ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року Справа № 903/861/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Іствуд-Україна" на рішення господарського суду Волинської області від 30.11.21р. та додаткове рішення господарського суду Волинської області від 16.12.21р. у справі № 903/861/21 (суддя Слободян О.Г., повний текст рішення складено 03.12.2021 року, додаткового рішення - 17.12.2021 року)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Іствуд-Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод"

про стягнення 378867 грн. 50 коп.

за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 30.11.2021 р. у справі №903/861/21 у позові товариства з обмеженою відповідальністю "Іствуд-Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд першої інстанції зазначив, зокрема, що в матеріалах справи відсутні докази щодо погодження сторонами замовлення, строків та умов поставки. Позивачем не зазначено та в матеріалах справи також відсутні докази надіслання відповідачу вимоги (претензії) про поставку непоставленого товару або повернення коштів з метою врегулювання спору.

Отже, сторонами не обумовлено строків та умов поставки товару. Доказів звернення до відповідача з вимогою, в порядку ст. 530 ЦК України, щодо поставки товару або повернення суми попередньої оплати у розмірі 378867,50грн позивачем не надано.

Таким чином, на момент подачі даного позову інтереси позивача не були порушені, оскільки строк виконання зобов`язання щодо поставки товару сторони не узгодили (доказів зворотнього суду не надано), а щодо повернення коштів відповідачем - строк не настав. А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для стягнення 378867,50грн заборгованості за не поставлений товар на день розгляду спору відсутні, а звернення з позовом є передчасним.

Додатковим рішенням господарського суду Рівненської області від 16.12.2021 р. у справі №903/861/21 заяву адвоката - представника товариства з обмеженою відповідальністю "Іствуд-Україна" про розподіл судових витрат у справі №903/861/21 задоволено. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 5683грн. 02коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21000,00 грн. покладено на позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Іствуд-Україна" у зв`язку з відмовою в позові.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Іствуд-Україна" звернулось з апеляційними скаргами, в яких просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, зокрема витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правову допомогу). Зазначає, що докази на підтвердження розміру судових витрат, буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В обґрунтування апеляційних скарг позивач зазначає, зокрема, що усі попередні поставки між сторонами за виставленими відповідачем рахунками-фактурами №48, 56, 57, 58, в яких зазначається асортимент, кількість та ціна товару, були здійснені у суворій відповідності із договором згідно попередньо узгодженого замовлення. Відповідність вказаного у рахунках-фактурах із попереднім замовленням підтверджується згодою позивача шляхом оплати в прядку авансування, що також відповідає умовам договору. Дата оплати рахунків-фактур є датою остаточного погодження сторонами замовлення, а отже строк виконання зобов`язання відповідача як постачальника настав по спливу встановленого договором 30-ти денного строку. Платіжні доручення підтверджують оплату позивачем усіх рахунків-фактур, як і додані до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків та витяг із заключної банківської виписки. З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про те, що сторони відступили від умов договору і тому неможливо встановити строк виконання зобов`язання відповідачем.

В судове засідання, що відбулося 03.05.2022 року сторони не забезпечили явку своїх повноважних представників, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його участі в судовому засіданні.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

28 серпня 2018 року між ТОВ "Іствуд-Україна" (покупець) та ТОВ "Дубечненський керамічний завод" (постачальник) укладено договір №28-08/18.

Відповідно до п. 1.1., 1.2 договору постачальник зобов`язується передавати у власність покупця товар партіями згідно накладних у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати та проводити оплату за товар на умовах договору. Ціну договору складає сума усіх накладних, відповідно до яких здійснюється постачання товару.

Згідно розділу 2 договору зобов`язання по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення покупця. Покупець передає постачальнику замовлення, в якому зазначає асортимент, кількість та ціну товару. 3амовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсимільним, телефонним зв`язком, усно тощо). Погоджене сторонами замовлення в односторонньому порядку зміні не підлягає. Зміни в замовлення вносяться за згодою сторін і підтверджуються постачальником письмово. Після підписання представниками обох сторін накладної про здачу-приймання товару замовлення втрачає чинність.

Асортимент та кількість товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних на відпуск товару (п.3.1 договору).

