ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2022 Справа № 914/3435/21

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Акціонерного товариства КРЕДОБАНК, Львівська область, м.Львів;

до Відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю КВК ЕЛЕКТРИК, Львівська область, м.Львів;

до Відповідача 2: ОСОБА_1 , м.Львів;

до Відповідача 3: ОСОБА_2 , Львівська область, м.Львів;

до Відповідача 4: ОСОБА_3 , Львівська область, м.Львів;

про: солідарне стягнення заборгованості

ціна позову: 580062,35грн.

Представники:

Позивача: Шубак М.І. представник, адвокат (довіреність від 30.12.2021р. №12403);

Відповідача 1: не з`явився;

Відповідача 2: не з`явився;

Відповідача 3: не з`явився;

Відповідача 4: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

15.11.2021р. до Господарського суду Львівської області за вх. №3741 надійшла позовна заява Акціонерного товариства КРЕДОБАНК від 08.11.2021р. вих. №2473/2021 за позовом Акціонерного товариства КРЕДОБАНК до Товариства з обмеженою відповідальністю КВК ЕЛЕКТРИК, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості; ціна позову: 580062,35грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем1 за Кредитним договором від 26.02.2021р. №4/2021-о, виконання зобов`язань за яким забезпечено укладеними між Позивачем та Відповідачем2 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н; між Позивачем та Відповідачем3 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н та між Позивачем та Відповідачем4 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н.

Господарським судом в порядку ч.ч.6,7 ст.176 ГПК України 16.11.2021р. вчинено запити вих. №914/3435/21/1/21, вих. №914/3435/21/2/21 та вих. №914/3435/21/3/21 до Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, Шевченківської районної адміністрації ЛМР та Франківської районної адміністрації ЛМР про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб Відповідача2 ОСОБА_1 ; Відповідача3 ОСОБА_2 ; Відповідача-4 ОСОБА_3 .

30.11.2021р. за вх.№28710/21 від Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надійшла відповідь на вказаний запит від 25.11.2021р. вих. №35-вих-111168 та від 25.11.2021р. вих. №111166, з яких вбачається, що зареєстрованим місцем проживання Відповідача2 ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 ; зареєстрованим місцем проживання Відповідача4 ОСОБА_3 є адреса: АДРЕСА_2 .

02.12.2021р. на адресу суду від Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області за вх. №29052/21 надійшла відповідь на вказаний запит, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання Відповідача2 ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 .

02.12.2021р. на адресу суду від Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області за вх. №29053/21 надійшла відповідь на вказаний запит, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання зареєстрованим місцем проживання Відповідача3 ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_3 .

02.12.2021р. на адресу суду від Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області за вх.№29055/21 надійшла відповідь на вказаний запит, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання Відповідача2 ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 ; зареєстрованим місцем проживання Відповідача4 ОСОБА_3 є адреса: АДРЕСА_2 .

07.12.2021р. за вх.№29440/21 від Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надійшла відповідь на вказаний запит від 26.11.2021р. вих. №36-вих-111835, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання Відповідача3 ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.12.2021р. у цій справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 23.12.2021р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.12.2021р. у цій справі судом постановлено відкласти підготовче судове засідання на 18.01.2022р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду у цій справі від 20.01.2022р. постановлено: продовжити строк підготовчого провадження на 2 дні; відкласти підготовче судове засідання на 08.02.2022 р. о 15:00 год.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 08.02.2022р. у цій справі постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; судове засідання з розгляду спору по суті призначити на 03.03.2022р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 03.03.2022р. відкладено судове засідання з розгляду спору по суті на 29.03.2022р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 29.03.2022р. у цій справі судом постановлено відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 03.05.2022р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд. Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердив представник Позивача в судовому засіданні, йому відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у поданих до суду заявах, зазначив про подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу заявлених позовних вимог.

Представник Відповідача 1 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідач 2 чи представник Відповідача 2 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

02.05.2022р. за вх. №8948/22 Відповідачем 2 подано Пояснення б/д б/н, у яких зазначає, що йому не відомо чи укладався Кредитний договір від 26.02.2021р. №4/2021-о і жодного договору поруки Відповідач 2 не підписував. З підстав наведеного Відповідач 2 заперечує проти позовних вимог у повному обсязі і просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з Відповідача 2 на користь Позивача заборгованості. До пояснення долучено копії паспорта Відповідача 2, ідентифікаційного коду Відповідача 2, Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Відповідача 1 від 03.08.2020р., Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі Відповідача 1 від 03.08.2020р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.05.2022р. у цій справі суд постановив Пояснення ОСОБА_1 від 02.05.2022р. б/н (вх. від 02.05.2022р.№8948/22) і додані до них документи залишити без розгляду.

Відповідач 3 чи представник Відповідача 3 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідач 4 чи представник Відповідача 4 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом; для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно п.п.1, 2 ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.п.1, 3, 4 ч.5 ст.13 ГПК України).

