ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху

"19" травня 2022 р. м. Київ Справа №911/650/22

Господарський суд Київської області у складі судді Третьякової О.О., розглянувши матеріали

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярмаркова, буд.1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічно-виробниче підприємство «Авалон ЛТД» (54046, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул. Кіровоградська, 23)

про визнання недійсною додаткової угоди

встановив:
У травні 2022 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (далі позивач) звернувся до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічно-виробниче підприємство «Авалон ЛТД» (далі відповідач), третя особа Міністерство оборони України, про визнання недійсною додаткової угоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 3557,6426 га, яка розташована на території Великополовецького полігону в межах Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, надалі земельна ділянка. Також позивач є суб`єктом господарської діяльності у Збройних Силах України, який діє на підставі свідоцтва про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності. З метою залучення додаткових джерел фінансування позивачем було укладено з відповідачем договір №536 від 08.08.2016, надалі договір. Предметом договору є надання позивачем відповідачу за плату послуг з вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці (на її частині площею 1868 га згідно з актом обстеження), постійним користувачем якої є позивач. В подальшому позивачем з відповідачем були укладені додаткові угоди до вказаного договору, в тому числі додаткова угода №4 від 16.01.2020, надалі додаткова угода №4. Цією додатковою угодою №4 сторони строк дії договору (до 08.08.2023) продовжили на 5 років, а саме до 08.08.2028. Додаткову угоду №4 з боку позивача підписав його колишній керівник Соловіченко В.О., щодо якого згодом було проведено службове розслідування, яке встановило, що його дії суперечили пункту 7.2 Методичних рекомендацій щодо укладання договорів спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів Міністерства оборони України, яким передбачено укладення договорів даного типу на 3 роки. В якості доказу протиправності дій колишнього керівника ОСОБА_1 позивач посилається в позовній заяві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21.

З цих підстав позивач посилається в позові на те, що колишній керівник позивача під час виконання своїх обов`язків усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам Міністерства оборони України та бажав (або свідомо допускав) їх настання, а також наявність домовленості з іншою стороною (відповідачем) і виникнення через це несприятливих наслідків для Міністерства оборони України. Позивач зазначає, що визнання недійсною додаткової угоди №4 допоможе врегулювати спір між сторонами, чим збереже державні кошти та захистить інтереси Міністерства оборони України.

В якості правового обґрунтування позову позивач посилається на положення ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Також позивач посилається на ст.232 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить суд відкрити провадження у справі за позовом про визнання недійсною додаткової угоди №4.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне залишити її без руху, зважаючи на наступне.

Частинами 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги, які мають бути дотримані позивачем при поданні позовної заяви.

Суд зазначає, що дотримання необхідних вимог до позовної заяви, які встановлені статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, пов`язане з виконанням завдання господарського судочинства.

Частиною 1 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити найменування суду першої інстанції, до якого подається заява.

Судом першої інстанції позивачем визначено Господарський суд Київської області.

В той же час, за загальним правилом територіальної підсудності, що передбачене ст.27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Місцезнаходженням відповідача відповідно до позовної заяви є Миколаївська область.

Враховуючи неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області в умовах воєнного стану, розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 №12/0/9-22 територіальна підсудність справ Господарського суду Миколаївської області змінена та визначена за Господарським судом Одеської області.

Водночас, статтею 29 Господарського процесуального кодексу України встановлена альтернативна підсудність (за вибором позивача), а статтею 30 цього Кодексу встановлена виключна підсудність справ.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 29 цього Кодексу позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч.3 ст.30 цього Кодексу спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З позовної заяви випливає, що позов стосується додаткової угоди №4 від 16.01.2020 до договору №536 від 08.08.2016, предметом якого є надання позивачем відповідачу за плату послуг з вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці, що розташована в межах Київської області. Також в обґрунтування позову позивач посилається на наявність у нього прав землекористувача вказаної земельної ділянки.

