УХВАЛА

23 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/12948/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,

розглядаючи матеріали касаційної скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 (колегія суддів: Андрієнко В. В., Шапран В. В., Буравльов С. І.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 (суддя Усатенко І. В.) у справі

за позовом виконуючого обов`язків заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та Державного підприємства "Радгосп "Виноградна долина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ролінс" про стягнення 76 446,25 грн,

ВСТАНОВИВ:

Виконуючий обов`язків заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України та Державного підприємства "Радгосп "Виноградна долина" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ролінс" про стягнення коштів за договором підряду, який ухвалою цього ж суду від 17.11.2021, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022, повний текст якої складено та підписано 19.01.2022, залишено без розгляду.

14.02.2022 перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся з касаційною скаргою на ці судові рішення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2022 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Міщенка І. С., Берднік І. С., Зуєва В.А., а відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2022 у зв`язку з увільненням судді Міщенка І. С. від роботи внаслідок призову на військову службу по мобілізації цю справу передано на розгляд колегії суддів: Краснова Є.В., Мачульського Г.М. та Уркевича В. Ю.

У касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення встановленого статтею 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строку на касаційне оскарження постанови від 12.01.2022.

Оскільки повний текст оскаржуваної постанови складено та підписано 19.01.2022, то кінцевим строком подання касаційної скарги на неї було 08.02.2022. Натомість, прокурор звернувся до суду касаційної інстанції 14.02.2022 і мотивував своє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження тим, що він не отримав повного тексту оскаржуваної постанови.

Розглянувши це клопотання прокурора колегія суддів вважає, що причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови апеляційного господарського суду є поважними, відповідне клопотання підлягає задоволенню.

Утім колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

В силу частин п`ятої, сьомої статті 12 цього ж Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2 270 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення 76 446,25 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову.

На обґрунтування касаційної скарги прокурор послався на те, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема щодо обмеження судами підстав і порядку представництва прокурором інтересів держави в особі державних підприємств та Фонду державного майна України під час вирішення спорів про стягнення коштів на користь державних підприємств, створених державою з метою забезпечення виконання своїх конституційних функцій, у тому числі щодо ефективного використання землі як національного багатства, працевлаштування мешканців сільської місцевості та вирощування сільськогосподарської продукції для забезпечення продовольчих потреб населення. Прокурор також зауважив на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру», викладених у постанові, зазначеній у касаційній скарзі.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Єдність судової практики також є складовою вимогою принципу правової визначеності. При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широкий перелік спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Всупереч зазначеному доводи прокурора не містять достатніх та переконливих обґрунтувань про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Як зазначено вище, предметом спору у цій справі є стягнення 76 446,25 грн за договором підряду, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову, а тому ця справа є малозначною, судові рішення в якій, виходячи з вищенаведеного аналізу, не підлягають касаційному оскарженню. При цьому прокурор не довів, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

До того ж Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 ГПК України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "виняткове значення", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи зі статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Тому колегія суддів вважає, що прокурор не навів обґрунтованих доводів, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з пунктом 1 частини першої та частини шостої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 12, 119, 234, 235, 288, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

2. Поновити першому заступнику керівника Миколаївської обласної прокуратури строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 у справі № 910/12948/21.

3. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/12948/21 за касаційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2021.

4. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

5. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами надіслати прокурору, а її копію залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя В. Ю. Уркевич