ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 травня 2022 року Справа № 903/145/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Грачука В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 903/145/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут, м. Луцьк

до Литовезької сільської ради, с. Литовеж, Володимир-Волинського району, Волинської області

про стягнення 271 140,84 грн.,

за участю представників:

від позивача: Філюк П.П. - адвокат (довіреність № 007.1Др-40-0720 від 02.07.2020),

від відповідача: н/з,

в с т а н о в и в:

14.02.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява від 23.06.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут, в якій товариство просить стягнути з Литовезької сільської ради 271 140,84 грн. вартості безпідставно набутого майна.

Ухвалою суду від 21.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.03.2022 на 10:00 год.

Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 14.03.2022 року.

14.03.2022 на адресу суду надійшло клопотання позивача, в якому позивач посилається на те, що до позовної заяви були додані всі наявні у Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут докази, будь-які інші докази, які позивач міг би приєднати до матеріалів справи, відсутні, просив суд провести підготовче без участі позивача та перейти до розгляду справи по суті.

В судове засідання 16.03.2022 представники сторін не з`явилися. Про судовий розгляд сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Ухвалою суду від 16.03.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.04.2022.

04.04.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 28.03.2022, в якому відповідач просив визнати поважними причини пропуску процесуального строку на подання відзиву та відмовити у задоволенні позову. У тексті відзиву відповідач зазначає, що позовні вимоги частково визнає: в частині факту отримання 7153,76 м.куб. природного газу з 09.11.2021 по 01.12.2021.

У судове засідання 06.04.2022 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з відзивом на позовну заяву та подання відповіді на відзив.

За змістом ст.166 ГПК України позивач має право на подачу відповіді на відзив, в якій викладає свої пояснення, міркування, та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

З метою дотримання принципу змагальності сторін, забезпечення позивачу права на ознайомлення з відзивом та реалізації права на подачу відповіді на відзив, клопотання позивача про відкладення розгляду справи було задоволено та відкладено розгляд справи на 04.05.2022.

02.05.2022 позивач подав відповідь на відзив, який прийнятий судом, оскільки відповідач подав відзив на позов лише за один день до початку розгляду справи по суті.

04.05.2022 в судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 04.05.2022 не з`явився.

Враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору, судом 04.05.2022 було вирішено спір за відсутності представника відповідача, зважаючи на те, що відповідач належним чином був повідомлений про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з огляду на наступне.

З метою оперативного контролю за процесом споживання природного газу усіма категоріями споживачів, державою була розроблена та впроваджена у роботу електронна платформа, принципи її функціонування передбачені Правилами № 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/27827.

Інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог Кодексу (абзац 46 пункту 5 глави 1 розділу Кодексу газотранспортної системи /Кодексу ГТС).

Кожному споживачу присвоюється ЕІС-код (EnergyIdentificationCode) згідно з абзацом 3 пункту 5 Правил - персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний в установленому порядку Оператором ГРМ (по споживачах, які підключені до газорозподільної системи) або Оператором ГТС (по споживачах, які підключені до газотранспортної системи).

Адміністрування платформи здійснює державне підприємство - Оператор ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС України. Головним призначенням створення і впровадження Державою Платформи була автоматизація процесів електронної взаємодії та документообігу між всіма суб`єктами ринку природного газу - Оператором ГТС, операторами газорозподільних мереж (Оператори ГРМ), постачальниками газу та споживачами під час здійснення діяльності по забезпеченню потреб споживачів природним газом.

Згідно з абзацом 1 п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем.

У разі якщо за п`ять днів до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником інформаційна платформа не фіксує такого споживача в Реєстрі іншого постачальника, у тому числі в Реєстрі постачальника із спеціальними обов`язками або постачальника «останньої надії», інформаційна платформа одночасно направляє оператору газорозподільної системи (оператору газотранспортної системи по прямих споживачах) інформаційне повідомлення про відсутність у споживача постачальника з певної дати за формою оператора газотранспортної системи, погодженою з Регулятором. Оператор газорозподільної системи (оператор газотранспортної системи по прямих споживачах), отримавши таке повідомлення, зобов`язаний протягом двох робочих днів проінформувати такого споживача про відсутність у нього постачальника з певної дати та можливі наслідки для нього і за необхідності розпочати заходи з припинення (обмеження) в установленому порядку газопостачання на об`єкти такого споживача (абз. 18 п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу).