Водночас, позивач в позовній заяві не наводить ніякого обґрунтування того, стосовно захисту яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних конкретних прав чи законних інтересів позивача подана ним позовна заява (чи прав позивача як землекористувача земельної ділянки чи як сторони договору про надання послуг або інших прав чи інтересів), натомість позивач зазначив тільки те, що визнання недійсним спірної угоди збереже державні кошти та захистить інтереси Міністерства оборони України (тобто як, вбачається, не самого позивача), не розкриваючи відповідний зміст таких інтересів.

Так само, позивачем в позовній заяві не наведено викладу обставин та правової оцінки (обґрунтування) стосовно правової природи договору №536 від 08.08.2016, додаткова угода про продовження дії якого оспорюється позивачем в позовній заяві.

При цьому, позивачем до позовної заяви додана не засвідчена фотокопія договору №536 від 08.08.2016, з пункту 1.1 якого вбачається, що цей договір є змішаним та укладений з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності, предметом договору є надання позивачем відповідачу за плату послуг з вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці, землекористувачем якої є позивач. Із статті 1 цього договору вбачається, що склад (вид, обсяг) послуг, що є предметом договору, в ньому не зазначені, натомість в п.1.4 договору вказано лише, що детальна інформація щодо послуг, які надаються за цим договором, визначається у завданні відповідача, яке надається ним позивачу у письмовій формі. Також в п.1.5 та п.1.7 договору вказано, що послуги передаються позивачем відповідачу на підставі акту прийому-передачі послуг, а право власності на сільськогосподарську продукцію, отриману в результаті надання послуг позивачем, належить відповідачу. Ні акти прийому-передачі послуг, ні завдання, яке передбачене п.1.4 договору, позивачем до позовної заяви також не надані.

Таким чином, позивачем в позовній заяві не наведено ні обґрунтування правової природи цього змішаного договору (чи є він договором про надання послуг та/або договором оренди земельної ділянки тощо), ні обґрунтування того, чи дана позовна заява стосується спору, що виник з приводу нерухомого майна (земельної ділянки) в межах Київської області або договору, в якому місцем виконання визначено територію в межах Київської області або виконувати який через його особливість можна тільки в певному місці в межах території Київської області, або іншого обґрунтування, з якого би випливало, що дана справа підсудна не Господарському суду Одеської (Миколаївської) області за місцезнаходженням відповідача, а Господарському суду Київської області.

У зв`язку з цим позивачу необхідно визначитись з підсудністю його позовної заяви з урахування правил територіальної, альтернативної та виключної підсудності та правовідносин, що виникли між сторонами, та навести відповідне обґрунтування підсудності позовної заяви Господарському суду Київської області.

Також, відповідно до пункту 2 частини 3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити відомості про сторін та інших учасників справи.

Позивачем в якості третьої особи в позовній заяві зазначено Міністерство оборони України.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до вимог ч.1 ст.50 Господарського процесуального кодексу України залучення третіх осіб відбувається, в тому числі, за заявою учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.50 Господарського процесуального кодексу України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Частиною 3 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Натомість, ні текст позовної заяви, ні додані до неї документи не містять заяви, передбаченої ч.1, 3 ст.50 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в позовній заяві лише посилається на те, що відповідно до Положення про Міністерство оборони України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і органом військового управління, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, зокрема здійснює функції з управління військовим майном та об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони, здійснює контроль за ефективним використанням майна та ресурсів, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Однак позивач в позовній заяві не зазначає, на чиїй стороні позивача чи відповідача необхідно залучити Міністерство оборони України в якості третьої особи та як рішення у справі про визнання недійсною додаткової угоди, укладеної позивачем з відповідачем, може вплинути на права або обов`язки Міністерства оборони України і щодо якої із сторін позивача чи відповідача.

Посилання позивача в позовній заяві на сам по собі факт здійснення Міністерством оборони України тих чи інших функцій у спірних правовідносинах не є достатнім для залучення Міністерства оборони України як третьої особи за змістом ч.1. ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у спірних правовідносинах можуть виконуватись одночасно різні функції, в той час як підставою для залучення конкретної особи до участі у справі в якості третьої особи є факт можливого впливу рішення у справі на конкретні права або обов`язки такої особи щодо однієї із сторін. В цьому аспекті суд вважає, що залучення третьої особи до участі у справі повинно бути обґрунтованим, оскільки воно пов`язане з покладенням на третю особу певних процесуальних прав та обов`язків і не повинно відволікати Міністерство оборони України від виконання основних завдань в умовах воєнного стану.

У зв`язку з цим позивачу необхідно навести обґрунтування залучення Міністерства оборони України в якості третьої особи без самостійних вимог та зазначити, на чиїй стороні позивача чи відповідача необхідно залучити Міністерство оборони України в якості третьої особи.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позовні вимоги в ній заявлені з підстав вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості колишнього керівника позивача з відповідачем, тобто даний спір стосується правомірності дій особи, яка була керівником позивача, а отже рішення у справі може вплинути на права або обов`язки цієї особи щодо позивача.

Так, згідно з ч.2 ст.232 Цивільного кодексу України, яка встановлює наслідки правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, довіритель має право вимагати, зокрема, від свого представника відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості.

Отже, у разі визнання судом недійсним правочину на підставі ст.232 Цивільного кодексу України довіритель має право вимагати, зокрема, від свого представника відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості.

При цьому, не дивлячись на те що, як випливає із ст. ст.232 Цивільного кодексу України, для визнання недійсним правочину, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, не вимагається встановлення факту спричинення збитків та/або моральної школи у зв`язку із вчиненням такого правочину, і що позивачем вимоги щодо таких збитків та/або моральної шкоди не заявляються в поданій позовній заяві, проте за змістом ч.1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України сама по собі можливість того, що рішення у справі може вплинути на права або обов`язки третьої особи щодо однієї із сторін спору, є достатньою підставою для залучення такої третьої особи до участі у справі.

У зв`язку з цим позивачу при визначенні кола третіх осіб без самостійних вимог у даному спорі необхідно також визначитись з необхідністю залучення до участі у справі в якості третьої особи колишнього керівника позивача, правомірності дій якого стосується подана позивачем позовна заява, та зазначити в позовній заяві необхідні дані про третю особу у разі її залучення до участі у справі.

Крім того, відповідно до п.4 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

В прохальній частині поданої позовної заяви позивачем зазначено лише те, що він просить суд відкрити провадження у справі про визнання недійсною додаткової угоди №4. При цьому в прохальній частині позовної заяви не зазначені самі позовні вимоги позивача до відповідача, а саме те, яке саме рішення позивач просить суд прийняти по суті спору, щоб захистити порушене право або інтерес позивача.

Той факт, що в тексті позовної заяви позивач просить суд про відкриття провадження у справі про визнання недійсною додаткової угоди №4, не звільняє позивача від обов`язку чітко сформулювати зміст позовних вимог відповідно до частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, а саме вказати в позовній заяві спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який позивач просить суд визначити у рішенні.

У зв`язку з цим позивачу необхідно в прохальній частині позовної заяви вказати спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який позивач просить суд визначити у рішенні.

Також, відповідно до пунктів 3, 5 та 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; правові підстави позову; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності). Відповідно до частини 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З позовної заяви вбачається, що позивач в якості правового обґрунтування позову посилається на статтю 232 Цивільного кодексу України, яка встановлює підстави для визнання недійсним правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

В якості фактичних підстав позову позивач посилається на встановлення в ході аудиту неналежного виконання колишнім керівником позивача своїх службових обов`язків, визначених керівними документами. Як вказує позивач, факт неправомірних дій колишнього керівника позивача Соловіченка В.О. виявився у підписанні ним спірної додаткової угоди №4 про продовження дії договору до 08.08.2028, хоча потреби в укладанні такої додаткової угоди не було і вказані дії суперечили вимогам Методичних рекомендацій щодо строковості даного типу договорів, а саме пункту 7.2, яким передбачено укладення договору строком до 3 років.

При цьому, самих матеріалів аудиту (їх копії, витягу) позивачем до позовної заяви не додано, натомість позивач в цьому питанні посилається на преюдиційність фактів з відсиланням на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21.

Позивачем до позовної заяви додана копія вказаної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21, з якої вбачається, що судова справа №320/2092/21 стосувалась оскарження ОСОБА_1 до суду наказів командира військової частини НОМЕР_1 (6 наказів), наказів Головнокомандувача Збройних Сил України (3 накази), визнання протиправними дій командира військової частини, зобов`язання утриматись від вчинення дій, поновлення на посаді та розгляду інших позовних вимог.

В позовній заяві позивач не зазначає, які саме факти та в якій саме частині (абзац, сторінка) постанови апеляційного адміністративного суду у справі №320/2092/21, що є преюдиційними для розгляду позовної заяви, були встановлені постановою апеляційного адміністративного суду. Натомість позивач в позовній заяві обмежився лише зазначенням того, що у позивача є постанова апеляційного адміністративного суду у справі №320/2092/21 та відтворив норму ст. 75 Господарського процесуального кодексу України про преюдиційність фактів.

При цьому, додана позивачем до позовної заяви копія постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21 викладена на 27 сторінках, нумерацію сторінок не містить, а позивач при виготовленні фотокопії ці 27 сторінок скріпив не за порядком, в міру продовження речення (змісту) з однієї сторінки на наступну, а в безладності, внаслідок цього логічний зміст у виготовленій позивачем копії втрачено.

Також, із наданої позивачем копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21 вбачається, що у даній справі апеляційний судом досліджувалась значна кількість позовних вимог, відповідних доводів та аргументів учасників цієї судової справи, а сам спір стосувався правомірності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади за наслідками виявлення певної сукупності обставин.

За таких умов, саме по собі відсилка позивача в позовній заяві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21 не може вважатись викладом позивачем обставин справи та їх обґрунтуванням.

У зв`язку з цим позивачу необхідно надати належним чином оформлену копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21, а саме скріпивши її сторінки в належному порядку, а також вказати в позовній заяві, які саме преюдиційні факти протиправної поведінки колишнього керівника позивача чи інші преюдиційні факти були встановлені цієї постановою апеляційного адміністративного суду та де саме (в якому абзаці, на якій сторінці постанови) і яким чином ці факти стосуються позовної заяви позивача.

При цьому, позивач в якості правової підстави позову посилається на статтю 232 Цивільного кодексу України, а саме на укладення спірної додаткової угоди №4 в результаті зловмисної домовленості представника позивача з другою стороною. Однак в позовній заяві позивач не вказав, якими саме доказами підтверджується наявність зловмисної домовленості представника позивача з другою стороною.

Тобто, із ст.232 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач в якості правової підстави позову, вбачається, що визнання правочину недійсним на підставі ст.232 Цивільного кодексу України обумовлене не фактом протиправної поведінки представника однієї сторони, а наявністю зловмисної домовленості представника однією сторони з другою стороною.

У зв`язку з цим позивачу необхідно вказати в позовній заяві, якими саме доказами підтверджується не просто протиправність дій представника позивача, про яку зазначав позивач в позовній заяві, а наявність зловмисної домовленості представника позивача з відповідачем, а також позивачу необхідно надати відповідні докази до позовної заяви, якщо вони не були подані разом з позовною заявою, або надати обґрунтування неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою.

Крім статті 232 Цивільного кодексу України позивач в обґрунтування позову посилається також на ст. 203 Цивільного кодексу України, якою встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. При цьому позивач наполягає (буквально підкреслює в позовній заяві) на тому, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Однак із позовної заяви неясно, чи позивач посилається на ст.203 Цивільного кодексу України як на загальну норму, якою встановлені загальні вимоги до правочину (тобто посилається додатково у поєднанні з єдиною підставою свої вимог - статтею 232 Цивільного кодексу України) чи посилання позивача на ст.203 Цивільного кодексу України, а саме на те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, є самостійною підставою позову для визнання недійсною додаткової угоди №4 з цієї підстави окремо, незалежно від підстави, передбаченої ст.232 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з цим позивачу необхідно в позовній заяві чітко вказати, чи є посилання позивача на ст.203 Цивільного кодексу України, а саме на те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, самостійною підставою позову для визнання недійсною додаткової угоди №4. У такому разі позивачу необхідно також вказати конкретно, чому саме із переліченого позивачем в ст.203 Цивільного кодексу України суперечить зміст додаткової угоди №4 Кодексу (якій його статті, частині), та/або якому іншому акту цивільного законодавства (з посиланням на його пункт, статтю), та/або яким саме інтересам держави і суспільства, та/або яким саме його моральним засадам, а також надати відповідне обґрунтування, зазначити і надати відповідні докази до позовної заяви, якщо вони не були ним подані разом з позовною заявою, або надати обґрунтування неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою.

