ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2022 р. Справа№ 910/8708/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 (повний текст рішення складено 09.12.2021)

у справі № 910/8708/21 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДАТАГРУП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС"

про стягнення 29871,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ДАТАГРУП" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кюсолюшнс", у якому просить стягнути суму боргу - 25 411, 64 грн., пеню в розмірі 997, 03 грн., збитки від інфляції - 2 572, 29 грн., 3 відсотки річних - 890, 01 грн., всього - 29 871, 06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" зобов`язань за договором про надання послуг № 642 від 01.11.2019 в частині своєчасної оплати за надані послуги за період січень-лютий 2020, в результаті порушень умов розрахунків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі № 910/8708/21 позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" на користь Приватного акціонерного товариства "ДАТАГРУП" (суму основного боргу у розмірі 25 411 (двадцять п`ять тисяч чотириста одинадцять) грн. 64 коп., втрати від інфляції у розмірі 2572 (дві тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 29 коп., пеню в розмірі 997 (дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 03 коп., 3% річних у розмірі 890 (вісімсот дев`яносто) грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

При ухваленні вказаного рішення судом першої інстанції було встановлено, що на підставі договору № 642 від 01.11.2019 про надання послуг та додатків до договору між виконавцем та замовником було замовлено послуги з віртуального хмарного серверу. Відповідачем проведено попередню оплату в розмірі 6 455,12 грн згідно рахунку № 0111/01 від 01.11.2019. Також, судом встановлено, що відповідач був обізнаний що послуги за договором надаються щомісячно (п. 1 додатку № 2 до договору) та про вартість наданих послуг у січні 2020 року (рахунок № 642*4066169 від 01.12.2019). Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем умов договору № 642 від 01.11.2019 про надання послуг з віртуального хмарного серверу щодо сплати заборгованості на момент розгляду справи не спростований, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі № 910/8708/21, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі № 910/8708/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги щодо скасування рішення апелянт посилається на те, що надання послуг має бути підтверджено відповідними документами, що підтверджують господарську операцію. На підтвердження надання послуг має бути складений акт прийому-передачі надання послуг, який підписаний обома сторонами. Однак в матеріалах справи наявні акти підписані лише з боку позивача. В матеріалах справи відсутні підтвердження, що вказані акти були вручені відповідачу, також відсутні докази, що послуги за договором № 642 від 01.11.2019 про надання послуг та додатків до договору були доступні та фактично надавалися позивачем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" у справі № 910/8708/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Корсак В.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 витребувано матеріали справи.

Матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду 12.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі N 910/8708/21 залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" десять днів з дня вручення ухвали на усунення недоліків, а саме: надання суду апеляційної інстанції докази, надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

07.02.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з додатками (направлена по пошті 01.02.2022, штрихкод 503),з доданими доказами надсилання копії скарги іншій стороні (опис вкладення у цінний лист). Апелянт зазначає, що з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27.01.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді, судді-доповідача Владимиренко С.В. з 08.02.2022 по 18.02.2022 включно у відпустці, розгляд заяви про усунення недоліків апеляційної скарги здійснюється після виходу з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі № 910/8708/21. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позивач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України в суді апеляційної інстанції.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

01.11.2019 між ПАТ "ДАТАГРУП" (виконавець) та ТОВ "КЮСОЛЮШНС" (замовник) укладено договір про надання послуг № 642 (далі - договір), за умовами якого (п. 2.1), виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги, з характеристиками та параметрами, зазначеними в замовленні, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати такі послуги відповідно до умов цього договору; всі основні умови надання послуг містяться в загальних умовах та положенні про порядок надання телекомунікаційних послуг ПрАТ "ДАТАГРУП" ("загальні умови") та інших документах, які є додатками до цього договору та становлять його невід`ємну частину.

Відповідно до п. 3.1.1. договору замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати послугу виконавця згідно умов даного договору, загальних умов та додатків.

Згідно з п. 3.2.1. договору, замовник має право вимагати від виконавця надання послуг у належній якості у відповідності з умовами цього договору, загальних умов та додатків.