Пунктами 4.1-4.5, 4.10 договору передбачено, що поставка товару здійснюється у відповідності із замовленням покупця. Товар доставляється транспортом постачальника. Місце поставки: вул.Привокзальна, 14, м.Луцьк, Волинської обл. Строк поставки: протягом 30-ти календарних днів з моменту погодження сторонами замовлення. Завантаження товару на транспорт здійснюється силами та за рахунок постачальника, а розвантаження здійснюється силами та за рахунок покупця. У випадку здійснення поставки товару транспортом покупця, постачальник зобов`язується передати товар покупцю протягом 30-ти календарних днів з моменту погодження сторонами замовлення. Відмова від прийняття товару на підставі даного договору, не звільняє постачальника від поставки товару згідно вимог замовлення, якщо інше не буде заявлено покупцем. Передача товару постачальником і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Згідно розділу 6 договору сторонами погоджено такі умови. Оплата за товар здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту отримання покупцем товару, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника. За домовленістю сторін, може бути передбачено авансування окремих поставок, залежно від кількості замовленого товару. Оплата за отриманий товар здійснюється покупцем за умови отримання від постачальника накладної, податкової накладної, документа, що підтверджує якість товару (якщо він необхідний для даного товару). Розрахунок за поставлений товар здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, який вказаний в цьому договорі або повідомлений постачальником додатково. Датою оплати, а, отже, днем виконання свого платіжного зобов`язання покупцем за даним договором вважається дата надходження грошових коштів на банківський рахунок або в касу постачальника. За згодою сторін, покупець має право вносити авансові платежі за товар.

Згідно п. 7.1.1, 7.1.6 договору постачальник зобов`язаний передавати покупцю товар в погодженому асортименті, кількості та по ціні згідно зазначених у прайс-листі, з належно оформленими документами на товар та в терміни, які передбачені умовами даного договору. Постачальник зобов`язаний проводити звірку взаємних розрахунків та підписувати акт звірки протягом 3 днів з моменту отримання вимоги покупця.

За період 06.09.2018 по 27.12.2018 позивачем було перераховано відповідачу передоплати за товар на загальну суму 1645497,50 грн., зокрема:

- 06 вересня 2018 р. покупцем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 240 000грн., що підтверджується платіжним дорученням №746 від 06.09.2018 р., в призначені платежу зазначено «на підставі рахунку-фактури №48 від 05.09.2018 р.»;

- 04 жовтня 2018 р. покупцем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №879 від 04.10.2018 р., в призначені платежу зазначено «на підставі рахунку-фактури №48 від 05.09.2018»;

- 26 жовтня 2018 р. покупцем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1063 від 26.10.2018 р., в призначені платежу зазначено «на підставі рахунку-фактури №48 від 05.09.2018 р.»;

- 31 жовтня 2018 р. покупцем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 99 997,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1097 від 31.10.2018 р., в призначені платежу зазначено «на підставі рахунку-фактури №56 від 29.10.2018»;

- 21 листопада 2018 р. покупцем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 201 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1275 від 21.11.2018 р., в призначені платежу зазначено «на підставі рахунку-фактури №57 від 14.11.2018 р.»;

- 23 листопада 2018 р. покупцем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 402 000грн., що підтверджується платіжним дорученням №1303 від 23.11.2018 р., в призначені платежу зазначено «на підставі Рахунку-фактури №58 від 23.11.2018 р.»;

- 10 грудня 2018 р. покупцем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 201 000грн., що підтверджується платіжним дорученням №1522 від 10.12.2018 р., в призначені платежу зазначено «на підставі рахунку-фактури №65 від 10.12.2018 р.»;

- 27 грудня 2018 р. покупцем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 301 500грн., що підтверджується платіжним дорученням №1819 від 27.12.2018 р., в призначені платежу зазначено «на підставі рахунку-фактури №71 від 26.12.2018р.».

Проте відповідач поставив позивачу товар лише на суму 1266630грн. Позивач вказує, що замовлення за рахунком-фактурою №48 від 05.09.2018 р., рахунком-фактурою №56 від 29.10.2018 р., рахунком-фактурою №57 від 14.11.2018 р., рахунком-фактурою №58 від 23.11.2018 р. були поставлені відповідачем належним чином. Замовлення за рахунком-фактурою №65 від 10.12.2018 р., було поставлено лише частково, а замовлення за рахунком-фактурою №71 від 26.12.2018 р. не було поставлено відповідачем. Враховуючи наведене позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за непоставлений у визначений строк товар у сумі 378867,50грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін виникли на підставі договору №28-08/18 від 20.08.2018 року, який за своєю правовою природою є договором поставки, та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України та ст. 11, 202, 509 ЦК України.