Приписами п.п.2, 3 ч.1 ст.42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

З врахуванням наведеного суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Верховного Суду від 28.01.2020р. у справі №43/122, що учасник справи, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, вправі реалізувати своє процесуальне право участь в судовому процесі та подання письмових заяв по суті спору. Таке право реалізується учасником справи протягом строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали суду від 08.12.2021р. про відкриття провадження у цій справі постановлено Відповідачам 1, 2, 3 та 4 у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали відповідно до ст.165 ГПК України надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати (надати) іншим Учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого надіслання (надання) надати суду до початку підготовчого засідання.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ухвалу від 08.12.2021р. про відкриття провадження у цій справі надіслано судом 08.12.2021р. на зазначену Позивачем у позовній заяві адресу місцезнаходження Відповідача 1: 79024, Львівська область, м.Львів, вул.Промислова, буд.50/52, офіс 18 (адреса зазначена Позивачем у позовній заяві та відповідає даним ЄДРЮОФОП та ГФ), що підтверджується Списком розсилки поштової кореспонденції від 08.12.2021р., проте 10.01.2022р. повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №604 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html). 14.01.2022р. поштовий конверт з вказаним процесуальним документом суду повернувся до суду (вх. №1036/22) із довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення (ф.20) за закінченням встановленого терміну зберігання.

Ухвалу від 08.12.2021р. у цій справі надіслано судом 08.12.2021р. на зазначену Позивачем у позовній заяві адресу місцезнаходження Відповідача 2: 79030, Львівська область, м.Львів, вул.Кульпарківська, буд.143, кв.92 (адреса відповідає наданим на запити суду відповідям Франківської районної адміністрації ЛМР від 30.11.2021р. за вх.№28710/21, Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області від 02.12.2021р. вх.№29052/21, вх.№29053/21, вх.№29055/21), що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 08.12.2021р., проте 15.01.2022р. повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №590 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html). 19.01.2022р. поштовий конверт з вказаним процесуальним документом суду повернувся до суду (вх. №1403/22) із довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення (ф.20) за закінченням встановленого терміну зберігання .

Ухвалу суду від 08.12.2021р. у цій справі надіслано судом 08.12.2021р. на зазначену Позивачем у позовній заяві адресу місцезнаходження Відповідача 3: 79020, Львівська область, м.Львів, вул.Панча, буд.9, кв.80 (адреса зазначена Позивачем у позовній заяві та відповідає наданим на запити суду відповідям Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області від 02.12.2021р. вх.№29053/21 та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.12.2021р. вх.№29440/21), що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 08.12.2021р., тавручено Відповідачу 3 особисто 14.12.2021р., що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №582 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 08.12.2021р. у цій справі надіслано судом 08.12.2021р. на зазначену Позивачем у позовній заяві адресу місцезнаходження Відповідача 4: 79053, Львівська область, м.Львів, вул.Володимира Великого, буд.15, кв.61 (адреса відповідає наданим на запити суду відповідям Франківської районної адміністрації ЛМР від 30.11.2021р. за вх.№28710/21, Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області від 02.12.2021р. вх.№29055/21), що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 08.12.2021р., та вручено Відповідачу 4 особисто 14.12.2021р., що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №612 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.12.2021р. у цій справі надіслано судом 23.12.2021р. Відповідачу 1, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 23.12.2021р., та 27.01.2022р. вручено представнику Відповідача 1 за довіреністю, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №730 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 23.12.2021р. у цій справі надіслано судом 23.12.2021р. Відповідачу 2, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 23.12.2021р., проте 01.02.2022р. повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №748 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html). 07.02.2022р. поштовий конверт з вказаним процесуальним документом суду повернувся до суду (вх. №3192/22) із довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення (ф.20) за закінченням встановленого терміну зберігання .

Ухвалу суду від 23.12.2021р. у цій справі надіслано судом 23.12.2021р. Відповідачу 3, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 23.12.2021р., та вручено Відповідачу 3 особисто 28.12.2021р., що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №756 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 23.12.2021р. у цій справі надіслано судом 23.12.2021р. Відповідачу 4, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 23.12.2021р., проте 31.01.2022р. повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №616 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html). 07.02.2022р. поштовий конверт з вказаним процесуальним документом суду повернувся до суду (вх. №3191/22) із довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення (ф.20) за закінченням встановленого терміну зберігання.

Ухвалу суду від 18.01.2022р. у цій справі надіслано судом 20.01.2022р. Відповідачу 1, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 20.01.2022р., проте 25.02.2022р. повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №230 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html). 03.03.2022р. поштовий конверт з вказаним процесуальним документом суду повернувся до суду (вх. №5519/22) із довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення (ф.20) за закінченням встановленого терміну зберігання.

Ухвалу суду від 18.01.2022р. у цій справі надіслано судом 20.01.2022р. Відповідачу 2, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 20.01.2022р., проте 26.02.2022р. повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №249 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html). 03.03.2022р. поштовий конверт з вказаним процесуальним документом суду повернувся до суду (вх. №5545/22) із довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення (ф.20) за закінченням встановленого терміну зберігання .

Ухвалу суду від 18.01.2022р. у цій справі надіслано судом 20.01.2022р. Відповідачу 3, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 20.01.2022р., та вручено Відповідачу 3 особисто 24.01.2022р., що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №257 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 18.01.2021р. у цій справі надіслано судом 20.01.2022р. Відповідачу 4, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 20.01.2022р., та вручено Відповідачу 4 особисто 25.01.2022р., що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №265 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 08.02.2022р. у цій справі надіслано судом 10.02.2022р. Відповідачу 1, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 10.02.2022р. проте, 14.03.2022р. повернено за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №558 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html). 16.03.2022р. поштовий конверт з вказаним процесуальним документом суду повернувся до суду (вх. №6292/22) із довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення (ф.20) за закінченням встановленого терміну зберігання .

