ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" квітня 2022 р. Cправа № 902/136/20

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Пшегорської О.Я.,

представників:

позивача - Мицька Р.М.,

відповідача - Бабійчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

до: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" (провулок К. Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

про стягнення 13 919 714,21 грн,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" про стягнення 13919714,21 грн.

Ухвалою суду від 20.02.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/136/20 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.03.2020.

Під час підготовчого провадження у справі, строк якого ухвалою від 21.12.2021 продовжено на 30 днів з власної ініціативи суду на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, вчинено ряд процесуальних дій:

- учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті спору; при цьому відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 64-93, т. 1), позивачем - відповідь на відзив (а.с. 134-142, т. 1);

- ухвалою суду від 07.04.2020 провадження у справі №902/136/20 зупинено до вирішення та набрання законної сили рішенням у справі №902/368/16 за результатами нового розгляду Північно-західним апеляційним господарським судом;

- ухвалою суду від 13.01.2022 закрито підготовче провадження та провадження у справі №902/136/20 зупинено до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №640/32706/21.

Разом з тим постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 ухвалу Господарського суд Вінницької області від 13.01.2022 у справі №902/136/20 скасовано в частині задоволення клопотання представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" (вих.№210007-Ск-15233-1221 від 17.12.2021) про зупинення провадження у справі та зупинення провадження у справі №902/136/20 до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №640/32706/21. Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" (вих. №210007-Ск-15233-1221 від 17.12.2021) про зупинення провадження у справі відмовлено.

Так, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 12.04.2022 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.04.2022.

Окремо слід зазначити, що ухвалою суду від 14.04.2022 за клопотанням представника позивача останньому забезпечено участь у судовому засіданні 28.04.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи "EasyCon".

На визначену дату та час у судове засідання з`явилися усі учасники справи, в т.ч. представник позивача в режимі відеоконференції.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача просила у позові відмовити, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на укладений 04.01.2013 з відповідачем Договір №13-110-ВТВ на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передало у власність Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" природний газ.

Як стверджує позивач, відповідачем не виконано умови вказаного Договору в частині повної та своєчасної оплати отриманого природного газу у передбачений строк, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" 13919714,21 грн заборгованості, з яких: 4534029,57 грн - 3% річних та 9385684,64 грн - інфляційних втрат. При цьому позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на основний борг в сумі 81 365 166,1 грн, встановлений рішенням Господарського суду Вінницької області у справі №902/368/16.

Суть заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву зводиться до наявності у відносинах позивача із відповідачем обставин надзвичайного та невідворотнього характеру, за відсутності вини Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" (як обов`язкового елементу складу правопорушення), що, на думку відповідача, тягне за собою відсутність відповідальності за порушення умов Договору №13-110-ВТВ в частині несвоєчасної оплати вартості природного газу.

Обставинами надзвичайного та невідворотного характеру відповідач вважає дії Міненерго та НКРЕКП, які полягають у тому, що протягом 2014-2015 років при формуванні та затвердженні гранично допустимого розміру виробничо-технологічних втрат і нормованих витрат та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не було враховано обсяги витрат газу на покриття виробничо-технологічних втрат та нормованих витрат в розмірі 41,305 млн.куб.м. Вказані обставини, на думку відповідача, засвідчені сертифікатом Торгово-промислової палати України №5338 від 16.02.2016.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" акцентує увагу, що нормативно-правові акти, які регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливість покриття ВТВ за рахунок будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл природного газу. А, отже, можливість Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ перед АТ НАК "Нафтогаз України" прямо та безпосередньо залежить від наявності та суми, передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

У відповіді на відзив позивач з посиланням на висновки Верховного Суду у справі №902/368/16 вказує, що зазначені Торгово-промисловою палатою у сертифікаті №5338 від 16.02.2016 обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання.

Також АТ НАК "Нафтогаз України" наведене підтверджує практикою Верховного Суду, що склалася у подібних правовідносинах (постанова від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 11.04.2018 у справі №904/4470/16, від 14.05.2019 у справі №904/1224/18).