Згідно з витягом з ЄДРПОУ видами економічної діяльності ТОВ «Волиньгаз Збут» є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (а.с. 20-27).

Згідно з п. 2.2.2.2 ст. 2 статуту ТОВ «Волиньгаз Збут» основною метою діяльності товариства є, зокрема надання населенню, бюджетним установам та організаціям, промисловим підприємствам, а також іншим юридичним особам послуг з постачання природного, нафтового газу, газу (метану) вугільних родовищ, скрапленого газу.

Згідно з поясненнями позивача станом на 01.11.2021 жоден постачальник природного газу не здійснив реєстрацію та бронювання в інформаційній платформі споживача Литовезької сільської ради та не набув статусу діючого постачальника, у зв`язку з чим сільська рада 01.11.2021 увійшла до реєстру споживачів, які несанкціоновано споживають природний газ і 04.11.2021 повинні були розпочатись заходи з припинення в установленому порядку газопостачання на її об`єкти.

Припинення газопостачання на об`єкти Литовезької сільської ради могло привести до негативних наслідків для відповідача таких, як неможливість нормального функціонування установи, збільшення ризиків заподіяння шкоди будівлям, магістральним тепловим мережам, газовому обладнанню внаслідок дії низьких температур.

З метою уникнення вказаних негативних наслідків 01.11.2021 ТОВ «Волиньгаз Збут» забронювало за собою Литовезьку сільську раду на інформаційній платформі, не маючи при цьому належним чином оформленого договору.

В подальшому позивач звертався до відповідача з пропозиціями укласти договір постачання природного газу, однак відповідач відмовлявся оформляти відносини з постачальником природного газу.

З метою підтвердження спожитого відповідачем обсягу природного газу позивач звернувся до Оператора газорозподільної системи, яким на території Волинської області є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз».

26.01.2022 АТ «Волиньгаз» направило позивачу листа №430-ЛВ-453-0122, яким підтвердило обсяги спожитого відповідачем природного газу: в листопаді 2021 року 5923,95 м.куб., в грудні 2021 року 1229,81 м.куб.

Тобто, всього відповідач за період листопад - грудень 2021 спожив 7153,76 м.куб. природного газу.

Крім цього, позивач подав скріншоти з інформаційної платформи ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України», в яких вказані об`єми спожитого відповідачем природного газу за спірний період, в тому числі й за період з 01.12.2021 по 04.12.2021.

Наказом ТзОВ «Волиньгаз Збут» №32 від 30.09.2021 з 01.10.2021 встановлено відпускну ціну на постачання природного газу для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання за 1 м.куб. в розмірі 37,67389 грн. з ПДВ.

Наказом ТзОВ «Волиньгаз Збут» №35 від 30.11.2021 з 01.12.2021 встановлено відпускну ціну на постачання природного газу для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання за 1 м.куб. в розмірі 39,00000 грн. з ПДВ.

Звертаючись з позовом до суду, позивач обчислив вартість спожитого відповідачем природного газу, виходячи з того, що відпускна ціна на постачання природного газу для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання за 1 м.куб. з 01.10.2021 становила 37,67389 грн. з ПДВ.; з 01.12.2021 - 39,00000 грн. з ПДВ.

Таким чином, вартість спожитого відповідачем природного газу в листопаді 2021 року становить 223 178,24 грн., в грудні 2021 року 47962,60 грн., а всього 271140,84 грн.

Акти приймання передачі природного газу відповідач не підписав.

Відповідач у відзиві не заперечує факту постачання та споживання 7153,76 м.куб. природного газу, проте не погоджується з вартістю та з тим, що саме позивач є власником та постачальником палива.