Пунктами 3.3.1., 3.3.5., 3.3.6. договору передбачено, що виконавець зобов`язаний надати замовнику послуги відповідно до умов даного договору, загальних умов та додатків; надати замовнику можливість управління послугами (підключення/тимчасового припинення/ відключення послуг, зміна параметрів послуг) через звернення замовника до виконавця відповідно до умов р. 5 цього договору; забезпечити щомісячний облік наданих замовнику послуг та калькуляцію оплати даних послуг.

Відповідно до п. 3.4.3. договору, виконавець має право скорочувати перелік та/або об`єм послуг, та/або тимчасово припиняти надання послуг у випадку порушення замовником строків оплати згідно умов даного договору, що не визнається розірванням даного договору. Надання послуг відновлюється після погашення замовником заборгованості.

Відповідно до п. 6.1. договору, форма розрахунків-авансова-100 % передоплата на підставі відповідного рахунку-акту, виставленого виконавцем замовнику, на підставі запитів авторизованих осіб замовника, зазначених у додатку № 5. Авторизована особа замовника, зазначена у додатку № 5 до цього договору направляє виконавцю запит на підключення/відключення/зміну послуги. Виконавець протягом 2 робочих днів виставляє замовнику відповідний рахунок-акт, а замовник протягом 2 робочих днів здійснює оплату за послугу. Виконавець підключає/відключає/змінює/тимчасово призупиняє послуги з моменту фактичного отримання від замовника грошових коштів (у разі необхідності її оплати).

Згідно з п. 6.2.-6.4. договору, вартість та перелік послуг зазначено у замовленні (форма якого зазначена у додатку №2) до даного договору, вартість та перелік послуг може змінюватись відповідно до умов даного договору. Розмір щомісячної оплати за послуги визначається в залежності від обраних замовником кількості та параметрів послуг (тарифних планів (пакетів)). У випадку зміни переліку та/або обсягу послуг протягом місяця відповідно до запитів авторизованих особі замовника, обсяг оплати, що підлягає сплаті визначається як середньозважена (пропорційна часу, протягом якого надавався певний обсяг послуг) величина від обсягів послуг, що надавались (надаються) протягом відповідного розрахункового періоду (місяця).

Пунктом 6.7. договору встановлено, що замовник вносить аванс, в розмірі не меншому, аніж передбачений замовленням, на свій особовий рахунок, відкритий/вказаний виконавцем, в порядку передоплати за наступний календарний місяць, протягом 5 банківських днів з моменту виставлення виконавцем рахунку-акту на оплату. Виконавець протягом кожного розрахункового періоду надання послуг за замовленням вираховує з суми авансу суму щомісячних платежів за таким замовленням. На початку кожного місяця замовник зобов`язаний відновити розмір авансу на своєму особовому рахунку до встановленого замовленням розміру авансу.

Відповідно до п. 6.8. договору, для забезпечення безперервності надання замовнику послуг за замовленням замовник зобов`язаний контролювати розмір авансу та завчасно відновити встановлений розмір авансу, не допускаючи його повного вичерпання. При повному вичерпанні суми авансу на особовому рахунку замовнику, виконавець має право на власний розсуд прийняти рішення щодо подальшого надання послуг або тимчасового припинення та/або припинення наданням замовнику послуг за замовленням. Тимчасове припинення надання замовнику послуг в порядку даного пункту договору може бути здійснено виконавцем без попередження замовника з подальшим повідомленням замовника про причини такого тимчасового припинення.

Згідно з п. 6.9. договору якщо замовник має намиті користуватися послугами, до складу яких входять надання можливості використання програмного забезпечення (комп`ютерних програм) Microsoft чи програмного забезпечення інших суб`єктів інтелектуальної власності, то авторизована особа замовника подає відповідний запит виконавцю на можливість використання відповідного програмного забезпечення (комп`ютерних програм), а виконавець виставляє рахунок-акт, який має бути оплачений замовником протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання замовником рахунку-акту.

Згідно з п. 6.11. договору, якщо замовник не здійснив оплату у термін, що зазначений в п. 6.1. та п. 6.9. даного договору, то послуга вважається такою, що не замовлялась замовником.