Окрім того, позивач зазначає, що в силу приписів ст. 614 ЦК України, якою встановлено звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, не може застосовуватися до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки відшкодування інфляційних втрат та 3% річних не є формою відповідальності за невиконання зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (Покупець) укладено Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-110 ВТВ (Договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця.

Умовами договору передбачено, що Продавець передає Покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 43 695,142 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за Договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Сторонами погоджено ціну за 1 000 куб. м газу, яка на момент укладення договору становить 3509 грн без ПДВ (п. 5.2 Договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору (пункт 6.1 договору). Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Відповідно до пункту 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Додатковими угодами № 1 від 04.04.2013, № 2 від 10.07.2013, № 3 від 08.08.2013, № 4 від 31.12.2013, № 5 від 28.04.2014, № 6 від 15.05.2014, № 7 від 10.06.2014, № 8 від 05.09.2014, № 9 від 10.11.2014, № 10 від 08.12.2014, № 11 від 22.12.2014, № 12 від 05.02.2015, № 13 від 10.03.2015, № 14 від 03.04.2015, № 15 від 07.05.2015, № 16 від 03.06.2015, № 17 від 10.07.2015, № 18 від 12.10.2015, № 19 від 28.10.2015 до Договору сторони внесли зміни, зокрема, на ціну газу за 1000 куб. м., обсягів поставки газу, порядку обліку газу, оплати газу, строку дії договору.

Водночас додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 сторони викладено пункт 6.1 Договору у такій редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної вартості планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу".

На виконання умов Договору позивачем в період з січня 2013 року по грудень 2015 року поставлено відповідачу 95 856, 49 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 572 210 781,75 грн.

Однак, відповідач за отриманий газ розрахувався не в повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем.

Позивач вказує, що на дату складення позову у цій справі несплаченим є основний борг за Договором в сумі 81 365 166,1 грн, встановлений рішенням суду від 08.11.2017 у справі №902/368/16.

Так, рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/368/16 від 08.11.2017 встановлено факт укладення Договору на купівлю-продаж природного газу № 13-110 ВТВ від 04.01.2013 та факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого в період з січня 2013 року по грудень 2015 року природного газу. При цьому позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 81 365 166,10 грн основного боргу, 14 872 539,50 грн пені, 943 483,89 грн 3 % річних та 2 346 664,18 грн інфляційних втрат.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 змінено рішення Господарського суду Вінницької області від 08.11.2017 у справі № 902/368/16 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 81 365 166,10 грн основного боргу, 14 872 539,50 грн пені, 943 483,89 грн 3 % річних та 2 346 664,18 грн інфляційних втрат, та прийнято в цій частині нове рішення, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: "1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 81 365 166,10 грн основного боргу, 32 898 051,74 грн пені, 2 828 417,93 грн 3% річних, 22 422 297,49 грн інфляційних втрат. 3. У стягненні 35 752 321,19 грн боргу, 65 902 909,85 грн пені, 4 343 314,38 грн 3% річних, 51 367 855,77 грн інфляційних втрат - відмовити".

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.02.2022 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 у справі № 902/368/16 залишено без змін.

Внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором щодо сплати 81 365 166,1 грн основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4 534 029,57 грн - 3% річних, а також 9 385 684,64 грн - інфляційних втрат за період з 01.03.2018 по 07.01.2020.

Станом на дату розгляду справи найменування сторін Договору змінено, що підтверджується відомостями, які містяться в ЄДРЮОФОПГФ.

Так, позивачем у даній справі виступає Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", відповідачем - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз".

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги зміст укладеного між сторонами Договору, характер взятих на себе сторонами зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини із договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 631 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

В силу приписів ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідача щодо сплати суми боргу триває, оскільки не виконано останнім.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, статтею 625 ЦК України передбачено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за отриманий природний газ за Договором триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, позивач має право на отримання нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Дана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, відповідно до якого невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає: у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми основного боргу у розмірі 81 365 166,1 грн за період з 01.03.2018 по 07.01.2020.