Ухвалу суду від 08.02.2022р. у цій справі надіслано судом 10.02.2022р. Відповідачу 2, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 10.02.2022р. та 04.04.2022р. вручено Відповідачу 2, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №540 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 08.02.2022р. у цій справі надіслано судом 10.02.2022р. Відповідачу 3, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 10.02.2022р. та 14.02.2022р. вручено Відповідачу 3 особисто, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №531 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 08.02.2022р. у цій справі надіслано судом 10.02.2022р. Відповідачу 4, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 10.02.2022р. та станом на 03.05.2022р. відправлення не вручене під час доставки: інші причини, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №523 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.03.2022р. у цій справі надіслано судом 03.03.2022р. Відповідачу 1, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 03.03.2022р. проте, 14.03.2022р. відправлення не вручено під час доставки: інші причини, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №230 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html). 02.05.2022р. поштовий конверт з вказаним процесуальним документом суду повернувся до суду (вх. №8838/22) із довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення (ф.20) за закінченням встановленого терміну зберігання .

Ухвалу суду від 03.03.2022р. у цій справі надіслано судом 03.03.2022р. Відповідачу 2, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 03.03.2022р. та 05.04.2022р. вручено Відповідачу 2 особисто, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №221 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 03.03.2022р. у цій справі надіслано судом 03.03.2022р. Відповідачу 3, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 03.03.2022р. та 05.03.2022р. вручено Відповідачу 3 особисто, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №248 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 03.03.2022р. у цій справі надіслано судом 03.03.2022р. Відповідачу 4, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 03.03.2022р. та станом на 03.05.2022р. відправлення не вручене під час доставки: інші причини, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №256 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.03.2022р. у цій справі надіслано судом 31.03.2022р. Відповідачу 1, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 31.03.2022р.та станом на 03.05.2022р. відправлення не вручене під час доставки: інші причини, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №637 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 29.03.2022р. у цій справі надіслано судом 31.03.2022р. Відповідачу 2, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 31.03.2022р. та 14.04.2022р. вручено Відповідачу 2 особисто, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №645 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 29.03.2022р. у цій справі надіслано судом 31.03.2022р. Відповідачу 3, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 31.03.2022р. та 04.04.2022р. вручено Відповідачу 3 особисто, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №653 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Ухвалу суду від 29.03.2022р. у цій справі надіслано судом 31.03.2022р. Відповідачу 4, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 31.03.2022р. та станом на 03.05.2022р. відправлення не вручене під час доставки: інші причини, що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №661 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Згідно ч.ч.3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), а також Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі №913/879/17, від 21.05.2020р. у справі№10/249-10/19, від 15.06.2020р. у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021р. у справі №911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція 1950 року) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Зокрема, «право на публічний розгляд», передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає право на «усне слухання». І це право було б позбавлене смислу, якби сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана до суду таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Порушенням права на справедливий суд визнавався судовий розгляд без повідомлення особи за її відомим місцем проживання (п.97 та інші рішення у справі «Schmidt v. Latvia» від 27.04.2017р.). У §87 у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. «Ruiz-Mateos v. Spain», рішення від 23.06.1993р., серія A, №262, с.25, параграф 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands», рішення від 27.10.1993р., серія A, №274, с.19, параграф 33, та «Ankerl v. Switzerland», рішення від 23.10.1996р., Reports 1996-V, параграф 38).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008р. у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Як видно із зазначеного вище, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя.

Судові рішення, пов`язані з рухом цієї справи надсилались судом на адресу Відповідачів 1, 2, 3 та 4 (зокрема ухвали від 08.12.2021р., від 23.12.2021р., від 18.01.2022р., від 08.02.2022р., від 03.03.2022р. та від 29.03.2022р. у цій справі), а також були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Також суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновків про повідомлення Відповідачів 1, 2, 3 та 4 про відкриття провадження у справі, а також про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті у встановлені чинним процесуальним Законом порядку та спосіб, а також надання Учасникам справи достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №910/33054/15.

Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст.202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що рішенням Вищої ради правосуддя від 01.04.2021р. №763/0/15-21 «Про надання уніфікованих рекомендацій для судів усіх інстанцій та юрисдикцій щодо безпечної роботи в умовах карантину» вирішено рекомендувати судам усіх інстанцій та юрисдикцій застосовувати у діяльності уніфіковані рекомендації щодо безпечної роботи в умовах карантину, що додаються.

Пунктом 4 уніфікованих рекомендацій щодо безпечної роботи в умовах карантину встановлено довести до відома учасників судових процесів можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами. При цьому відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини.

Позиція Позивача:

Позивач просить суд стягнути солідарно з Відповідачів 1, 2, 3 та 4 на користь Позивача 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту за Кредитним договором від 26.02.2021р. №4/2021-о виконання зобов`язань за яким забезпечено укладеними між Позивачем та Відповідачем 2 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н; між Позивачем та Відповідачем 3 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н та між Позивачем та Відповідачем 4 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н.

