ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/517/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич"

про стягнення заборгованості в сумі 21 202, 41 долара США

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" (далі - відповідача) про стягнення заборгованості в сумі 21 202, 41 долара США, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору поставки продукції №7/2019.

Ухвалою суду від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02.11.2021.

Ухвалою суду від 08.11.2021 призначено справу до судового розгляду по суті на 12.04.2022. Резервна дата - 17.05.2022. Зобов`язано позивача у строк до 19.11.2021 надати Господарському суду Рівненської області, для подальшого направлення на адресу Економічного суду м. Мінськ (220072, ул. Академическая 15/1, Минск, Беларусь), нотаріально засвідчений переклад на російську мову у двох примірниках: ухвали суду, судового прохання про вручення, підтвердження про вручення документа.

Ухвалою суду від 22.12.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" строк на подання документів до Господарського суду Рівненської області, витребуваних ухвалою суду від 08.11.2021. Суд звернувся із судовим дорученням про надання правової допомоги до Економічного суду міста Мінська з метою вручення Товариству з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" ухвали суду від 08.11.2021 про відкладення розгляду справи, судового прохання про вручення, підтвердження про вручення документа.

04.02.2022 до суду від Економічного суду міста Мінськ надійшло підтвердження про виконання судового доручення, в якому вказано, що 26.01.2022 вручено зазначені документи керуючому Товариства з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" Семеновій М.М.

05.04.2022 на офіційну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на дату після припинення або скасування воєнного стану на території України.

Також, 05.04.2022 на офіційну пошту суду від представника позивача надійшла заява, в якій з посиланням на ч. 8 ст. 129 ГПК України, вказано, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані докази понесених витрат позивача.

Ухвалою суду від 12.04.2022 розгляд справи відкладено на резервну дату - 17.05.2022.

Представник позивача в судове засідання 17.05.2022 не з`явився, однак 16.05.2022 на адресу суду від останнього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання 17.05.2022 не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки не повідомив.

Частинами 1, 2 ст. 367 ГПК України визначено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Cудове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналам

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 368 ГПК України судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення про надання правової допомоги, процесуальні та інші документи, що додано до нього, засвідчуються підписом судді, який складає доручення, та скріплюються гербовою печаткою

Відповідно до ст. 17 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ратифікованої 10.11.1994р. Верховною Радою України, яка набула чинності для України 14.04.1995 року і яка застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією, Туркменістаном, у відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.

За умовами статей 4, 5 Конвенції установи юстиції Договірних Сторін надають правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах відповідно до положень цієї Конвенції. При виконанні цієї Конвенції компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться один з одним через свої центральні органи, якщо тільки цією Конвенцією не встановлений інший порядок зносин.

Згідно ст. 6 Конвенції Договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

За умовами ст. 10 Конвенції запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані на її мові або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на ці мови. В іншому випадку вона передає документи одержувачеві, якщо він згодний добровільно їх прийняти. Якщо документи не можуть бути вручені за адресою, вказаній в дорученні, запитувана установа юстиції зі своєї ініціативи вживає заходів, необхідних для встановлення адреси. Якщо встановлення адреси запитуваною установою юстиції виявиться неможливим, вона повідомляє про це запитуючу установу і повертає їй документи, що підлягають врученню.

Згідно з ст. 11 Конвенції, вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою запитуваної установи, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.

За таких обставин, для належного повідомлення відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" (220033, м. Мінськ, провулок Велосипедний, буд. 6, приміщення 16/2, 20-27, Республіка Білорусь), про дату, час та місце слухання справи, ухвалами суду від 05.07.2021 та 08.11.2021 було зобов`язано позивача здійснити переклад даних ухвал, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів та підтвердження про вручення документа.

04.02.2022 до суду від Економічного суду міста Мінськ надійшло підтвердження про виконання судового доручення, в якому вказано, що 26.01.2022 вручено зазначені документи керуючому Товариства з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" Семеновій М.М.

Окрім того, ухвали суду від 05.07.2021 та 08.11.2021 були направленні додатково відповідачу на електронну адресу зазначену у договорі поставки продукції №7/2019 від 08.07.2019.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи 918/517/21.

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом враховується, що сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

В судовому засіданні 17.05.2022 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом прийнято рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

08.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" (покупець) було укладено договір поставки №7/2019 (далі - Договір).

Згідно з умовами п. 2.1. Договору в порядку та на умовах, вказаних в Договорі, постачальник зобов`язався передати у власність покупця щебінь гранітний (далі - продукція), що виробляється постачальником, а покупець зобов`язаний приймати і повністю оплачувати її вартість та вартість її поставки.

Відповідно до п. 2.2. Договору, поставка продукції в рамках та на підставі Договору здійснюється окремими партіями.

Постачальник здійснює поставку продукції на умовах FCA станція Клесів (355701), згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2010 року (п. 3.1. Договору).

Відповідно до підпунктів 3.4.1. - 3.4.3.6 пункту 3.4. Договору, поставка продукції здійснюється в наступному порядку:

- покупець направляє постачальнику заявку на поставку продукції в кількості, яку бажає придбати;

- протягом трьох днів з моменту отримання скан-копії заявки на поставку продукції постачальник надсилає покупцю поштою, факсом або електронною поштою рахунок (інвойс, рахунок-фактуру) для здійснення платежу за продукцію;

- покупець не пізніше п`яти банківських днів після отримання рахунку здійснює платіж на рахунок постачальника.

Згідно п. 1.1. Договору датою відвантаження є дата передачі продукції органам залізниці для перевезення, що підтверджується штемпелем станції відправлення на залізничній накладній.

Датою поставки продукції вважається дата відвантаження продукції, вказана в залізничній накладній (п. 4.5. Договору).

Відповідно до п. 4.6. Договору, право власності на продукцію переходить до покупця з дати поставки продукції відповідно до п. 4.5. Договору, тобто з дати відвантаження - дати передачі продукції органам залізниці для перевезення, що підтверджується штемпелем станції відправлення на залізничній накладній.

Умови про ціну продукції погоджуються сторонами шляхом укладення письмових додатків, додаткових угод, доповнень до Договору, а також шляхом обміну листами та заявками, якщо з переписки явно прослідковується взаємна згода сторін ( п. 2.3. Договору).

Згідно до п. 5.4. Договору, оплата продукції здійснюється на умовах повної передплати продукції.

До Договору було підписано цілий ряд додатків, якими визначалися умови поставки окремих партій продукції. Так, були укладені наступні додатки: №1 від 09.07.2019; №2 від 07.08.2019; №3 від 16.08.2019; №4 від 27.09.2019; №5 від 02.10.2019; №6 від 09.10.2019; №6А від 09.10.2019; №7 від 17.10.2019; №8 від 21.10.2019; №9 від 31.10.2019; №10 від 07.11.2019; №11 від 22.11.2019; №12 від 26.11.2019; №13 від 26.12.2019.

Вказаний Договір та додатки до нього підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачеві декілька партій продукції в кількості - 12 872 тон на загальну вартість 113 985, 68 доларів США.

Позивач вказує, що на поставку кожної партії товару позивачем направлявся на електронну адресу суду відповідача, вказану в Договорі, рахунок - фактура на оплату продукції. Враховуючи те, що рахунки - фактури відправлялись електронною поштою, то відповідач отримував їх в день відправлення. Відповідно до умов Договору оплатити кожен рахунок фактуру відповідач повинен був протягом п`яти банківських днів.

Відповідач оплатив поставлену продукцію лише частково, на суму 96 045, 25 доларів США.

Залишок неоплаченого товару складає 17 940, 43 доларів США, який позивач просить стягнути з відповідача за позовом у даній справі.

08.09.2020 позивачем була направлена претензія на адресу відповідача з вимогою оплатити заборгованість за поставлену продукцію в сумі 17 940, 43 долара США. Претензію відповідач отримав 19.08.2020, що підтверджується інформацією з сайту відстеження поштових відправлень.

Так, за твердженнями позивача відповідач на претензію не відповів, заборгованість не сплатив.

Відповідно до ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України).

Правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою), зокрема, і питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, визначені Законом України "Про міжнародне приватне право".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності (далі Угода), учасниками якої є Україна та Республіка Білорусь (дата набрання чинності для України - 19.12.1992, дата набрання чинності для Республіки Білорусь - 24.11.1992), цивільне законодавство однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав застосовується на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав згідно з такими правилами: форма угоди визначається за законодавством місця її здійснення; права і обов`язки Сторін за угодою визначаються за законодавством місця здійснення, якщо інше не передбачене угодою Сторін.

Договору сторони домовились, що всі спори, пов`язані з ним, в тому числі, але не виключно, спори щодо укладення договору, його дійсністі/недійсності, виконання (в тому числі, і стягнення заборгованості), припинення договору розглядається в господарських судах України згідно з діючим законодавством України. Судом першої інстанції, який розглядає всі спори, є відповідний господарський суд по місцезнаходження постачальника, тобто, позивача. Оскарження судових рішень (рішень, ухвал, постанов) проводиться в відповідності з законодавством України. Мова судочинства - українська. Матеріальним та процесуальним правом для вирішення спорів по договору є право України.

Домовленості, які передбачені у Договорі не суперечать "Угоді про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" укладеній в Києві 20.03.1992 року, яка ратифікафана Україною та Республікою Білорусь, ст. 43, ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

Таким чином, сторони погодили, що їх відносини за договором регулюються правом України, а спори за ним підсудні Господарському суду Рівненської області, як суду першої інстанції.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", зовнішньоекономічний договір (контракт) - це домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність продукцію, що виробляється постачальником, а покупець зобов`язується прийняти продукцію і повністю її оплатити.

З наявних умов Договору випливає, що він за своєю правовою природою договором поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 5.4. Договору оплата продукції здійснюється на умовах повної передплати продукції.

Встановлення умовами Договору обов`язку повної передоплати продукції не відміняє права постачальника на поставку продукції до отримання її повної оплати.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу норми ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, з огляду на невиконання відповідачем умов Договору в частині поставленого, але не оплаченого товару, відсутність в матеріалах справи доказів сплати позивачу 17 940, 43 доларів США, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення 17 940, 43 доларів США правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність у нього заборгованості з оплати поставленого за Договором товару, суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що покупець взятих на себе зобов`язань за Договором в повному обсязі не виконав, вартість переданого йому товару у визначений Договором строк не сплатив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка складає суму 17 940,43 доларів США.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по оплаті на користь позивача 17 940,43 доларів США поставленого ним товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

У зв`язку з тим, що відповідач прострочив оплату вартості отриманого товару, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2 533,66 доларів США та 3% річних у розмірі 728, 32 доларів США.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані три проценти річних за прострочення платежів за Договором. Станом на 23.06.2021 (включно) розмір трьох процентів річних складає 728, 32 долари США.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 728, 32 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6.2. Договору у випадку прострочення покупцем строків оплати продукції покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня (тобто, в період існування заборгованості), від суми заборгованості за кожен день прострочки.

В зв`язку з простроченням відповідачем строків оплати продукції, у відповідності до п. 6.2. Договору позивачем нараховано пеню, яка станом на 23.06.2021 (включно) складає 2 533, 66 долари США.

Суд здійснивши перерахунок пені, дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 2 533, 66 доларів США.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" підлягають задоволенню в повному обсязі із стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" основна заборгованість у розмірі - 17 940, 43 доларів США, 3% річних - 728, 32 долари США та пені - 2 533, 66 доларів США.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

За вказаних вище обставин у своїй сукупності, враховуючи, що вимоги позивача є обґрунтованими та відповідачем не спростовані, суд дійшов висновку, що такі вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 674, 02 грн. покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 252, 366 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" (220033, Республіка Білорусь, м. Мінськ, провулок Велосипедний, буд. 6, приміщення 16/2, 20-27, реєстраційний номер 192403480) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" (34552, Україна, Рівненська обл., Сарненський район, село Селище, ) заборгованість в розмірі 17 940 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сорок) доларів США 43 центи, 728 (сімсот двадцять вісім) доларів США 32 центи - 3% річних та 2 533 (дві тисячі п`ятсот тридцять три) долари США 66 центів - пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КерамоКирпич" (220033, Республіка Білорусь, м. Мінськ, провулок Велосипедний, буд. 6, приміщення 16/2, 20-27, реєстраційний номер 192403480) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" (34552, Україна, Рівненська обл., Сарненський район, село Селище, ) 8 674 (вісім тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 02 коп. - судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 травня 2022 року.

Суддя А.М. Горплюк