Пунктами 6.14., 6.15. договору передбачено, що щомісяця, до 5 числа кожного місяця, виконавець надсилає (електронною поштою, поштовим відправленням друковані примірники) замовнику рахунок-акт на оплату послуг. Неотримання рахунку-акту не звільняє замовника від оплати вартості замовлених послуг. У випадку неотримання замовником оригіналу рахунку-акту на оплату послуг, замовник зобов`язаний звернутись до виконавця для ініціювання процесу отримання необхідних документів.

Згідно з п. 8.2. договору, у випадку порушення замовником строків оплати за надані послуги, він сплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до п. п. 10.1., 10.2. договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку даного договору жодна зі сторін не заявить про намір розірвати даний договір, то він вважається продовженим на кожний наступний рік на таких самих умовах. Таке продовження строку даного договору відбувається без обмеження терміну.

Згідно з п. п. 1.1., 1.5. додатку № 1 (положення про надання послуг) до договору про надання послуг № 642 від 01.11.2019, після правильного і повного заповнення реєстраційної форми замовникові надається доступ до сторінки облікового запису. Облікові дані замовник отримує через електронну пошту на адреси електронної пошти уповноважених осіб замовника, які зазначені в додатку № 5 до договору. Для відправлення звітних розрахункових документів замовник повинен скласти і відправити виконавцю електронною поштою запит з точним переліком необхідних документів. Пунктом 2.1. додатку № 1 передбачено, що випадками неприпустимості використання послуги з боку замовника, вважаються несанкціоновані дії замовника. Такими випадками є: несвоєчасне надходження оплати за послуги. Відповідно до п. 4.1.-4.3. додатку, обмін електронними повідомленнями, відправленими сторонами одна одній по електронній пошті з електронних адрес уповноважених (авторизованих) осіб сторін, вказаних у додатку № 5 до договору, визнається сторонами обміном документами та інформацією. Електронні повідомлення, відправлені замовником з адрес електронної пошти, відмінних від вказаної в договорі, не розглядаються виконавцем, та відповіді на такі повідомлення не даються. Електронне повідомлення вважається отриманим з моменту, коли у сторони, якій адресовано дане повідомлення, з`явилася можливість доступу до нього, а саме з моменту надходження електронного повідомлення на поштовий сервер, використовуваний адресатом для отримання електронної пошти.

Додатком № 2 "Зразкова форма: Замовлення на послуги віртуального хмарного серверу" до договору про надання послуг № 642 від 01.11.2019, сторонами визначено вартість та перелік послуг. Відповідно до додатку, вартість послуг визначено в розмірі 6455,12 грн. в т. ч. ПДВ. Відповідно до додатку платежі за послуги визначено як щомісячні.

Додатком № 4 до договору про надання послуг № 642 від 01.11.2019, сторонами встановлено правила та умови використання програмного забезпечення "Microsoft" замовником.

Пунктом 1 додатку № 5 до договору про надання послуг № 642 від 01.11.2019, сторонами визначено авторизованих осіб від замовника, а саме: уповноважена особа: ОСОБА_3, контактні дані: " ІНФОРМАЦІЯ_1 "; відділ адміністрування послуг/служба технічної підтримки: ОСОБА_2, контактні дані: " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", НОМЕР_1 . Відповідно до п. 2 додатку № 5, контактні дані уповноваженої особи від виконавця визначено як: НОМЕР_2; "ІНФОРМАЦІЯ_3".

25.11.2019 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 642 від 01.11.2019, відповідно до якої сторонами було внесено зміни та викладено в новій редакції додаток № 2. Змінено назву додатку № 2 з "Зразкова форма: Замовлення на послуги віртуального хмарного серверу" на "Замовлення на послуги Віртуального хмарний датацентр" до договору та збільшено вартість послуг до 12910,24 грн. Платежі за послуги додатком № 2 в новій редакції визначено як щомісячні.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги. Стаття 177 ЦК України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача, синхронність надання й одержання послуги. При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором; строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату також визначається у відповідності з умовами договору.

Судом встановлено, 24.02.2021 ПрАТ "ДАТАГРУП" звернулося до ТОВ "КЮСОЛЮШНС" з претензією № 50553, у якій позивач повідомив відповідача про наявну в нього заборгованість у розмірі 25 411,64 грн. та просив погасити у 10-денний строк з дня отримання претензії, також, позивач просив відповідача підписати акт звірки взаєморозрахунків. Докази направлення претензії наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, оплату отриманих послуг в повному обсязі не здійснив, акт звірки взаєморозрахунків не підписав, відповіді на претензію не надав.

