РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2022Справа № 910/22019/21

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" (вулиця Нова, будинок 9, місто Фастів, Київська область, 08500)
доФізичної особи-підприємця Кореня Володимира Григоровича ( АДРЕСА_1 )
простягнення 60 812 грн 81 коп.
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" з вимогами до Фізичної особи-підприємця Кореня Володимира Григоровича про стягнення 60 812 грн 81 коп. вартості безпідставно набутого майна за договором про надання послуг відповідального зберігання від 13.11.2018 № 171.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору про надання послуг відповідального зберігання від 13.11.2018 № 171 не виконав взяті на себе зобов`язання зі зберігання переданого йому майна, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 60 812 грн 81 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 відкрито провадження у справі № 910/22019/21, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

30.03.2022 на адресу Господарського суду міста Києва повернулося поштове відправлення за № 012, яким на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (вулиця Олеся Гончара, будинок 45, літера А, квартира 11, місто Київ, 01034), було направлено ухвалу від 04.01.2022, із зазначенням причини повернення: за закінченням терміну зберігання, дата довідки ф.20: 23.02.2022.

Відповідно до частин 2, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 04.01.2022 вручена відповідачу 23.02.2021.

Станом на 17.05.2022 відповідачем вимог ухвали суду від 04.01.2022, зокрема щодо подання відзиву на позов, не виконано.

З огляду на вищевикладене, оскільки Фізична особа-підприємець Корень Володимир Григорович не скористалося наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Фастівської міської ради Київської області № 34-ХХХУІІ-УІІ від 08.02.2018 пам`ятник В.І. Леніну у кількості 1 шт. передано в господарське відання та на баланс КП ФМР "Фастів-благоустрій".

02.06.2018 складено Акт № 1 приймання-передачі пам`ятника В.І. Леніна на виконання рішення Фастівської міської ради Київської області № 34-ХХХУІІ-УІІ від 08.02.2018.

В подальшому рішенням Фастівської міської ради Київської області № ХІЛІІ-УІІ від 27.08.2018 надано згоду на списання основного засобу, що перебуває на балансі КП ФМР "Фастів-благоустрій", а саме пам`ятника В.І. Леніну.

Згідно з Актом на списання основних засобів від 19.09.2018 пам`ятник В.І. Леніну списано з балансу КП ФМР "Фастів-благоустрій", а металобрухт бронзи у кількості 4320 кг взято на облік.

13.11.2018 між Фізичною особою-підприємцем Коренем Володимиром Григоровичем (зберігач за договором) та Комунальним підприємством Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" (поклажодавець за договором) укладено договір про надання послуг відповідального зберігання № 171 (далі - договір), в порядку та на умовах якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання матеріальні цінності поклажодавця, а саме: металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. С.О. Патона НАН України від 13 вересня 2018 року вагою 790 кг. (далі - Товар).

Згідно з пунктом 1.3. договору зберігач здійснює зберігання товару за наступною адресою: 03028, м. Київ, вул. Ракетна, буд. 24.

Умова пункту 2.1 договору сторони погодили, що зберігач зобов`язаний: забезпечити схоронність товару поклажодавця; вчасно вживати заходів по запобіганню ушкодження, псування і втрати товару; вчасно повідомляти поклажодавця про обставини, що загрожують схоронності товару; забезпечити стан складських приміщень, де зберігається товар поклажодавця, у відповідності будівельним, технічним, протипожежним, санітарним нормам, правилам техніки безпеки.

Відповідно до пункту 3.1 договору передача товару на відповідальне зберігання здійснюється за актом приймання-передачі товару.

Зняття товару зі зберігання здійснюється в місці зберігання товару за актами приймання-передачі (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 3.3. договору кількість і вартість (заставна) товару, який передається на відповідальне зберігання, зазначається в актах приймання-передачі.

02.06.2018 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі товару № 1, згідно якого позивач, серед іншого, передав відповідачу товар (металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. С.О. Патона НАН України від 13 вересня 2018 року вагою 790 кг.).

За умовами розділу 4 договору послуги зберігача по зберіганню всього товару є безоплатними. Товар передається зберігачу на умовах подальшої реалізації товару за ціною, яка буде визначена довідкою Торгово-промислової палати м. Києва.

Відповідно до положень пунктів 6.1. та 6.2. договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі завданих збитків. Зберігач зобов`язаний відшкодувати поклажедавцю товару, прийнятого на відповідальне зберігання збитки в разі: втрати (нестачі) товару - в розмірі вартості втраченого товару або товару, якого не вистачає; пошкодження товару - в розмірі суми, на яку знизились його вартість.

Згідно з пунктом 6.3 договору у випадку виявлення факту втрати (нестачі) товару уповноважені представники сторін складають Акт. Для визначення обсягів втрат фактичні залишки товару на складі будуть порівнюватись із різницею між обсягами товару, які надійшли на склад зберігача та були передані поклажедавцю відповідно до товарно-супровідних документів, актів приймання-передачі товару та попередніх актів звірки залишків товару. Вартість втраченого товару буде встановлюватись за вартістю переданого на зберігання товару згідно актів приймання-передачі.

У відповідності до пункту 9.1 договору, вказаний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 13 грудня 2018 року, але у всякому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

У відповідності до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 938 визначено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Нормами частини 1 статті 942 Цивільного кодексу встановлено, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Згідно з частиною 1 статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 Цивільного кодексу України).

25.01.2019 позивач звернувся до відповідача із листом про повернення товару за договором.

