ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" травня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3938/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

розглянувши справу № 916/3938/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

за позовом: акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, e-mail: / в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, e-mail: /

до відповідача: Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області /, адреса - 67832, Одеська обл., Овідіопольський р., смт. Великодолинське, вул. Соборна, 1-А, e-mail: /

про стягнення компенсації за пільгові перевезення пасажирів у розмірі 253 859,82 грн

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 року акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 4066/21/ до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області (відповідач) з вимогами про стягнення компенсації за пільгові перевезення пасажирів у розмірі 253 859,82 грн та судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на здійснення позивачем у період з січня 2021 року по вересень 2021 року перевезення залізничним транспортом 16 001 пасажирів, які мають право пільгового проїзду зі станції та зупиночних пунктів Великодолинської селищної ради, на загальну суму 253 879,82 грн.

Позов пред`явлено на підставі ст. 92 Конституції України, Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закону України "Про залізничний транспорт", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", ст.ст. 92, 85, 91 БК України.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3938/21; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

У зв`язку із запровадженням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 64/2022 № 2102-IX, та перебуванням головуючого судді у відпустці розгляд справи № 916/3938/21 відбувається понад строки, визначені ГПК України.

20.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 1622/22/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що в чинному законодавстві відсутнє будь-яке посилання, що саме селищна рада (з бюджету ОТГ) зобов`язана відшкодувати Укрзалізниці понесені збитки за пільгове перевезення громадян. Відповідач зауважує, що з 01.01.2017 року жодних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсаційні виплати за пільговий проїзд не виділялися. Також відповідач зауважує, що на даний час на території України відсутній будь-який акт Кабінету Міністрів України чи інший нормативно-правовий акт, який би регулював відшкодування збитків від безоплатних перевезень пільгових категорій громадян.

Відповідач вказує, що між сторонами не було укладено будь-яких договорів щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом.

Відповідач вважає неналежним посилання позивача на положення Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки вказаний закон не регулює дані правовідносини.

Крім того відповідач зауважує, що позивачем невірно розраховано суму та кількість пасажирів за пільгові перевезення та враховано до облікових форм станційної звітності зупинку платформу Зоря (Колгоспна), яка розташована на території с. Барабой. Даний населений пункт не відноситься до складу Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області. За підрахунками відповідача за відомостями, наданими позивачем, сума, яка нарахована за дану зупинну платформу Зоря (Колгоспна) за період з 01.01.2021 року по 01.10.2021 року складає 27 093,08 грн. З урахуванням вказаного розрахунок позивача є таким, що не відповідає дійсності.

Також 20.01.2022 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про зупинення провадження у справі /вх. № 1628/22/ у справі № 916/3938/21, в якому відповідач просить на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України зупинити провадження у даній справі до вирішення справи № 640/20392/20 Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду по суті. В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що результат розгляду справи № 640/20392/20 буде мати вирішальне значення для врегулювання питання компенсації за пільгові перевезення пасажирів.

Ухвалою суду від 15.02.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про зупинення провадження у справі /вх. № 1628/22 від 20.01.2022 року/ у справі № 916/3938/21. 04.02.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив /вх. № 3309/22/, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач наголошує, що перевезення пасажирів залізним транспортом на пільгових умовах здійснюється підприємствами залізничного транспорту загального користування не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок, та як наслідок, уповноважений на те державою орган у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати.

Позивач вказує, що відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а з 01.01.2020 року є розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми - Мінсоцполітики.

Позивач вказує, що чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за послуги пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України, а спірні правовідносини носять змішаний характер.

14.02.2022 року на адресу суду надійшли заперечення /вх. № 4226/22/, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом при безпосередньому дослідженні доказів, відповідно до облікових форм за період з січня 2021 року по вересень 2021 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» здійснила перевезення залізничним транспортом 16001 пасажирів (кількість оформлених пільгових проїзних документів (квитків), які мають право пільгового проїзду, зі станцій та зупиночних пунктів ім. І.А. Ємця, пост 22 км, пост 25 км, Аккаржа, Зоря (Колгоспна) Великодолинської селищної ради на загальну суму 253879,82 грн.

Суд зазначає, що надані до суду позивачем щомісячні облікові форми за 2021 рік відповідають затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року № 1359 типовій формі.

Листом вих. № 74-ДНЛ-1 від 04.03.2021 року позивач звернувся до відповідача з проханням включити на сесії у порядок денний та передбачити у кошторисі на 2021 рік суму компенсації за послуги пільгових перевезень залізничним транспортом на 2021 рік.

Згідно витягу з протоколу № 5 засідання комісії з фінансів, бюджету, комунальної власності, планування соціально-економічного розвитку та інвестиції Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області від 22.03.2021 року комісія вирішила відмовити АТ «Українська залізниця» в наданні компенсації на 2021 рік.

01.06.2021 року, 06.08.2021 року, 25.10.2021 року позивач направляв відповідачу претензію (досудову кредиторську вимогу) про сплату заборгованості за надані послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян вих. № 261/ДНЛ-1, № 446/ДНЛ-1, № 719-ДНЛ-1. Матеріали справи містять докази отримання відповідачем претензій /а.с. 36-38/.

Листом вих. № 07/6-2904 від 03.11.2021 року відповідач у відповідь на претензію позивача вих. № 719-ДНЛ-1 від 25.10.2021 року повідомив про невизнання претензії, у зв`язку із тим, що жодним нормативно-правовим актом та діючим законодавством на території України не встановлено обов`язку сплати компенсаційних виплат за пільговий проїзд саме з бюджету селищної ради.

Крім того судом встановлено, що відповідач звертався до Голови Одеської обласної державної адміністрації та Голови Одеської районної державної адміністрації Одеської області із проханням надати фінансову допомогу (субвенцію) на відшкодування компенсаційної виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян /вих. № 07/4-2909 від 04.11.2021 року та вих. № 07/4-2910 від 04.11.2021 року/, на що йому відповіли /вих. ООДА № 10951/3/01-47/9988/2-21 від 12.11.2021 року/ про необхідність звернутися до Одеської районної державної адміністрації за вирішенням данного питання, а у разі неможливості такого вирішення - розгляд вказаного питання ООДА за зверненням відповідної районної адміністрації.

Однак доказів звернення до Одеської районної державної адміністрації відповідач не надав.

Оскільки, відповідач відмовився у добровільному порядку виконати своє зобов`язання з компенсації за пільгові перевезення пасажирів з січня 2021 року по вересень 2021 року, то позивач звернувся до суду з відповідним позовом про захист своїх прав.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог у даній справі є стягнення компенсації за пільгові перевезення пасажирів зі станцій та зупиночних пунктів ім. І.А. Ємця, пост 22 км, пост 25 км, Аккаржа, Зоря (Колгоспна) Великодолинської селищної ради.

Відповідно до пунктів 1, 6 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантій».

Статтею 19 вказаного Закону визначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги у сфері пасажирських перевезень для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, Законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 №273/96-ВР встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на перевезення пасажирів і багажу у приміському сполученні встановлюються відповідними залізницями за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки залізниць компенсуються із місцевих бюджетів. Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Відповідно до п. 6 «Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 №252, суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.

Таким чином, перевезення пасажирів залізничним транспортом на пільгових умовах здійснюється підприємствами залізничного транспорту загального користування не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок, та як наслідок, уповноважений на те державою орган у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в п. 6.36. постанови від 03.03.2020 по справі №904/94/19.

Відповідно до ст. 82 Бюджетного кодексу України видатки бюджетів поділяються на: 1) видатки на забезпечення конституційного ладу, державної цілісності та суверенітету, незалежного судочинства, а також інші передбачені цим Кодексом видатки, які не можуть бути передані на виконання Автономній Республіці Крим та місцевому самоврядуванню; 2) видатки, які визначаються функціями держави і можуть бути передані на виконання Автономній Республіці Крим та місцевому самоврядуванню з метою забезпечення найбільш ефективного їх виконання на основі принципу субсидіарності; 3) видатки на реалізацію прав та обов`язків Автономної Республіки Крим та місцевого самоврядування, які мають місцевий характер, визначені законами України.

Видатки, визначені пунктом 1 частини першої статті 82 цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки, визначені пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів місцевих бюджетів, у тому числі трансфертів з Державного бюджету України (ст. 83 Бюджетного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 85 Бюджетного кодексу України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад, сільські, селищні, міські (міст районного значення) голови (якщо відповідні виконавчі органи не створені згідно із законом) зобов`язані забезпечити здійснення видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, з відповідних місцевих бюджетів з додержанням розподілу цих видатків між бюджетами, визначеного статтями 89-91 цього Кодексу та законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пп. ґ) п. З ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

«Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 (далі - Порядок №1359) передбачає наступний механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян:

- облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформленні та видачі пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки) - п. З Порядку №1359;

- сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг (п. 4 Порядку №1359);

- інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п. 5 Порядку №1359);

- сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира (п. 7 Порядку №1359);

- на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевого бюджетів (п. 9 Порядку №1359);

- залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми, (п. 10 Порядку №1359).

Частиною першою статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка програм соціально-економічного та культурного розвитку сіл, селищ, міст, цільових програм з інших питань самоврядування, подання їх на затвердження ради, організація їх виконання; подання раді звітів про хід і результати виконання цих програм.

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до ст. 31 зазначеного Закону виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад з метою реалізації покладених на них цим Законом повноважень у здійсненні державної регуляторної політики створюють у своєму складі в межах граничної чисельності структурні підрозділи з питань реалізації державної регуляторної політики або покладають реалізацію цих повноважень на один з існуючих структурних підрозділів чи окремих посадових осіб відповідного виконавчого органу ради (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Організаційне забезпечення здійснення державної регуляторної політики сільським, селищним та міським головою здійснює відповідальний структурний підрозділ виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

Зі змісту вищезазначених положень нормативних актів вбачається, що Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області є головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а з 01.01.2020 є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який підзвітний головному розпоряднику бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми - Мінсоцполітики.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено Порядком № 1359, пунктом 2 якого визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі - пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Пунктом 5 Порядку № 1359 визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

При цьому відповідно до пункту 7 Порядку № 1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Як передбачено пунктами 9 - 11 Порядку № 1359, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок компенсації здійснених перевезень залізничним транспортом 16001 пасажирів (кількість оформлених пільгових проїзних документів (квитків), які мають право пільгового проїзду, зі станцій та зупиночних пунктів ім. І.А. Ємця, пост 22 км, пост 25 км, Аккаржа, Зоря (Колгоспна) Великодолинської селищної ради на загальну суму 253879,82 грн, з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві, щодо включення до вказаного розрахунку станції Зоря (Колгоспна), господарський суд зазначає наступне.

Суд враховує, що станція Зоря (Колгоспна) розташована на території с. Барабой, яке відповідно картки Дальницької громади Одеської області входить до Дальницької селищної ради Одеського району Одеської області /з /.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що позивачем неправомірно включено до розрахунку компенсації відповідача перевезення пасажирів до станції Зоря (Колгоспна).

У відповіді на відзиві позивач не надав жодних пояснень та доказів на спростування вказаних доводів відповідача.

Так, здійснивши підрахунок витрат на відшкодування збитків за пільговий проїзд окремих категорій громадян транспорті у приміському сполученні на залізничному транспорті до станції Зоря (Колгоспна) з розрахунку, наданого самим позивачем, судом встановлено, що по даній станції витати на відшкодування збитків становлять 27 093,08 грн, з яких:

- 1 564,88 грн за січень 2021 року;

- 2 240,94 грн за лютий 2021 року;

- 3 347,43 грн за березень 2021 року;

- 3 755,97 грн за квітень 2021 року;

- 4 090,61 грн за травень 2021 року;

- 5 407,66 грн за червень 2021 року;

- 4 220,62 грн за липень 2021 року;

- 1 249,04 грн за серпень 2021 року;

- 1 215,93 грн за вересень 2021 року.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вказаного, господарський суд приходить до висновку, розмір компенсації відшкодування збитків за пільговий проїзд окремих категорій громадян транспорті у приміському сполученні на залізничному транспорті зі станцій та зупиночних пунктів ім. І.А. Ємця, пост 22 км, пост 25 км, Аккаржа, крім станції Зоря (Колгоспна) (яка не входить до складу Великодолинської селищної ради) становить 226 766,74 грн /253 859,82 грн - 27 093,08 грн/.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Як правильно враховано судами, частина друга статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Закон № 273/96-ВР та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27 грудня 2006 року № 1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Також відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано Залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Вищевикладеним спростовуються доводи відповідача про те, що оплата не була здійснена відповідачем, оскільки з державного бюджету на 2021 рік не виділено субвенцій місцевому бюджету в спірному розмірі на здійснення пільгового перевезення залізничним транспортом.

Щодо інших аргументів сторін, зокрема доводів відповідача, що між сторонами не було укладено договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2021 рік на спірну суму, відхиляються судом, оскільки відповідно до приписів статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Таким чином, відсутність у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2021 рік є законними, обґрунтованими, оскільки факт надання послуг позивачем і заборгованість відповідача в розмірі 226 766,74 грн підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.

З урахуванням вказаного, господарський суд частково задовольняє позовні вимоги акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", а саме у розмірі 226 766,74 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 3 807,90 грн, що вбачається із платіжного доручення № 4334168 від 13.12.2021 року.

Таким чином, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", судовий збір у розмірі 3 401,60 грн /89,33 % від задоволених вимог/ підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" - задовольнити у частково.

2. Стягнути з Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області /, адреса - 67832, Одеська обл., Овідіопольський р., смт. Великодолинське, вул. Соборна, 1-А, e-mail: / на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, e-mail: / в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, e-mail: / компенсацію за пільгові перевезення пасажирів у розмірі 226 766,74 грн /двісті двадцять шість тисяч сімсот шістдесят шість гривень 74 копійки/.

3. Стягнути з Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області /, адреса - 67832, Одеська обл., Овідіопольський р., смт. Великодолинське, вул. Соборна, 1-А, e-mail: / на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, e-mail: / в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, e-mail: / судовий збір у розмірі 3 401,60 грн /три тисячі чотириста одна гривня 60 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження аби прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 12 травня 2022 р.

Суддя Н.Д. Петренко