Литовезька сільська рада зазначає, що угодою від 08.11.2021 між нею та ТОВ «Волиньгаз Збут» було розірвано договір на постачання природного газу від 05.10.2021 № 41ОВ437-Ю607- 21 і було проведено повний розрахунок за поставлене газове паливо. 18.11.2021 року між Литовезькою сільською радою та ТОВ «Газопостачальна компанія «ІІафтогаз Трейдинг» було укладено договір № 02-1084/21-БО-Т на постачання природного газу зі строком поставки з листопада 2021 року по грудень 2022 року. Враховуючи факт укладення нею договору на постачання природного газу з 18.11.2021 року з ТОВ «Газопостачальна компанія «ІІафтогаз Трейдинг» та факт припинення з 08.11.2021 року відносин з ТОВ «Волиньгаз Збут», Литовезька сільська рада вважає, що позивач не довів, що саме він здійснював поставку природного газу у період з 08 листопада 2021 року по грудень 2021 року і право власності на поставлений газ належить саме позивачу.

Відповідно до п. 3.2, 3.3 договору № 02-1084/21-БО-Т від 18.11.2021, укладеного між відповідачем та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС. Постачання (включення споживача до реєстру споживачів постачальника) та використання (відбір) природного газу за цим договором здійснюється за умови виконання споживачем вимог пункту 5.1. цього договору щодо остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ та відсутності реєстрації споживача в реєстрі будь-якого іншого постачальника природного газу.

Відповідно до п.1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків, або наявність письмового дозволу діючого постачальника на перехід споживача до нового постачальника.

Відповідно до п. 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2493 від 30.09.2015 року (надалі - Кодекс ГТС), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді.

Відповідно до п.2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача па наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем

Таким чином, чинним законодавством та умовами договору, укладеного між відповідачем та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», визначено, що підставою для постачання природного газу споживачу є факт реєстрації цього споживача у реєстрі споживачів постачальника.

Саме з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем, тобто вважається, що природний газ споживається ним з ресурсу такого постачальника.

Відповідно до п.5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС відбір природного газу за відсутності споживача в реєстрі споживачів Постачальника будь-якого постачальника протягом розрахункового періоду вважається несанкціонованим відбором природного газу.

ТОВ «Волиньгаз Збут» до позовної заяви приєднано скріншоти з інформаційної платформи, які свідчать про те, що Литовезька сільської рада перебувала в реєстрі споживачів ТОВ «ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ» та відповідно споживала природний газ з його ресурсу в листопаді та грудні 2021 року.

ТОВ «Волиньгаз Збут» надало також суду скріншот з інформаційної платформи, який свідчить, що споживач з ЕІС кодом 56Х8000049В7000Т, який закріплений за Литовезькою сільською радою, перебував у реєстрі споживачів ТОВ «ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ» з 01.10.2021 до 04.12.2021.

Також ТОВ «Волиньгаз Збут» було надано копію листа АТ «Волиньгаз» №430-Лв-4530122 від 26.01.2022, в якому йдеться про фактичний обсяг протранспортованого газу споживачу - Литовезька сільська рада за період з 01.11.2021 по 31.12.2021. У відзиві відповідач зазначає, що вказаний лист підверджує лише факт постачання природного газу, однак не підтверджує права власності на природний газ позивача.

Згідно з поясненнями представника позивача, вказаний лист було надано АТ «Волиньгаз» у відповідь на лист ТОВ «Волиньгаз Збут» № 437007.1-Сл-46-0122 від 11.01.2022, в якому ТОВ «Волиньгаз Збут» просило надати інформацію про обсяг протранспортованого природного газу споживачу - Литовезька сільська рада (56Х8000049В7000Т) за період з 01.11.2021 року по 31.12.2021 року з ресурсу постачальника - ТОВ «Волиньгаз Збут».

Тобто, наведені в листі АТ «Волиньгаз» №430-Лв-4530122 від 26.01.2022 обсяги природного газу стосуються виключно постачальника ТОВ «Волиньгаз Збут», оскільки АТ «Волиньгаз» не могло надавати ТОВ «Волиньгаз Збут» інформацію про обсяги протранспортованого природного газу з ресурсу інших постачальників у зв`язку з тим, що така інформація є комерційною таємницею.

Відповідач приєднав до відзиву копію акту приймання- передачі природного газу №1 від 31.12.2021 до договору № 02-1084/21-БО-Т від 18.11.2021, згідно з яким ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» передало Литовезькій сільській раді у грудні 2021 10,003,19 м.куб. природного газу.

У листі ж АТ «Волиньгаз» №430-Лв-4530122 від 26.01.2022 йдеться про те, що в грудні Литовезькій сільській раді було протранспортовано 1229,81 м.куб. природного газу, а не 10 003,19 м.куб., тобто це також свідчить про те, що зазначені в листі АТ «Волиньгаз» відомості стосуються лише постачальника ТОВ «Волиньгаз Збут». Крім цього, відповідач не надав жодного документа на підтвердження приймання - передачі природного газу у листопаді 2021 року.

У відзиві Литовезька сільська рада посилається на постанову Верховного Суду від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, у якій Верховний Суд зазначив, що застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно.

Посилаючись на вказану постанову Верховного Суду, відповідач зазначає, що позивач не надав жодного доказу про наявність у нього права власності на природний газ у кількості 7 153,76 м.куб., як і не надав документів про право власності на нього.

Предметом розгляду у справі № 916/1577/19 були обсяги природного газу, відібрані відповідачем у червні 2016 року. Станом на червень 2016 року в Україні не було запроваджено єдиної інформаційної платформи для учасників ринку природного газу, що зумовлювало необхідність у принципово іншому підході до доказування обсягів природного газу, належного тій чи іншій особі.

23.12.2017 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було прийнято постанову № 1437 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років». Вказаною постановою були внесені зміни до нормативно-правових актів, які регулюють функціонування ринку природного газу в Україні, й, зокрема, до Кодексу газотранспортної системи. Було запроваджено поняття «інформаційна платформа» та регламентовано порядок її функціонування.

Відповідно до п.5 глави 1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послу!' транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до п.2 глави. З розділу IV Кодексу газотранспортної системи, інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 глави 4 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, інформація про споживачів в інформаційній платформі має містити щонайменше: дані закріплених за споживачем діючих постачальників та визначені ними періоди постачання; дані щодо зміни постачальників із початку функціонування інформаційної платформи; інформацію про фактичне добове споживання; інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М);

Таким чином, з моменту запровадження інформаційної платформи в ній фіксуються періоди постачання споживачу природного газу кожним постачальником та обсяги поставленого природного газу. У справі № 916/1577/19 йдеться про природний газ, переданий у червні 2016 року, тобто, до запровадження інформаційної платформи, тому висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23.07.2020 щодо способу доказування належності природного газу не можуть бути застосовані під час розгляду справи №903/145/22.

У відзиві Литовезька сільська рада зазначає, що згідно з п. 10 Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022 р.р. для установ та організацій, що фінансуються з державного або місцевих бюджетів, та використовують природний газ для забезпечення всіх своїх потреб, висловлено пропозицію укладати договори постачання природного газу із строком поставки до 31 грудня 2021 року та окремо на весь 2022 рік за ціною - 13659,63 гривень за 1000 куб.м. (без ПДВ та без урахування тарифу на послуги з транспортуванню природного газу).

На виконання цього Меморандуму відповідач уклав договір № 02-1084/21-БО-Т на постачання природного газу з ТОВ «Газопостачальна компанія «ІІафтогаз Трейдинг» зі строком поставки з листопада 2021 року по грудень 2022 року в кількості 80 750 м.куб. за ціною 16554 гри за 1000 м.куб.

Виходячи з цього та враховуючи приписи ст. 1213 ЦК відповідач вважає, що вартість природного газу за спірний період має бути обчислена із ціни газу в розмірі 13659,63 грн. 1000 м.куб. без ПДВ.

Разом з цим, в розділі II вказаного Меморандуму зазначено, що цей Меморандум не може становити, не може вважатися та не може бути розтлумачений як: поправка до будь-якого договору, чи будь-якого іншого правового документа; відмова від будь-якого права чи вимоги, які будь-хто з підписантів цього Меморандуму має або може мати проти інших сторін, що підписали цей Меморандум, у тому числі від права звернення до суду чи арбітражу для захисту своїх прав та інтересів..

Крім цього, в розділі III Меморандуму зазначено, що цей Меморандум не породжує додаткових зобов`язань для будь-якої із Сторін. В Меморандумі лише перелічено дії, виконання яких його Сторони вважають запорукою врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води. В п.10 розділу III Меморандуму, на який посилається відповідач, висловлено лише пропозицію укладати договори постачання природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного або місцевих бюджетів зі строком поставки до 31 грудня 2021 року та окремо на весь 2022 рік за ціною 13659,63 грн. за 1000 куб.м (без ІІДВ та без урахування тарифу па послуги з транспортуванню природного газу). Відповідно до п. 17 Меморандуму державні органи України, НАК «Нафтогаз України» та Палата місцевих влад Конгресу місцевих та регіональних влад докладуть максимум зусиль для ефективного та оперативного виконання домовленостей, передбачених цим Меморандумом, з метою вчасного початку опалювального періоду 2021/2022 року та сталого його проходження.

ТОВ «Волиньгаз Збут» не було стороною Меморандуму. Фактично Меморандум є лише домовленістю між сторонами, які його підписали, а не нормативно-правовим актом, який поширюється на необмежене коло осіб.

Вказана у Меморандумі ціна на природний газ не свідчить про фіксацію чи державне регулювання цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного або місцевих бюджетів, оскільки Меморандум не породжує додаткових зобов`язань для будь-якої із сторін, вказана в ньому ціна є лише висловленням пропозиції укладати договори за такою ціною для сторін Меморандуму.

В позовній заяві ТОВ «Волиньгаз Збут» просить стягнути з відповідача вартість природного газу, спожитого ним без належної правової підстави, визначеною за цінами, що були встановлені на листопад грудень 2021 року.

Наказом ТОВ «Волиньгаз Збут» № 9 від 28.02.2022 «Про встановлення відпускних цін на природний газ» на постачання природного газу для промислових споживачів та установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, встановлені вищі ціни на природний газ.

Отже, позивач визначив вартість переданого відповідачу природного газу в листопаді грудні 2021 року за меншими цінами, які були встановлені на момент подання позову, як визначено ст. 1213 ЦК України.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до пункту 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону України "Про ринок природного газу", Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно з преамбулою Закону України "Про ринок природного газу" цей закон визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до пунктів 19, 27, 28, 37 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів; споживач - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з частинами 1, 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496 (надалі - Правила постачання природного газу), розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (надалі - Оператори ГРМ/ГТС).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що постачання позивачем природного газу без укладення відповідного договору і його отриманням відповідачем є таким, що здійснюється в позадоговірному порядку, і як наслідок свідчить про відсутність відповідної правової підстави його набуття.

В період листопад грудень 2021 року договір постачання природного газу, який би містив усі необхідні істотні умови, передбачені ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», та який був би складений між сторонами у справі у формі єдиного документу, підписаний ними і скріплений їх печатками, відсутній.

Відповідач, як споживач газу, не припинив споживання природного газу та продовжував отримувати природний газ від ТОВ «Волиньгаз Збут» впродовж листопада грудня 2021 року, внаслідок чого відбулося позадоговірне постачання та споживання природного газу в кількості 7153,76 м.куб. на суму 271 140,84 грн.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як зазначає позивач в позовній заяві, оскільки станом на дату звернення з позовними вимогами природний газ спожитий відповідачем та фактично не може бути повернутий позивачеві, на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України відшкодуванню підлягає вартість такого майна.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України, які застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Зокрема, стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Аналогічна правова позиція викладені в постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/5027/18.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Для правомірного набуття зазначеного обсягу природного газу між сторонами мали бути належним чином оформлені відповідні правовідносини, зокрема, враховуючи вимоги ст.ст. 207, 208 Цивільного кодексу України, Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи, та Правил постачання природного газу мав бути укладений відповідний письмовий договір.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування між сторонами у справі договірних відносин відповідач суду не подав.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про відсутність між сторонами у справі договірних правовідносин, а тому спожитий відповідачем за період листопад грудень 2021 року в позадоговірному порядку природний газ в загальному обсязі 7153,76 м.куб. у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України слід вважати майном, яке набуте безпідставно, відтак на підставі ст. 1213 ЦК України вимога позивача про стягнення з відповідача 271 140 грн. 84 коп. вартості безпідставно набутого майна підлягає до задоволення.

У зв`язку із задоволенням позову витрати, пов`язані з оплатою судового збору на підставі ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Литовезької сільської ради (45325, вул. Володимира Якобчука, 11, с. Литовеж, Володимир-Волинського району, Волинської області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" (43025, проспект Молоді, 14 А, м. Луцьк, ) 271 140 грн. 84 коп. вартості безпідставно набутого майна, 4067 грн. 12 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 09.05.2022

Суддя І. О. Якушева