12.03.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією за № 06/215 щодо невиконання умов договору про надання послуг відповідального зберігання № 112 від 21.09.2018, в якій позивач у строк протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії вимагає виконати умови договори або повернути товар, а також сплатити штрафні санкції (пеню) за несвоєчасне повернення товару.

30.08.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією за № 06/445 щодо невиконання умов договору про надання послуг відповідального зберігання № 112 від 21.09.2018, в якій позивач вимагає протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії повернути товар, сплатити штрафні санкції (пеню) за несвоєчасне повернення товару, а також висловив пропозицію укладення договору купівлі-продажу № 10-і, який позивачем додано до претензії.

13.11.2019 засобами поштового зв`язку позивач направив на адресу відповідача вимогу від 11.11.2019 № 06/525 про повернення товару за договором № 171 від 13.11.2019

Листом від 11.11.2019 № 06/523, з метою проведення інвентаризації товару, позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання доступу представникам позивача до приміщення (03028, м. Київ, вул. Ракетна, буд. 24), де зберігається металобрухт бронзи (брутто разом з засором) марки БР04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є О. Патона НАН України від 13 вересня 2018 року вагою 790 кг, який переданий згідно Акту приймання-передачі товару №1 від 13.11.2018.

04.12.2019 засобами поштового зв`язку позивач направив на адресу відповідача повторний лист-вимогу від 02.12.2019 № 06/565 про надання доступу представникам позивача до приміщення (03028, м. Київ, вул. Ракетна, буд. 24), де зберігається металобрухт бронзи (брутто разом з засором) марки БР04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є О. Патона НАН України від 13 вересня 2018 року вагою 790 кг, який переданий згідно Акту приймання-передачі товару №1 від 13.11.2018.

Позивач зазначив, що відповідач, як зберігач за договором не виконав зобов`язань щодо повернення на вимогу поклажодавця товару, який був переданий на зберігання, а також ухиляється та необґрунтовано не допускає поклажодавця для проведення інвентаризації товару, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого майна у розмірі 60 812 грн 81 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

25.01.2019, 30.08.2019, 11.11.2019 позивач звертався до відповідача із вимогою повернути товар за договором. В той же час відповідачем товар повернуто не було, що не заперечувалося стороною відповідача та в свою чергу свідчить про порушення умов договору та положень статті 953 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося вище, 04.12.2019 засобами поштового зв`язку позивач направив на адресу відповідача повторний лист-вимогу від 02.12.2019 № 06/565 про надання доступу представникам позивача до приміщення (03028, м. Київ, вул. Ракетна, буд. 24), де зберігається металобрухт бронзи (брутто разом з засором) марки БР04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є О. Патона НАН України від 13 вересня 2018 року вагою 790 кг, який переданий згідно Акту приймання-передачі товару №1 від 13.11.2018.

У відповідності до пункту 9.2 договору сторони погодили, що договір може бути достроково, в односторонньому порядку, за письмовою заявою поклажодавця, припинений, якщо зберігач ухиляється чи необґрунтовано не допускає поклажодавця для проведення інвентаризації товару. В цьому випадку договір припиняє свою дію в день отримання зберігачем вищезазначеною письмовою заяви поклажодавця про дострокове припинення дії цього договору.

Відповідно до опису вкладення у цінний лист від 01.06.2021, фіскального чеку № 0281від 01.06.2021 та поштової накладної № 760, позивач направив на адресу відповідача заяву від 01.06.2021 № 06/239 при припинення (розірвання) договору про надання послуг відповідального зберігання від 13.11.2018 № 171 в односторонньому порядку.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Як встановлено судом, укладений між Фізичною особою-підприємцем Коренем Володимиром Григоровичем та Комунальним підприємством Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" договір про надання послуг відповідального зберігання від 13.11.2018 № 171 розірвано в односторонньому порядку на підставі заяви від 01.06.2021 № 06/239 при припинення (розірвання) договору.

Тобто правова підстава для набуття Фізичною особою-підприємцем Коренем Володимиром Григоровичем матеріальних цінностей (металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. С.О. Патона НАН України від 13 вересня 2018 року вагою 790 кг.) переданих на зберігання відпала. Відтак після розірвання договору у Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" виникло право вимагати повернення безпідставно набутого майна на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно з нормами статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Враховуючи, що відповідач не повернув позивачу товар, а саме металобрухт з пам`ятника Леніну вагою 790 кг, так як використав його у господарській діяльності, відповідно останній не має можливості повернути в натурі позивачу безпідставно набуте майно, у Фізичної особи-підприємця Кореня Володимира Григоровича виник обов`язок щодо відшкодування Комунальному підприємству Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" вартості прийнятих на зберігання матеріальних цінностей (металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. С.О. Патона НАН України від 13 вересня 2018 року вагою 790 кг.).

Відповідно до висновку експерта № 62/60 за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи від 30.06.2020, виконаного судовим експертом Желавською Ольгою Олександрівною, середня ринкова вартість без врахування ПДВ, станом на 13.11.2018, металобрухту бронзи у вигляді демонтованого пам`ятника Леніну вагою 790 кг, який був переданий на зберігання Фізичній особі-підприємцю Кореню Володимиру Григоровичу за договором № 171 від 13.11.2018, становить 60 812 грн 81 коп.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту не виконання Фізичною особою-підприємцем Коренем Володимиром Григоровичем обов`язку щодо повернення позивачу прийнятого на зберігання товару, вимоги Комунального підприємства Фастівської міської ради "Фастів-благоустрій" про стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 60 812 грн 81 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кореня Володимира Григоровича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) кошти у розмірі 60 812 (шістдесят тисяч вісімсот дванадцять) грн 81 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька