ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2022 Справа № 914/41/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрграніт», м. Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія» «Автомобільні Дороги України», м. Львів

про стягнення 224155,49 грн

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Пришляк М.С.

Представники:

Від позивача: Венгелевський Б.Б.

Від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрграніт» до Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія» «Автомобільні Дороги України» про стягнення 224155,49 грн.

Ухвалою суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.02.2022.

Ухвалою суду від 08.02.2022 продовжено підготовче провадження на 30 днів з 15.02.2022. Підготовче засідання відкладено на 10.03.2022.

Ухвалою суду від 10.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 12.04.2022.

16.03.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів здійснення витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 12.04.2022 розгляд справи по суті відкладено на 10.05.2022.

В судове засідання 10.05.2022 представник позивача з`явився. Позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та усних поясненнях, наданих в судових засіданнях.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позиція позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов договору купівлі-продажу від 02.03.2020 № 02/03, позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 313182,35 грн, що підтверджується видатковими накладними. Проте, відповідач свій обов`язок зі сплати заборгованості за поставлений товар виконав частково на суму 104634,07 грн, решта заборгованості на суму 208548,28 грн залишається несплаченою. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з ДП «Львівський Облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія» «Автомобільні Дороги України» 208548,28 грн боргу. За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач також нарахував відповідачу 10636,34 грн - інфляційних втрат та 4970,87 грн - 3% річних.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав.

Обставини справи.

Між ТзОВ «Компанія Укрграніт» та ДП «Львівський Облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія» «Автомобільні Дороги України» 02.03.2020 року було укладено договір купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) 02/03 (надалі договір).

Згідно з п.1.1. договору, в порядку та на умовах визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари: щебінь гранітний фр. 0-40 мм.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна цього договору становить 285479,00 грн в тому числі ПДВ -47579,83 грн.

Згідно з п.4.1. договору, розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем рахунку постачальника за умови отримання всіх документів, зазначених у п. 4.2. договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати).

Відповідно до п. 4.3. договору, сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар від 30 до 60 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п. 4.1. п. 4.2 цього договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно з п. 6.1.1. договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Відповідно до п. 6.3.1. договору, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно з п. 10.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020 року.

Як вбачається із видаткових накладних: № 63 від 06.04.2020 року на суму 104634,07 грн та № 231 від 16.12.2020 року на суму 208548,28 грн, постачальник ТзОВ «Компанія Укрграніт» здійснив поставку товару ДП «Львівський Облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія» «Автомобільні Дороги України» на загальну суму 131382,35 грн.

Залізнодорожніми накладними, наявних в матеріалах справи підтверджується факт поставки щебеню гранітного відповідачу.

З опису вкладення у цінний лист, поштової квитанції наявних в матеріалах справи вбачається, що позивачем напрвлялись на адресу відповідача усі документи, визначені п. 4.1, 4.2 договору.

Банківською випискою від 04.05.2020 року на суму 104634,07 грн та листом відповідача щодо зміни призначення платежу, згідно змісту якого зазначено, що суму коштів у розмірі 104634,07 грн зарахувати на договір № 02/03 від 02.03.2020 року, підтверджується часткова сплата ДП «Львівський Облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія» «Автомобільні Дороги України» заборгованості.

З акту звіряння взаємних розрахунків між ТзОВ «Компанія Укрграніт» та ДП «Львівський Облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія» «Автомобільні Дороги України» за період з лютого 2020 по липень 2021 вбачається, що у відповідача наявна заборгованість по договору № 02/03 від 02.03.2020 року в розмірі 208548,28 грн.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем, яка залишилась непогашеною становить 208548,28 грн.

За невиконання умов договору з оплати отриманого товару, позивач нарахував відповідачу 10 636,34 грн інфляційних втрат, 4970,87 - 3% річних за період з 06.03.2021 по 20.12.2021.

Оцінка суду.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних, долученими до матеріалів справи.