У відповідності до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ч. 1 ст.669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно ч. 1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч.2 ст.693 ЦК України).

При цьому, таке право виникає у покупця за умови, якщо продавець не передав товар саме у встановлений сторонами строк.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що дата оплати рахунків-фактур є датою остаточного погодження сторонами замовлення, а отже строк виконання зобов`язання відповідача як постачальника настав по спливу встановленого договором 30-ти денного строку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом пункту 2.2. договору поставки замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсимільним, телефонним зв`язком, усно тощо).

Як вбачається зі змісту наявних у справі платіжних доручень (а.с.16-23) в графі "призначення платежу" міститься посилання на оплату за товар згідно рахунка №48 від 05.09.2018, №56 від 29.10.2018, №57 від 14.11.2018, №58 від 23.11.2018, №65 від 10.12.2018 та №71 від 26.12.2018.

Поряд з цим, до позовної заяви позивачем доданий лише один рахунок на оплату №48 від 05.09.2018, по якому товар був поставлений позивачу повністю.

Рахунків-фактур №65 від 10.12.2018 та №71 від 26.12.2018 (по яких, як вказує позивач, товар у повному обсязі поставлено не було) матеріали справи не містять, як і не містять інших доказів на підтвердження погодження сторонами договору поставки замовлення у відповідності до пункту 2.2 договору.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч.1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Зазначені норми процесуального законодавства свідчать, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень саме відповідними, вищевказаними, наданими саме цією стороною доказами, і збирання та надання таких доказів є обов`язком саме для сторін, а не для суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Натомість всупереч зазначеним нормам процесуального законодавства, позивач звертаючись до суду з позовом у даній справі про стягнення предоплати за непоставлений товар в сумі 378867,50 грн, не надав суду доказів на підтвердження погодження сторонами замовлення про поставку товару.

Оскільки, що відповідно до п. 4.2. договору постачальник зобов`язується передати покупцю товар протягом 30-ти днів саме з моменту погодження сторонами замовлення, однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження погодження сторонами договору замовлення на спірну у даній справі суму, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було порушено встановлених п.4.2. договору строків поставки товару.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що сторонами не обумовлено строків та умов поставки товару на спірну у даній справі суму. Доказів звернення до відповідача з вимогою, в порядку ст. 530 ЦК України, щодо поставки товару або повернення суми попередньої оплати у розмірі 378867,50 грн. позивачем суду не надано. Також, позивач з метою врегулювання спору не звертався до відповідача з претензією, як це передбачено сторонами у п.10.2 договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент подачі даного позову інтереси позивача не були порушені, оскільки строк виконання зобов`язання щодо поставки товару сторони не узгодили (доказів зворотнього суду не надано), а щодо повернення коштів відповідачем - строк не настав. А тому, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що підстави для стягнення 378867,50 грн. заборгованості за непоставлений товар на день розгляду спору відсутні, а звернення з позовом є передчасним.

Окрім того, посилання апелянта на підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2018-25.09.2021, яким було встановлено сальдо на користь ТОВ "Іствуд-Україна" в сумі 378867,50 грн., оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки вказаний акт відображає лише рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та підтверджує факт наявності кінцевого сальдо на користь ТОВ "Іствуд-Україна" в сумі 378867,50 грн., однак вказаний акт звірки розрахунків не містить інформації на підтвердження погодження сторонами договору замовлення з поставки товару, а тому не може бути доказом на підтвердження порушення строків поставки товару.

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України. Окрім того, відсутні підстави для скасування додаткового рішення про покладення судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції на позивача, як похідного від основного рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, відтак апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Іствуд-Україна" на додаткове рішення господарського суду Волинської області від 16.12.21р. у справі №903/861/21 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 30.11.21р. та додаткове рішення господарського суду Волинської області від 16.12.21р. у справі № 903/861/21 залишити без змін, апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Іствуд-Україна" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "09" травня 2022 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.