Відповідно до рахунку № 642*4066169 від 01.12.2019 згідно договору № 642 від 01.11.2019 за січень 2020 року борг за період дії цього договору станом на 01.12.2019 складає 14 761,10 грн., відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2020 та рахунку вартість наданих позивачем послуг за січень 2020 складає 12 756,79 грн. Акт підписаний позивачем, підпис відповідача відсутній.

Відповідно до рахунку № 642*4114712 від 02.01.2020 згідно договору № 642 від 01.11.2019 борг станом на 02.01.2020 становить 12 756,79 грн., відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 29.02.2020 та рахунку вартість наданих позивачем послуг за лютий 2020 складає 12 654,85 грн. Акт підписаний позивачем, підпис відповідача відсутній.

Судом встановлено, що в ході виконання договору № 642 від 01.11.2019 позивачем отримані платежі, що підтверджено наданою до справи банківською випискою АТ "ТАСКОМБАНК" за період з 01.11.2019 до 23.12.2019, зокрема відповідачем 01.11.2019 було сплачено грошові кошти в розмірі 6 455,12 грн. (згідно з рахунком № 0111/01 від 01.11.2019) та 23.12.2019 було сплачено борг, який виник станом 01.12.2019 на суму 14 761,10 грн. (згідно з рахунком № 642*4066169 від 01.12.2019 згідно договору № 642 від 01.11.2019).

Таким чином, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги за січень та лютий 2020 за актами приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2020 та 29.02.2020 становить 25 411,64 грн.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про телекомунікації", розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовленої за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством. У разі невикористання авансу протягом розрахункового періоду залишок суми коштів переноситься на наступний розрахунковий період, якщо інше не передбачено договором. Списання оператором або провайдером телекомунікацій залишку суми коштів абонента, в тому числі на свою користь, забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про телекомунікації", споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з п. п. 77, 78 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2021 № 205 "Про затвердження правил надання та отримання телекомунікаційних послуг", у разі несплати отриманих послуг у встановлений строк оператор, провайдер надсилає на кінцеве обладнання споживача, в тому числі із застосуванням автоматичних засобів, повідомлення про кінцевий строк оплати. Якщо протягом 10 днів після закінчення зазначеного строку не надійшло підтвердження про оплату, оператор, провайдер має право припинити надання послуг. Зазначена вимога не поширюється на випадки отримання послуг знеособлено (анонімно). У разі несвоєчасної оплати наданих послуг у строк, визначений цими Правилами або договором, оператор, провайдер має право: 1) нараховувати пеню в порядку, встановленому законодавством; 2) установити граничний обсяг послуг, що надаються на умовах наступної оплати, та/або заборгованості з їх оплати; 3) скоротити перелік послуг або припинити їх надання, попередивши про це абонента; 4) змінити порядок оплати, в тому числі надавати послуги на умовах попередньої оплати.

Згідно з п. 5.1.-5.4. договору, замовлення послуг (в тому числі нових, зміна послуг, тимчасове призупинення (блокування) або відмова від послуг), що надаються виконавцем замовнику, здійснюється шляхом направлення запиту авторизованою особою, яка зазначена у додатку № 5 до даного договору.

Таким чином, відповідачем шляхом укладання з позивачем договору № 642 від 01.11.2019 та додатків до нього було замовлено послуги з віртуального хмарного серверу (додаток № 2 до договору), обрано їх кількість та параметр.

Згідно з п. 6.2.-6.3. договору, вартість та перелік послуг зазначено у замовленні (форма якого зазначена у додатку № 2) до даного договору, вартість та перелік послуг може змінюватись відповідно до умов даного договору. Розмір щомісячної оплати за послуги визначається в залежності від обраних замовником кількості та параметрів послуг (тарифних планів (пакетів)).

Відповідно до додатку № 2, відповідачем було замовлено у позивача послуги з віртуального хмарного серверу загальною вартістю 6 455,12 грн. Сторони погодили що послуги визначені у додатку № 2 будуть оплачуватися відповідачем щомісячно, про що свідчить п. 1 додатку.