Суд зазначає, що належне виконання позивачем вимог до позовної заяви щодо викладу позивачем обставин його позову (підстав) та позовних вимог (предмету), тісно пов`язане із забезпеченням права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, що гарантує право на справедливий й публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. При цьому, як вбачається із ст.6 цієї Конвенції, а також ст.4, 13, 42 Господарського процесуального кодексу України це включає не лише право позивача на подання позовної заяви, але й право відповідача заперечувати проти пред`явленого позову, в тому числі бути поінформованим про підстави та предмет пред`явленого позивачем до відповідача позову.

Також, позивач в позовній заяві вказує, що укладення додаткової угоди №4 суперечило Методичним рекомендаціям, та додає до позовної копію таких Методичних рекомендацій та копію супровідного листа від 15.09.2016 про розсилку, адресованого начальникам КЕУ.

При цьому, позивач в позовній заяві ніяк не вказує та не надає ніяких доказів того, чи був ознайомлений (чи знав) представник позивача, що укладав додаткову угоду №4, про наявність вказаних Методичних рекомендацій та їх зміст.

У зв`язку з цим, позивачу необхідно викласти в позовній заяві обставину про наявність або відсутність умислу (прямого чи непрямого, необережності, недбальства тощо) на укладення представником позивача з відповідачем додаткової угоди №4 з недотриманням, як вказує позивач в позовній заяві, Методичних рекомендацій, із посиланням на відповідні докази та наданням відповідних доказів, якщо вони не були подані разом з позовною заявою, або наданням обґрунтування неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що вона спрямована на визнання недійсною додаткової угоди №4, якою продовжено дію договору з 08.08.2023 до 08.08.2028. Тобто, вбачається, що процесуальний та матеріальний інтерес позивача у цьому спорі полягає у не продовженні договору після 08.08.2023.

Разом з тим, як вже зазначалось судом вище, позовна заява не містить правового аналізу та обґрунтування правової природи договору, додаткова угода про продовження дії якого оспорюється позивачем. В той же час, визначення правової природи договору тісно пов`язане з його дійсністю (недійсністю), оскільки для того чи іншого виду договорів можуть бути встановлені певні вимоги (щодо форми, істотних умов, порядку укладення, порядку розпорядження землею чи іншими необхідними ресурсами тощо), недотримання яких може тягнути за собою недійсність договору. Так само, позовна заява не містить ніякого викладу обставин щодо чинності (фактичної дії) договору на момент пред`явлення позову, в тому числі того, чи продовжують сторони виконувати цей договір, чи існує взагалі завдання, яке передбачене п.1.4 договору, та які правові наслідки у зв`язку з цим вже виникли на момент пред`явлення позову. Вбачається, що лише підписання певного шаблону документу, передбаченого Методичним рекомендаціями, та в якому зазначено, що договір є змішаним, само по собі не гарантує дійсність та чинність такого документу на момент пред`явлення позову. В той же час, у разі недійсності або не чинності (припинення дії) договору відпадає процесуальний та матеріальний інтерес позивача у не продовженні такого договору, який є недійсним або нечинним.

У зв`язку з цим суд ще раз наголошує, що належне виконання позивачем вимог до позовної заяви щодо викладу обставин позову (підстав) та позовних вимог (предмету) тісно пов`язане із забезпеченням права на справедливий суд.

Крім того, відповідно до ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем таких документів не додано до позовної заяви, у зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити судовий збір за подання позову та додати до позовної заяви документ про сплату судового збору, а у разі, якщо позивач звільнений від сплати судового збору, позивачу необхідно зазначити про це та надати документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Реквізити для сплати судового збору містяться на сайті Господарського суду Київської області https://ko.arbitr.gov.ua/sud5012/gromadyanam/tax/, сума судового збору для сплати за позов немайнового характеру становить 2481 грн.

Наведене є недоліками позовної заяви, що підлягають усуненню.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, усунення позивачем недоліків позовної заяви повинне бути здійснене з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 164 та частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язковості надсилання учасникам справи позовної заяви та копії доданих до неї документів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Також суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.2 та ст.14 Господарського процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 2, 162, 164, 172, 174, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:
1. Залишити позовну заяву без руху.

2. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Встановити спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

3.1. письмових уточнень до позовної заяви з зазначенням правових підстав позову, а саме правового обґрунтування підсудності позовної заяви Господарському суду Київської області з урахування правил територіальної, альтернативної та виключної підсудності та правовідносин, що виникли між сторонами;

3.2. письмових уточнень до позовної заяви з зазначенням правового обґрунтування позову стосовно залучення третіх осіб, а саме:

- обґрунтування у разі необхідності залучення Міністерства оборони України в якості третьої особи без самостійних вимог із зазначенням на чиїй стороні позивача чи відповідача необхідно залучити Міністерство оборони України в якості третьої особи,

- обґрунтування у разі необхідності залучення інших осіб в якості третіх осіб без самостійних вимог із зазначенням на чиїй стороні позивача чи відповідача необхідно їх залучити в якості третіх осіб та зазначенням необхідних реквізитів цих осіб як учасників справи;

3.3. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням обставин справи та правового обґрунтування, а саме:

- аналізом правової природи договору, зазначенням виду (видів) послуг чи іншої діяльності, що здійснюється кожною стороною за договором, станом розрахунків, наявності завдання, яке передбачене п.1.4 договору;

3.4. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням предмету позову, а саме зазначенням способу (способів) захисту прав та інтересів, який позивач просить суд визначити у рішенні;

3.5. належним чином виготовленої копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21 із скріпленням її сторінок в належному порядку;

3.6. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням обставин справи та правового обґрунтування, а саме:

- зазначенням того, які саме преюдиційні факти протиправної поведінки колишнього керівника позивача чи інші преюдиційні факти були встановлені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №320/2092/21 та де саме (в якому абзаці, на якій сторінці постанови) і яким чином ці факти стосуються позовної заяви позивача,

- обґрунтуванням та зазначенням того, якими саме доказами підтверджується наявність зловмисної домовленості представника позивача з відповідачем, на яку позивач посилається як на підставу позову; обґрунтуванням неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою у разі такої неможливості,

- зазначенням того, чи є посилання позивача на ст.203 Цивільного кодексу України, а саме на те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, самостійною підставою позову для визнання недійсною додаткової угоди №4. Якщо так, то позивачу необхідно також вказати конкретно, чому саме із переліченого позивачем в ст.203 Цивільного кодексу України суперечить зміст додаткової угоди №4 Кодексу (якій його статті), та/або якому іншому акту цивільного законодавства (з посиланням на його пункт, статтю), та/або яким саме інтересам держави і суспільства, та/або яким саме його моральним засадам, а також надати відповідне обґрунтування, зазначити відповідні докази; надати обґрунтування неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою у разі такої неможливості,

- викладом обставини про наявність або відсутність умислу (прямого чи непрямого, необережності, недбальства тощо) на укладення представником позивача з відповідачем додаткової угоди №4 з недотриманням Методичних рекомендацій, із посиланням на відповідні докази та наданням обґрунтування неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою у разі такої неможливості;

3.7. документу про сплату судового збору за подання позову, а у разі, якщо позивач звільнений від сплати судового збору, позивачу в уточненнях до позовної заяви зазначити про це та надати документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

3.8. доказів на підтвердження викладених позивачем обставин в уточненнях до позовної заяви з урахуванням даної ухвали господарського суду про залишення позову без руху.

4. Подати суду докази направлення відповідачу та третій особі (третім особам) документів, складених на усунення недоліків позовної заяви за цією ухвалою Господарського суду Київської області від 19.05.2022 №911/650/22.

5. Попередити позивача про те, що згідно з ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

6. Роз`яснити позивачу його право на професійну правничу допомогу відповідно до ст.59 Конституції України та ст.16 Господарського процесуального кодексу України. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. При цьому позивач є вільним у виборі захисника своїх прав.

Ухвала набирає законної сили 19.05.2022 та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя О.О. Третьякова