Позиція Відповідача 1:

Відповідач 1 не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція Відповідача 2:

Відповідач 2 не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція Відповідача 3:

Відповідач 3 не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція Відповідача 4:

Відповідач 4 не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202 та 216 ГПК України, надання Відповідачам 1, 2, 3 та 4 можливості для подання відзиву на позов, вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення Учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, визнання ухвалою суду від 29.03.2022р. явки повноважних представників Учасників справи в судове засідання 03.05.2022р. у цій справі не обов`язковою, беручи до уваги встановлені ст.195 ГПК України строки розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представників Відповідача 1, 2, 3 та 4 за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наведених Позивачем доводів, поданих доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

26.02.2021р. між Акціонерним товариством «Кредобанк» (надалі Позивач, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КВК Електрик» (надалі Відповідач 1, Позичальник) укладено Кредитний договір №4/2021-о (надалі Договір), за умовами якого (п.1. Договору) Банк зобов`язувався надати у власність Позичальнику грошові кошти (надалі Кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених Договором, а Позичальник зобов`язувався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним та комісії.

Згідно п.2. Договору Банк видає кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту: 499959грн.; призначення кредиту: цільове погашення кредитної заборгованості по Договору №1/2020-о про надання овердрафту від 21.01.2022р.; тип та розмір процентної ставки: 24; річних; комісії за надання кредиту та користування кредитними коштами: відповідно до діючих тарифів Банку; термін остаточного повернення кредиту: 25.02.2022р.; опис забезпечення: порука Корінь Р.В. (ІПН НОМЕР_1 ), порука Вонс А.А. (ІПН НОМЕР_2 ), порука ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ); пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань: в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої/неоплаченої суми, за кожний календарний день прострочення.

Згідно п.2.14. Договору датою видачі кредиту вважається день зарахування кредитних коштів (в повній або частковій сумі) з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника. Позичальник має право відмовитись від одержання Кредиту частково або в повному обсязі до дати надання Кредиту, про що повідомляє Банк в письмовій формі.

Банк вправі відмовити у видачі Позичальнику Кредиту або його частини у випадку: наявності обставин, які свідчать про те, що наданий Позичальникові Кредит не буде повернуто у строки, визначені Договором;представлення Позичальником у Банк для отримання Кредиту документів/інформації, що виявились недостовірними;невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених Договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим Договором;несвоєчасної сплати процентів та/або повернення Кредиту (частини Кредиту);нецільового використання Кредиту або його частини (в разі наявності зобов`язань, щодо цільового використання Кредиту);втрати або реальної загрози втрати предмета застави (іпотеки, притримання), що забезпечують виконання зобов`язань за цим Договором та/або припинення або реальної загрози припинення договорів, які забезпечують виконання зобов`язань за цим Договором;невиконання Позичальником зобов`язань за одним з кредитних договорів, які вже укладені або ж будуть в подальшому укладені з Позичальником; наявності у Позичальника негативної кредитної історії, в тому числі й в інших фінансових установах, а також випадки порушення Позичальником умов договорів, укладених з Банком;порушення проти Позичальника справи про банкрутство або прийняття рішення про припинення останнім підприємницької діяльності; укладення кредитних договорів з іншими банківськими установами, що ускладнюють виконання зобов`язань за договором або погіршують фінансовий стан Позичальника; надання поруки по кредитних зобов`язаннях інших Позичальників, в т.ч. споріднених осіб, без одержання письмової згоди Банку; погіршення фінансового стану Позичальника (наявність одночасно двох ознак, передбачених п.6.4 цього Договору); наявності арешту грошових коштів на поточних рахунках Позичальника, які обліковуються в Банку, на момент підписання цього Договору та на момент видачі кредитних коштів;невиконання вимог п.п. 2.8., 2.9., 2.10. цього Договору; непогодженні Позичальника зі зміною процентної ставки в порядку, передбаченому п.4.9. цього Договору; наявності публічного обтяження та/або податкової застави на майно Позичальника та/або Поручителя/Поручителів за Договором; у випадку, передбаченому п. 2.12.2.4 Договору (п.2.16. Договору).

Пунктом 3.1. Договору Сторонами передбачено, що виконання Позичальником зобов`язань за Договором забезпечуються способами, що обумовлені в ньому та/або в договорах, укладених з метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань перед Банком за цим Договором (надалі Договори Забезпечення).

3а надання Кредиту та користування кредитними коштами Позичальник сплачує Банку комісії визначені п.2.4. Договору (п.4.1. Договору).

Згідно п.4.3. Договору проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по Кредиту за методом факт/360 (фактична кількість днів у місяці, але, умовно, 360, за ставкою, визначеною у п.2.3. Договору з дня видачі Кредиту до дня повернення Кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов Договору.

Згідно п.4.4. Договору нарахування комісій, встановлених цим Договором, відбувається відповідно до строків, передбачених Обліковою політикою Банку, до дня повернення Кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов Договору.

Пунктом 4.5. Договору Сторонами встановлено, що сплата комісій, встановлених цим Договором, здійснюється Позичальником у строки визначені Договором.

Позичальник сплачує проценти, нараховані відповідно до п.4.3. Договору, у валюті Кредиту щомісяця, але не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані (п.4.6. Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору Позичальник зобов`язувався повернути Банку Кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені Договором, не пізніше строку, вказаному в п.2.5. Договору. Повернення суми кредиту здійснюється відповідно до наступного графіку: до 25.03.2021р. 42000грн.; до 25.04.2021р. 42000грн.; до 25.05.2021р. 42000грн.; до 25.06.2021р. 42000грн.; до 25.07.2021р. 42000грн.; до 25.08.2021р. 42000грн.; до 25.09.2021р. 42000грн.; до 25.10.2021р. 42000грн.; до 25.11.2021р. 42000грн.; до 25.12.2021р. 42000грн.; до 25.01.2022р. 42000грн.; до 25.02.2022р. залишок заборгованості.

Згідно п.5.4. Договору у випадку, якщо будь-який термін здійснення платежів за Договором припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то платежі повинні бути здійснені у попередній робочий день.

Пунктом 5.8. Договору Сторонами погоджено, що Банк у випадках, передбачених п.2.16. Договору, вправі вимагати дострокового повернення Кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Договором, про що письмово повідомляє Позичальника.

Відповідно до п.5.9. Договору Позичальник зобов`язаний протягом 10 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку (п. 5.8. Договору) достроково повернути Кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим Договором.

Згідно п.7.1. Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення Кредиту, оплати процентів, комісій, інших платежів за Договором) Банк має право стягнути з Позичальника пеню в розмірі визначеному п.2.11. Договору, Пеня по Кредитах в іноземній валюті сплачується в національній валюті України, за офіційним курсом гривні відносно іноземної валюти, встановленим Національним банком України, на дату нарахування пені.

Сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) за Договором, прирівнюються до строку позовної давності, встановленої законом для основної вимоги за цим Договором (п.7.7. Договору).

Відповідно до п.11.1. Договору Договір набуває чинності з дня підписання його Сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань.

Вказаний Договір підписано повноважними представниками Позивача та Відповідача 1 та завірено відтиском печатки Позивача. Крім того, у Договорі наявна відмітка ОСОБА_2 , Коріня Р.В. та Утін М.Ю. про ознайомлення та погодження його змісту.

26.02.2021 року між Позивачем (за Договором Кредитор) та Корінем Романом Васильовичем (надалі Поручитель 1, Відповідач 2) було укладено договір поруки б/н (Договір поруки 1), за яким Відповідач 2 зобов`язувався відповідати перед Кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "КВК ЕЛЕКТРИК" (ідентифікаційний код юридичної особи 39159095) (надалі за текстом Боржник) зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Договором. Відповідно до Договору Боржнику Кредитором надаються кредит на наступних умовах: Розмір кредиту 499959грн.; Дата остаточного повернення кредиту включно до 25 лютого 2022р.; на момент укладення Кредитного договору розмір процентної ставки становить 24% річних.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки 1 у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором Кредитор письмово повідомляє Поручителя 1 про це із зазначенням суми заборгованості Боржника.

Згідно п.2.2. Договору поруки 1 Поручитель 1 зобов`язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов`язань за Договором.

Поручитель 1 та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель 2своїм підписом на цьому Договорі підтверджує, що як Поручитель 1 він несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань Боржника, а також за будь-якого іншого боржника, в разі переведення боргу, зміни особи Боржника або смерті Боржника на підставі або у зв`язку з Договором (п.2.6. Договору поруки 1).

Вказаний Договір поруки 1підписано повноважними представниками Позивача та Відповідача 2 та завірено відтиском печатки Позивача.

Також, 26.02.2021 року між Позивачем (за Договором Кредитор) та ОСОБА_2 (надалі Поручитель 2, Відповідач 3) було укладено договір поруки б/н (Договір поруки 2), за яким Відповідач 3 зобов`язувався відповідати перед Кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "КВК ЕЛЕКТРИК" (ідентифікаційний код юридичної особи 39159095) (надалі за текстом Боржник) зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Договором. Відповідно до Договору Боржнику Кредитором надаються кредит на наступних умовах: Розмір кредиту 499959грн.; Дата остаточного повернення кредиту включно до 25 лютого 2022р.; на момент укладення Кредитного договору розмір процентної ставки становить 24% річних.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки 2 у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором Кредитор письмово повідомляє Поручителя 2 про це із зазначенням суми заборгованості Боржника.

Згідно п.2.2. Договору поруки 2 Поручитель 2 зобов`язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов`язань за Договором.

Поручитель 2 та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель 2 своїм підписом на цьому Договорі підтверджує, що як Поручитель 2 він несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань Боржника, а також за будь-якого іншого боржника, в разі переведення боргу, зміни особи Боржника або смерті Боржника на підставі або у зв`язку з Договором (п.2.6. Договору поруки 2).

Вказаний Договір поруки 2 підписано повноважними представниками Позивача та Відповідача 3 та завірено відтиском печатки Позивача.

Окрім того, 26.02.2021 року між Позивачем (за Договором Кредитор) та ОСОБА_3 (надалі Поручитель 3, Відповідач 4) було укладено договір поруки б/н (Договір поруки 3), за яким Відповідач 4 зобов`язувалась відповідати перед Кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "КВК ЕЛЕКТРИК" (ідентифікаційний код юридичної особи 39159095) (надалі за текстом Боржник) зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Договором. Відповідно до Договору Боржнику Кредитором надаються кредит на наступних умовах: Розмір кредиту 499959грн.; Дата остаточного повернення кредиту включно до 25 лютого 2022р.; на момент укладення Кредитного договору розмір процентної ставки становить 24% річних.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки 3 у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором Кредитор письмово повідомляє Поручителя 3 про це із зазначенням суми заборгованості Боржника.

Згідно п.2.2. Договору поруки 3 Поручитель 3 зобов`язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов`язань за Договором.

Поручитель 3 та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель 3своїм підписом на цьому Договорі підтверджує, що як Поручитель 3 він несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань Боржника, а також за будь-якого іншого боржника, в разі переведення боргу, зміни особи Боржника або смерті Боржника на підставі або у зв`язку з Договором (п.2.6. Договору поруки 3).

Вказаний Договір поруки 3 підписано повноважними представниками Позивача та Відповідача 4 та завірено відтиском печатки Позивача.

Позивачем взяті на себе договірні зобов`язання виконано належним чином, надано Відповідачу 1кредит за Договором на суму 499959грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Меморіального ордеру від 26.02.2021р. №10815368.

Відповідачем 1 взятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним і інших передбачених Договором платежів належним чином не виконано, внаслідок чого станом на 03.09.2021р. виникла заборгованість в розмірі 580062,35грн., яка складається з 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту, що підтверджується долученим Позивачем до матеріалів справи Розрахунком заборгованості по Договору.

Досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань від 21.09.2021р. вих. №2326/2021 Позивач 21.09.2021р. звертався до Відповідача 1 із повідомленням про невиконання Відповідачем 1 зобов`язань за Договором, внаслідок чого станом на 03.09.2021р. виникла заборгованість в розмірі 580062,35грн., яка складається з 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту. З підстав наведеного Позивач вимагав від Відповідача 1погашення вказаної суми заборгованості в порядку та строки, передбачені п.5. Договору.

Відповідачем 1 вказану Вимогу залишено без відповіді та реагування. Докази повного або часткового задоволення Відповідачем 1 Вимоги Позивача від 21.09.2021р. вих. №2326/2021 в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду справи судом Учасниками справи суду не заявлені та не подані.

Досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань від 21.09.2021р. вих. №2328/2021 Позивач 21.09.2021р. звертався до Відповідача 2 із повідомленням про невиконання Відповідачем 1 зобов`язань за Договором, внаслідок чого станом на 03.09.2021р. виникла заборгованість в розмірі 580062,35грн., яка складається з 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту. З підстав наведеного Позивач вимагав від Відповідача 2 погашення вказаної суми заборгованості в порядку та строки ,передбачені п.5. Договору.

Відповідачем 2 вказану Вимогу залишено без відповіді та реагування. Докази повного або часткового задоволення Відповідачем 2 Вимоги Позивача від 21.09.2021р. вих. №2328/2021 в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду справи судом Учасниками справи суду не заявлені та не подані.

Також, Досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань від 21.09.2021р. вих. №2327/2021 Позивач 21.09.2021р. звертався до Відповідача 3 із повідомленням про невиконання Відповідачем 1 зобов`язань за Договором, внаслідок чого станом на 03.09.2021р. виникла заборгованість в розмірі 580062,35грн., яка складається з 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту. З підстав наведеного Позивач вимагав від Відповідача 3 погашення вказаної суми заборгованості в порядку та строки ,передбачені п.5. Договору.

Відповідачем 3 вказану Вимогу залишено без відповіді та реагування. Докази повного або часткового задоволення Відповідачем 3 Вимоги Позивача від 21.09.2021р. вих. №2327/2021 в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду справи судом Учасниками справи суду не заявлені та не подані.

Окрім того, Досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань від 21.09.2021р. вих. №2329/2021 Позивач 21.09.2021р. звертався до Відповідача 4 із повідомленням про невиконання Відповідачем 1 зобов`язань за Договором, внаслідок чого станом на 03.09.2021р. виникла заборгованість в розмірі 580062,35грн., яка складається з 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту. З підстав наведеного Позивач вимагав від Відповідача 4 погашення вказаної суми заборгованості в порядку та строки ,передбачені п.5. Договору.

Відповідачем 4 вказану Вимогу залишено без відповіді та реагування. Докази повного або часткового задоволення Відповідачем 4 Вимоги Позивача від 21.09.2021р. вих. №2329/2021 в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду справи судом Учасниками справи суду не заявлені та не подані.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути солідарно з Відповідачів на користь Позивача 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту за Кредитним договором від 26.02.2021р. №4/2021-о виконання зобов`язань за яким забезпечено укладеними між Позивачем та Відповідачем 2 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н; між Позивачем та Відповідачем 3 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н та між Позивачем та Відповідачем 4 Договором поруки від 26.02.2021р. б/н.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.03.2021р. у справі №521/20937/16-ц, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17, від 11.09.2018р. у справі №905/1926/16, від 30.01.2019р. у справі №569/17272/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Приписами ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

При цьому суд зазначає, щоб обов`язок у поручителя виникає саме з договору поруки не залежно від інших взаємних прав та обов`язків поручителя з боржником.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (положення ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Приписами ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 ЦК України, ст.230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч.ч.1 і 2 ст.551 ЦК України). Частиною 1 ст. 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання господарською організацією (ч.ч.6, 7 ст.231 ГК України).

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, приписами ч.2 ст.343 ГК України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд також зазначає, і аналогічна правова позиція викладена, зокрема в пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При цьому суд взяв до уваги, що, згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд зазначає, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення Позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок Позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного Позивачем періоду часу, протягом якого, на думку Позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного Позивачем максимального розміру заборгованості.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 02.03.2018р. (справа №927/467/17), від 21.05.2018р. (справа №904/10198/15), від 22.01.2019р. (справа №905/305/18), від 28.01.2019р. (справа №922/3782/17), від 14.02.2019р. (справа №922/1019/18), від 05.03.2019р. (справа №910/1389/18), від 27.05.2019р. (№910/20107/17).

Як передбачено ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020р. у справі №910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи доводи та подані на їх підтвердження докази Позивачем і ненадання жодних доказів на їх спростування Відповідачами 1, 2, 3 та 4, керуючись наведеним критерієм доказування, здійснивши перерахунок заявлених Позивачем до стягнення з Відповідачів 1, 2, 3 та 4 сум, суд доходить висновку, що зазначені вище докази, надані Позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують наведені Позивачем обставини наявності заборгованості Відповідача 1 перед Позивачем у розмірі 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту за Договором, а також наявності правових підстав до солідарного стягнення вказаної заборгованості з Відповідача 1 як боржника та Відповідачів 2, 3 і 4, як поручителів Відповідача 1 за Договорами поруки 1, 2 та 3.

Відтак, право Позивача, за захистом якого він звернувся до суду, є порушеним, а позовні вимоги про солідарне стягнення з Відповідачів 1, 2, 3 та 4 на користь Позивача 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту за Договором є мотивованими та обґрунтованими.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відповідачами 1, 2, 3 та 4 не спростовано доводів позовної заяви, хоч їм було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного Учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено обставину укладення між Позивачем та Відповідачем 1 Договору, порушення Відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними і інших передбачених Договором платежів у встановлені Договором порядку та строки, беручи до уваги відсутність доказів повернення Відповідачем 1 кредиту, повної чи часткової сплати Відповідачем 1 відсотків за користування ним та інших передбачених Договором платежів, а також забезпечення виконання вказаних зобов`язань Відповідача 1 за Договором порукою Відповідачів 2, 3 та 4, перевіривши Розрахунок суми заборгованості, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про солідарне стягнення з Відповідачів 1, 2, 3 та 4 на користь Позивача 499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредитує обґрунтованими та мотивованими підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року для працездатних осіб в розмірі 2270 гривень.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 8700,94грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору та 56820,34грн. судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

Позивачем подано Платіжне доручення від 29.10.2021р. №62927758 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 8700,94грн. Оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №1 до позовної заяви.

В підтвердження розміру понесених Позивачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги долучено копію витягу з укладеного 11.02.2019р. між Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» (за Договором Виконавець) та Акціонерним товариством «Кредобанк» (за Договором Клієнт) Договору про надання правової допомоги б/н (надалі Договір від 11.02.2019р.), яким визначено, що у випадку, якщо інше не передбачено контекстом цього Договору, перераховані нижче терміни, які вжиті в однині або множині в цьому Договорі, додаткових угодах і додатках до нього, мають такі значення:

«Боржник» - фізична особа, фізична особа-підприємець, юридична особа, яка уклала із Клієнтом кредитний договір, договір про відкриття кредитної лінії, договір овердрафту, договір фінансового лізингу, договір про надання банківської гарантії, отримала кошти на умовах технічного овердрафту, та особа - фізична особа, фізична особа-підприємець, юридична особа, що взяла на себе зобов`язання нести відповідальність за виконання обов`язку по погашенню Заборгованості перед Клієнтом (повністю або частково) (поручителі, іпотекодавці, заставодавці), а також їх спадкоємці та правонаступники. До числа Боржників, заборгованість яких стягується на умовах даного Договору, не належать позичальники - фізичні особи, виконання зобов`язань яких не забезпечено будь-яким із видів забезпечення на момент укладення кредитного договору або забезпечення реалізовано/втрачено;

«Заборгованість» - обсяг невиконаних та/або неналежним чином виконаних Боржником грошових зобов`язань за технічними овердрафтами, кредитним договором, договором овердрафту, договором про відкриття кредитної лінії, договором фінансового лізингу, договором про надання банківської гарантії, укладеним із Клієнтом, зокрема але не виключно: прострочена заборгованість по неоплачених процентах за користування кредитом; прострочена заборгованість за основною сумою кредиту (тілом кредиту), прострочена заборгованість по сплаті комісій, штрафних санкцій та інших платежів за Кредитним договором, заборгованість за технічними овердрафтами, заборгованість за договором фінансового лізингу, договором банківської гарантії;

«Кредитний договір» - договір, що укладений між Клієнтом та Боржником, у відповідності до якого Клієнт надав Боржнику грошові кошти (кредит) в розмірі чи відповідно до ліміту заборгованості, на умовах технічного овердрафту, на умовах, встановлених Кредитним договором, сплатив кредитору грошову суму відповідно до умов договору гарантії, або надав об`єкт лізингу на умовах, вказаних в договорі лізингу, а Боржник зобов`язався повернути кредит, лізингові платежі, технічний овердрафт та сплатити проценти, лізингові платежі та/або інші додаткові витрати, що можуть виникнути на підставі Кредитного договору;

«Правова допомога» - юридичні та фактичні дії, які здійснюються Виконавцем з метою стягнення Заборгованості з Боржників Клієнта, які передані Виконавцю в обслуговування, на умовах, визначених цим Договором, а також з метою захисту інтересів Клієнта у спорах, що виникли внаслідок заходів, вжитих як Клієнтом, так і Виконавцем, по стягненню Заборгованості; спорах за позовом Боржників та/або третіх осіб до Клієнта, в т.ч. але не виключно - у спорах про визнання недійсними правочинів, про визнання правочинів припиненими, укладених за участю Клієнта, справах про банкрутство та ін.;

«Комплекс заходів» - дії, які повинен здійснити Виконавець під час надання послуг Клієнту, перелік яких визначено у даному Договорі;

Згідно п.16 Договору від 11.02.2019р. Договір набуває чинності з моменту засвідчення його підписами та печатками Сторін.

Вказаний Договір від 11.02.2019р. підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток Клієнта та Виконавця за Договором від 11.02.2019р.

Павленко Сергій Валерійович є адвокатом та представником Позивача, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 30.11.2018р. серії ЧН №000531, ордеру від 16.06.2020р. серії КС №573216 та Довіреностей від 30.12.2020р. №11821 і від 28.12.2021р. №12372.

Інших доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат у справі Позивачем суду не заявлено та не подано.

Окрім того, суд зазначає що Відповідачі 1, 2, 3 та 4 наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористались.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст.1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.п.6, 9 ст.1 Закону).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно Законом "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до частини третьої статті 4, частини першої статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Приписами ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначені підстави для здійснення адвокатської діяльності. Зокрема, зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно п.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд звертає увагу на те, що в рішенні Національної асоціації адвокатів України від 04-05.07.2014р. №61 «Про надання роз`яснень щодо інформації, яка зазначається в ордері адвоката та можливості його подання у декілька установ» зазначено, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у статті 26 визначив підстави для здійснення адвокатської діяльності. Так, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, може бути, зокрема, ордер (частина друга статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з положеннями вищезазначеної статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Рішенням Ради адвокатів України №36 від 17.12.2012р. затверджено Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів (далі - Положення), яке встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.

Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також звертає увагу на те, що у разі встановлення клієнтом і адвокатом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних при наданні послуг правничої допомоги не є необхідним. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020р. у справі №640/18402/19.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.09.2021р. у справі №918/1045/20.

Крім того метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утриматися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24.01.2022р. у справі №911/2737/17.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції, викладеної, зокрема в постановах Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №904/8308/17 та від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, розмір судових витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що були присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично і чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною чи її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі №910/23210/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у додатковій ухвалі від 21.07.2020р. у справі № 915/1654/19.

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, що на підтвердження факту понесення судових витрат та їх розміру суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Також судом враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та від 18.12.2019р. у справі №910/13731/18, відповідно до якої, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.12.2019р. у справі №922/902/19, від 12.12.2019р. у справі №922/1897/18 та від 20.12.2019р. у справі №903/125/19.

Поряд з цим суд зазначає, що згідно ч.5 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України та ч.ч.6, 7, 9 ст.129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.5-7, 9 ст.129 цього Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами п.3 ч.4 ст.129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено в п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, що у випадку, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Станом на час виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення Позивачем до матеріалів справи не долучено доказів понесення судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, про які він зазначав в попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, та не заявлено клопотання про подання таких в порядку ч.8 ст.129 ГПК України. Крім того, у заяві від 14.03.2022р. вх.№6077/22 Позивач зазначає, що ним подано всі наявні у нього докази, на які він посилається у позові.

З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги відсутність інших доказів в обґрунтування розміру понесених Позивачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, а також неподання Позивачем заяви про подання таких доказів в порядку, передбаченому приписами ч.8 ст.129 ГПК України, оцінивши подані Позивачем докази в підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що Позивачем не доведено належними засобами доказування обставини понесення судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги в розмірі 56820,34грн., що, в свою чергу, унеможливлює розподіл судом вказаних витрат.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 8700,94грн., недоведення Відповідачами 1, 2, 3 та 4 розміру понесених судових витрат у справі, суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 8700,94грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та розподілити їх порівну між Відповідачами 1, 2, 3 та 4, стягнути з Відповідачів 1, 2, на користь Позивача по 2175,23грн. судового збору та з Відповідачів 3 та 4 на користь Позивача по 2175,24грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42-43, 46, 73-74, 76-79, 80-81, 86, 129, 165, 205, 216, 222, 235-236, 238, 241 ГПК України, ст.ст.173-174, 179, 193 ГК України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 526-527, 530, 543, 547, 549, 553-554, 599, 610-612, 627, 629, 632, 1048, 1054-1056-1, 1066-1067,1069 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «КВК Електрик» (79024, Львівська область, м.Львів, вул.Промислова, буд.50/52, офіс 18; ідентифікаційний код: 39159095), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, Львівська область, м.Львів, вул.Сахарова, буд.78; ідентифікаційний код: 09807862)499959грн. неповерненої суми кредиту, 62328,24грн. прострочених відсотків, 5249,58грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 666,61грн. нарахованих станом на 03.09.2021р. відсотків, 9370,67грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 2176,27грн. пені по прострочених відсотках та 311,98грн. пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КВК Електрик» (79024, Львівська область, м.Львів, вул.Промислова, буд.50/52, офіс 18; ідентифікаційний код: 39159095) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, Львівська область, м.Львів, вул.Сахарова, буд.78; ідентифікаційний код: 09807862) 2175,23грн. судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, Львівська область, м.Львів, вул.Сахарова, буд.78; ідентифікаційний код: 09807862) 2175,23грн. судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, Львівська область, м.Львів, вул.Сахарова, буд.78; ідентифікаційний код: 09807862)2175,24грн. судового збору.

6. Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, Львівська область, м.Львів, вул.Сахарова, буд.78; ідентифікаційний код: 09807862) 2175,24грн. судового збору.

7. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

8. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

9. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 13.05.2022р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.