Відповідач про дійсність отриманого товару та проти наявності заборгованості у розмірі 208548,28 грн не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду. Окрім того, суд зазначає, що відповідачем підписано та скріплено печаткою акт звіряння взаєморозрахунків, що приводить до висновку про визнання останнім заборгованості.

Підписання відповідачем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Приписами ч. 1 ст. 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не подано.

Отже, відповідач свої зобов`язання виконав не в повному обсязі, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 208548,28 грн.

Щодо заявлених інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних з врахуванням положень договору, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що вимоги про стягнення з відповідача 10636,34 грн інфляційних втрат та 4970,87 грн. 3% річних підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідача Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Судові витрати.

У заяві щодо вирішення питання про розподіл судових витрат позивач зазначив, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16126,50 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

02.08.2021 між Адвокатським об`єднанням «Люрц» та ТзОВ «Компанія Укрграніт» було укладено договір про надання правової допомоги № 21/31 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених договором, Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати на підставі звернення клієнта правову допомогу, а саме: консультації, розробляти проекти документів правового характеру, представляти інтереси клієнта перед третіми особами, зокрема у судах усіх інстанцій, передбачених законодавством України, в усіх державних органах України, в т. ч. органах Державної податкової служби, органах Державної митної служби, прокуратури, поліції, інших правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, державної виконавчої служби, ва також перед іншими підприємствами, установами і організаціями.

Відповідно до п. 1.2. договору, Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати інші види правової допомоги, необхідність якої погоджується сторонами.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що клієнт сплачує послуги Адвокатського об`єднання, передбачені в розділі 1 цього договору у розмірі, визначеному окремою угодою або актах приймання-передачі наданих послуг, чи іншому аналогічному документі

Згідно з п. 6. 1 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до п. 6.2. договору, строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 договору та закінчується в момент повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

02.08.2021 року між Адвокатським об`єднанням «Люрц» та ТзОВ «Компанія Укрграніт» було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 21/31 від 02.08.2021 (надалі додаткова угода).

Пунктом 1 додаткової угоди визначено, що дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги у спорі про стягнення заборгованості за поставлений проте не оплачений товар Дочірнім підприємством «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні Дороги України» ( ) згідно договору купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) від 02.03.2020 за № 02/03.

Згідно з п. 2 додаткової угоди, гонорар (вартість послуг) за підготовку документів та ведення справи про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні Дороги України» заборгованості, що виникла з поставки товарів становитиме орієнтовно 30000,00 грн. Остаточна вартість послуг буде визначена сторонами в акті прийманні-передачі наданих послуг за договором чи іншому аналогічному документів. Остаточний розмір гонорару (вартості послуг) за ведення справи визначається сторонами у акті виконаних робіт чи іншому аналогічному документі.

Відповідно до п. 6.1 додаткової угоди, надана правова допомога фіксується в акті приймання-передачі наданої правової допомоги, чи іншому аналогічному документі, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

15.03.2022 між Адвокатським об`єднанням «Люрц» та ТзОВ «Компанія Укрграніт» було узгоджено та підписано акт № 9 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 21/31 від 02.08.2021 року на загальну суму 16126,50 грн.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідної правової позиції дотримується й Верховний Суд у Постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, та у Постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.

Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Від відповідача станом на час розгляду справи заяви про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не поступало. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16126,50 грн, підтвердженому матеріалами справи.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю в розмірі 3 362,23 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія» «Автомобільні Дороги України» (79053, Львівська обл., м. Львів, вул. Володимира Великого, буд. 54 ідентифікаційний код 31978981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрграніт» (79049, Львівська область, м. Львів, вул. Вернадського, буд. 8 кв. 70, ідентифікаційний код 41302717) 208 548,28 грн - основного боргу, 10 636,34 грн - інфляційних втрат, 4 970,87 грн - 3% річних, 3 362,23 грн - судового збору та 16 126,50 грн витрат на правову допомогу.

Рішення складено 18.05.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.