркс.Капітал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/6112/21, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

До справи під час апеляційного провадження відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, від позивача до суду надійшли письмові пояснення стосовно відзиву відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

25.11.2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного «КАСКО» № 1362.0001432, за яким на страхування прийнято транспортний засіб «Toyota», державний реєстраційний № НОМЕР_2 (застрахований автомобіль).

20.05.2020 у м. Полтава сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota», державний реєстраційний № НОМЕР_2 та автомобіля «Daewoo», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ;

Постановою Октябрського районного суду міста Полтави від 04.06.2020 (справа № 554/479/20) ОСОБА_1 за вчинення вказаної ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Платіжним дорученням від 02.10.2020 № 7318 підтверджено здійснення виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного «КАСКО» № 1362.0001432 на підставі страхового акту від 18.09.2020 № 0026849.05.20/1 в сумі 34 965,80 грн.. При цьому, судом першої інстанції помилково вказано, що виплата здійснена позивачем, оскільки за реквізитами платіжного доручення № 7318 від 02.10.2020 платником зазначене ПАТ «Страхова компанія «Саламандра».

Права вимоги до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на суму 32 965,80 грн. (згідно акту прийому-передачі документів № 03-04 від 05.10.2020) передані позивачу відповідно до укладеного 02.01.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра» (клієнт, первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (фактор, позивач) договору про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК (надалі - договір факторингу).

Як правильно зазначено судом першої інстанції, уклавши договір факторингу, позивач отримав від первісного кредитора право вимоги на одержання грошового відшкодування (за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/6273360 до боржника - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , застрахована у відповідача відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6273360. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 100 000 грн., франшиза - 2000,00 грн.

За висновками суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний господарський суд:

- відповідач є особою, на яку полісом №АО/6273360 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Daewoo», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , на час спірної ДТП;

- сума страхового відшкодування має бути розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, відповідно висновок експертного автотоварознавчого дослідження №06-D/83/3 від 03.02.2021, за яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 19 994,15 грн., приймається судом як належний та допустимий доказ у справі;

- виплата страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на користь позивача повинна бути здійснена відповідачем у розмірі 17 994,15 грн. (19 994,15 - 2 000 грн. франшизи);

- враховуючи встановлені обставини, положення статей 9, 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993 ЦК України, на відповідачеві лежить обов`язок відшкодувати за спірним страховим випадком різницю між сплаченою сумою страхового відшкодування та дійсною вартістю відновлювального ремонту у розмірі 7,64 грн. (17 994,15 - 17 986, 51).

За розглядом вимог про покладення на відповідача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку що витрати по оплаті витрат на професійну правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. відшкодуванню не підлягають, з урахуванням того, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), характеру спору, обсягу наданих позивачу по справі адвокатом послуг, а також результату розгляду справи про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 7,64 грн., виходячи з розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача (особи, до якої перейшло право вимоги страховика, що виплатив потерпілому суму страхового відшкодування) здійснити виплату суми матеріального збитку, який відшкодований відповідачем не у повному обсязі згідно полісу № АО/6273360, внаслідок настання 20.05.2020 дорожньо-транспортної пригоди із автомобілем «Daewoo», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , відповідальність за заподіяну шкоду водієм якого застрахована відповідачем.

В обґрунтування підстав заявлених вимог позивач посилався на необгрунтованість відмови відповідача в частині виплати страхового відшкодування на користь позивача, а в апеляційній скарзі посилався на те, що страхове відшкодування в сумі 34 965,80 грн. виплачене ПАТ «СК «Саламандра» вже з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, внаслідок чого відповідно до приписів ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик винуватця у ДТП - ПАТ «НАСК «Оранта» зобов`язаний відшкодувати позивачу фактично понесені витрати (які підтверджені, зокрема платіжним дорученням № 7318 від 02.10.2020), що з урахуванням часткової сплати коштів становить 14 979, 29 грн.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», яким застраховано його майно - автомобіль «Toyota», державний реєстраційний № НОМЕР_2 .

Правовідносини сторін у такому випадку регулюються нормами ЦК України та ЗУ «Про страхування».

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить стаття 993 ЦК України.

Сума заявлена до стягнення з відповідача є сумою страхового відшкодування виплаченого на умовах договору добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного «КАСКО» № 1362.0001432, що укладений між страховиком (від якого позивачем набуті права вимоги) та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, натомість право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Положення закону (ст. 993 ЦК України, 27 Закону України «Про страхування») передбачають обмеження по розміру збитків, право на вимогу яких переходить до страховика і такий розмір обмежується фактичними витратами страхової компанії, тобто саме розмір збитку обмежується фактичними витратами страхової компанії, а не визначається такий розмір сумою виплаченого страхового відшкодування, у зв`язку з чим доводи апелянта про обов`язок відповідача відшкодувати згідно приписів зазначених положень виплачену за договором добровільного страхування потерпілому суму, в цій частині судом відхиляються.

Стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції закону, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) обмежено розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідачем 04.08.2020 було здійснено огляд пошкодженого автомобіля та складено протокол (акт) огляду транспортного засобу. При цьому страхувальник ( ОСОБА_3 ) був присутній при огляді експертом та погодився з переліком пошкоджень, підписавши протокол (акт) огляду.

Для визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний № НОМЕР_2 , відповідачем проведено експертне автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено висновок від 03.02.2021 №06-D/83/3, що відповідає приписам п. 34.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказаним висновком підтверджено вартість матеріального збитку внаслідок ДТП в сумі 19 994, 15 грн., сума матеріального збитку розрахована з урахуванням фізичного зносу складових в порядку, встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 17 986, 51 грн., а така з урахуванням розміру франшизи, передбаченої полісом № АО/6273360 (2 000 грн.), має становити 17 994, 15 грн., стягнення з відповідача в межах заявленого позову частини недоплаченого страхового відшкодування в сумі 7, 64 грн. є правомірним.

Отже, враховуючи наведене, розмір завданої шкоди був оцінений відповідачем та позивачу виплачене страхове відшкодування на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не скористався своїм правом та не заявив під час судового розгляду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а отже не довів у належний спосіб, що розмір страхового відшкодування визначений страховою компанією неправильно.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що у звіті про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 30.07.2020 №30/07/20 вказано розмір та розрахунок коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, а саме 0, 6573, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки в даному випадку, вказаний розрахунок та визначення розміру збитків здійснювалось на замовлення ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» з метою виплати страхового відшкодування на умовах укладеного договору добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного «КАСКО» №1362.0001432, що регулюється Законом України «Про страхування».

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000, 00 грн.) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля, визначеного в порядку, встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з вирахуванням, у даному випадку, франшизи при частковій сплаті відповідачем суми відшкодування.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

За змістом частин другої, третьої, четвертої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Частиною шостою статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Врахувавши заяву відповідача щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу у даній справі, суд першої інстанції аргументовано обґрунтував відмову у відшкодуванні витрат позивача на професійну правову допомогу у розмірі 4 000 грн., оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), за результатом розгляду справи присуджено до стягнення суму у розмірі 7,64 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що достатньо підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про перерахування коштів на користь адвоката взагалі не відносяться до прийнятого у справі судового рішення, оскільки відсутність доказів оплати суми винагороди адвоката не були підставою відмови у покладенні таких витрат на відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/6112/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/6112/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

4. Матеріали справи №910/6112/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська