УХВАЛА

18 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 921/504/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Багай Н. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2022 і

рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2021 у справі

за позовом Заступника прокурора Тернопільської області

до 1) Тернопільської міської ради, 2) Обслуговуючого кооперативу "Вінд",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_5 , 6) ОСОБА_6 , 7) ОСОБА_7 , 8) ОСОБА_8 , 9) ОСОБА_9 , 10) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський став", 11) ОСОБА_10 ,

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2022 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2022 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2021 у справі № 921/504/20, яка подана до Верховного Суду 02.05.2022 через засоби поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заступник керівника Львівської обласної прокуратури зазначає, що підставою касаційного оскарження є застосування судами попередніх інстанцій норм права всупереч вимогам законодавства та висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, тобто касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, хоч касаційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури і містить посилання на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, але її зміст не є належним чином обґрунтованим з огляду на відсутність чіткої вказівки, які з переліку постанов, що згадані у касаційній скарзі, не були враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, а також вказівки на норму права, щодо застосування якої не враховано висновки Верховного Суду.

Водночас Верховний Суд зазначає, що у випадку оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржнику необхідно чітко вказати:

- постанову (постанови) Верховного Суду, в якій (в яких) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні;

- дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи;

- норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом,

- навести сам висновок та зазначити, в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

Крім того, касаційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури містить посилання на те, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги результати перевірки вимог земельного законодавства та не надано їм належної оцінки, проте скаржником не зазначено процесуальних порушень, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас колегія суддів звертає увагу скаржника, що, оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У разі посилання на недослідження зібраних у справі доказів, скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження чи доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які сам заявник скарги не викладав у тексті касаційної скарги, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.

Таким чином, касаційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки хоч і містить посилання на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1-4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржником не наведено їх належного обґрунтування.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги заступнику керівника Львівської обласної прокуратури раді необхідно подати нову редакцію касаційної скарги, у якій навести та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали).

У разі невиконання у встановлений законом строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникові.

Керуючись статтями 234, 290, 291, частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2022 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2021 у справі № 921/504/20 залишити без руху до 13.06.2022, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів із дня вручення її скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Багай