Слід зазначити, що суму основного боргу у розмірі 81 365 166,1 грн встановлено та зафіксовано у рішенні Господарського суду Вінницької області від 08.11.2017 у справі № 902/368/16 уже станом на дату прийняття такого рішення (08.11.2017). При цьому згідно із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 рішення Господарського суду Вінницької області від 08.11.2017 у справі № 902/368/16 в частині стягнення визначеної суми основного боргу (81 365 166,1 грн) не зазнало змін.

За приписами ч. 2 ст. 241 ГПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, рішення Господарського суду Вінницької області від 08.11.2017 у справі № 902/368/16 в частині стягнення 81 365 166,1 грн основного боргу набрало законної сили 17.11.2021 відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду у вказаній справі.

В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому судом встановлено, що заявлений у цій справі період нарахування 3% річних та інфляційних втрат не був предметом розгляду у справі № 902/368/16, він по хронології є продовженням нарахування компенсаційних складових відповідно до ст. 625 ЦК України на суму простроченої та встановленої у судовому акті заборгованості. Також протягом розгляду даного провадження судом не встановлено факту погашення будь-якої заборгованості за Договором №13-110-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, відтак нарахування заборгованості за вказаний позивачем період є правомірним та обґрунтованим.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму 81 365 166,1 грн за період з 01.03.2018 по 07.01.2020, судом встановлено, що такий розрахунок є методологічно правильним та відповідає розрахунку суду (3% річних підтверджуються в сумі 4 534 029,57 грн та інфляційні втрати - в сумі 9 385 684,64 грн).

Заперечення відповідача щодо позову судом оцінюються критично, оскільки не спростовують правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Зокрема, доводи відповідача про наявність форс-мажорних обставин щодо затвердження розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу, які на його думку, встановленні сертифікатом Торгово-промислової палати України № 5838 від 16.02.2016, спростовуються таким.

Частиною першою статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За приписами статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Разом з тим у пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

У частині другій статті 218 Господарського кодексу України також міститься визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності, однак встановлені Торгово-промисловою палатою у Сертифікаті обставини, а саме, дії/бездіяльність третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 6.1 Договору по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, на переконання колегії суду, не мають ознак надзвичайності і невідворотності.

Такі обставини не відповідають розумінню непереборної сили, визначеної в статті 617 Цивільного кодексу України, оскільки протягом дії Договору Відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладання додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів.

Отже, суд вважає, що зазначені Торгово-промисловою палатою у Сертифікаті обставини не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання.

Аналогічної позиції щодо відсутності підстав вважати наведені відповідачем обставини зазначені Торгово-промисловою палатою у сертифікаті обставини форс-мажорними та відсутність підстав для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання дотримується Верховний Суд у постановах по справах №911/1173/16 від 11.10.2017, №904/4470/16 від 11.04.2018, №904/1224/18 від 14.05.2019, №904/4470/16 від 14.05.2019.

Окрім того, суд враховує, що 29.08.2021 набув чинності Закон України від 14.07.2021 №1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (Закон №1639-IX).

Зі змісту статей 1 - 2 Закону №1639-IX слідує, що його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування (ст. 2 Закону №1639-ІX), зокрема, - на заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату (абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону 1639-IX ).

Розрахункова дата - 31 грудня 2020 року (абз.16 ч. 1 ст. 1 Закону 1639-IX ).

Визначальним є те, що в силу приписів ст. 2 Закону 1639-IX його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Водночас відповідно до постанови №2632 від 17.12.2021 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відмовлено у включенні Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Оскільки відповідач не включений до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на нього дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" не поширюється.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого суд приходить до висновку про задоволення позову повністю з вищенаведених мотивів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, то витрати позивача на сплату судового збору покладаються на відповідача в сумі 208 795,71 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" (провулок К. Широцького, 24, м. Вінниця, 21012; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601; ) 4 534 029,57 грн - 3% річних; 9 385 684,64 грн - інфляційних втрат та 208 795,71 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відомі суду адреси електронної пошти сторін: позивача - ; ; відповідача - .

Повне рішення складено 09 травня 2022 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601;

3 - відповідачу - провулок К. Широцького, 24, м. Вінниця, 21012.