Як зазначалось вище, 01.11.2019 відповідачем, відповідно до п. 6.1., 6.7. договору, було сплачено на рахунок позивача 100% попередньої оплати у розмірі 6 455,12 грн. (згідно з рахунком № 0111/01 від 01.11.2019).

25.11.2019 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 642 від 01.11.2019, відповідно до якої сторонами було внесено зміни та викладено в новій редакції додаток № 2. Змінено назву додатку № 2 з "Зразкова форма: Замовлення на послуги віртуального хмарного серверу" на "Замовлення на послуги віртуального хмарний датацентр" до договору та збільшено вартість послуг до 12910,24 грн. Сторони погодили що послуги визначені у додатку № 2 будуть оплачуватися відповідачем щомісячно, про що свідчить п. 1 додатку.

Крім того, суд зазначає, що договір № 642 від 01.11.2019 не містить положень, що надання послуг за замовленнями відповідача, викладеними у додатку № 2 до договору, припиняється у випадку відсутності нових запитів (замовлень) відповідача.

Не відповідають умовам укладеного договору твердження відповідача, що послуги визначені в рахунках № 642*4114712 від 02.01.2020 та № 642*4066169 від 01.12.2019 ним не замовлялися, та позивачем не надавалися, оскільки виходячи з положень розділу 6 договору, у п. 6.11 договору врегульовані наслідки щодо нездійснення замовником оплати у термін зазначений у п. 6.1 та 6.9 договору саме щодо замовлення Послуги, тобто, випадків підключення/відключення/зміни послуги за договором.

При цьому, за визначеннями наведеними у п. 1 договору, послуга, в тому числі додаткові опції послуги це віртуальний хмарний сервер, в який входить (але не обмежуючись)надання віртуальних машин, віртуальної мережі, шлюзу віртуальної мережі на ПАК виконавця, надання облікових даних (імені користувача і пароля) для доступу до панелі керування, забезпечення їх безперебійного функціонування, забезпечення доступу (підключення до мережі) до шлюзу Віртуальної мережі через публічну мережу Інтернет та/або локальну мережу замовника, надання технічної підтримки, сукупність серверних, мережевих, програмних, технологічних та інших ресурсів виконавця, наданих у тимчасове користування замовнику, а також проведення робіт фахівцями виконавця для виконання завдань замовника тощо.

Замовлення (згідно визначення та термінів, які застосовуються в договорі), - обраний замовником набір параметрів послуги, що містить інформацію про послугу, і включає конфігурацію послуги (в тому числі додаткових опцій послуги), тарифні плани та вартість послуги, термін дії (період надання послуги); замовлення є невід`ємною частиною договору, замовник має право оформлення необмеженої кількості замовлень послуги, кожному замовленню присвоюється унікальний номер; форма замовлення представлена в протоколі обсягу послуг, що надаються.

Відповідачем не надано належних доказів, що ним надавалися замовлення із зазначенням терміну дії (періоду надання послуги) виключно на листопад та грудень 2019; тоді як у Замовленні на послуги Віртуальний хмарний дата центр, що є додатком № 2 до договору № 642 від 01.11.2019 в редакції Додаткової угоди № 1 від 25.11.2019 сторонами погоджено щомісячні платежі за визначені послуги.

Також, відповідачем не надано до справи Запитів про зміну послуг визначених ним у Замовленні на послуги Віртуальний хмарний датацентр, що є додатком № 2 до договору № 642 від 01.11.2019 в редакції Додаткової угоди № 1 від 25.11.2019; не надано доказів про надання Запиту щодо відключення/тимчасового припинення послуг, в порядку, який передбачений п. 5.1 договору.

Згідно з п. 3.1 Положення про надання послуг виконавець гарантує надання послуг у належній якості у відповідності з умовами Угоди про рівень якості надання послуг; а згідно з п. 1.7 цієї Угоди послуги вважаються недоступними лише з моменту отримання заявки від авторизованих осіб замовника і до відправлення відповіді на заявку про відновлення доступності послуг Службою технічної підтримки виконавця.

Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих недоступність послуг замовлених за договором № 642 від 01.11.2019 (згідно Замовлення на послуги Віртуальний хмарний дата центр, що є додатком № 2 до договору № 642 від 01.11.2019 в редакції Додаткової угоди № 1 від 25.11.2019) для відповідача у періоді січень-лютий 2020.

Щодо доводів неотримання відповідачем рахунку № 642*4114712 від 02.01.2020, суд зазначає, що неотримання рахунку-акту не звільняє замовника від оплати вартості замовлених послуг. У випадку неотримання замовником оригіналу рахунку-акту на оплату послуг, замовник зобов`язаний звернутись до виконавця для ініціювання процесу отримання необхідних документів (п. 6.15. договору).

Позивачем додано до матеріалів справи докази направлення відповідачу 07.02.2020 акт від 31.01.2020 до договору № 642; 03.03.2020 акт від 29.02.2020 до договору № 642 (роздруківки електронного листування між ОСОБА_1 та користувачем " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").

Також, відповідачем не додано до матеріалів справи доказів, які свідчили б про те, що від позивача на електронну адресу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яка є закріпленою за відповідачем договором, не надходили вказані вище електронні листи з рахунками на оплату.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. додатку №1 до договору про надання послуг № 642 від 01.11.2019, після правильного і повного заповнення реєстраційної форми замовникові надається доступ до сторінки облікового запису. Облікові дані замовник отримує через електронну пошту на адреси електронної пошти уповноважених осіб замовника, які зазначені в додатку № 5 до договору. Замовник самостійно може ознайомитися зі статистикою наданих йому послуг.

Відповідачем не додано до матеріалів справи даних облікової картки, які свідчили б про те, що ним не споживалися надані послуги позивачем за період січень-лютий 2020 року.

Стосовно тверджень відповідача, про те, що послуги за договором № 642 від 01.11.2019 були нав`язані позивачем та що позивач був зобов`язаний припинити надання послуг у випадку відсутності попередньої оплати, суд зазначає наступне.

Враховуючи приписи ст. 627 Цивільного кодексу України, домовленість сторін визначено у пунктом 6.8. договору, за яким позивачу надано право на власний розсуд прийняти рішення щодо подальшого надання послуг або тимчасового припинення та/або припинення наданням замовнику послуг за замовленням, а відповідачу надано право відключити, або припинити отримання послуг за договором (п. 5.5. договору), приймаючи до уваги, що відповідач був обізнаний що послуги за договором надаються щомісячно (п. 1 додатку № 2 до договору), не розірвання договору у порядку визначеному статтями 651 та 907 Цивільного кодексу України, а також та про вартість наданих позивачем відповідачу послуг у січні та у лютому 2020 року за актами приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2020 та від 29.02.2020, відповідач повинен був оплатити за надані послуги за актами приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2020 та від 29.02.2020 на загальну суму 25 411,06 грн.

Однак, на момент розгляду справи, відповідач доказів оплати отриманих послуг в розмірі 25 411,06 грн, а також доказів, які спростовують наявність боргу в заявленому до стягнення розмірі, суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 25 411,06 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо розрахунку за надані послуги.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 997,03 грн за період 01.03.2020 по 01.09.2020, втрати від інфляції у розмірі 2 572,29 грн та 3% річних у розмірі 890,01 грн нараховані ним на суму заборгованості 25 411,64 грн за період з 01.03.2020 по 01.05.2021.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2, ст. 36 Закону України "Про телекомунікації", у разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Згідно з п. 8.2. договору, у випадку порушення замовником строків оплати за надані послуги, він сплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

У відповідності до ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 997,03 грн. за період з 01.03.2020 по 01.09.2020.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 890,01 та інфляційних втрат у розмірі 2 572,29 грн грн, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 8.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та умов договору та додатків до нього.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних втрат вважає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період з 01.03.2020 по 01.05.2021 у розмірі 2572,29 грн., який є правильним та у вказаній сумі підлягає стягненню.

За здійсненим судом розрахунком 3% річних, сума є більшою, аніж заявлена позивачем, тоді як при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 890,01 грн в межах заявленого позову.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі № 910/8708/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС".

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС" залишити без задоволення

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі № 910/8708/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "КЮСОЛЮШНС".

4. Матеріали справи № 910/8708/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.В.Андрієнко

В.А. Корсак