ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3111/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

на рішення Господарського суду Одеської області від „17 грудня 2021р., повний текст якого складено та підписано „17 грудня 2021р.

у справі № 916/3111/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання»

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

про стягнення 3229,29 грн.,

головуючий суддя Літвінов С.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про стягнення заборгованості у розмірі 3229,29 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати електричної енергії, спожитої у період з грудня 2020 за договором про постачання електричної енергії споживачу № 50 від 23.11.2020 р., у зв`язку з чим за останнім рахується основний борг у розмірі 2909,44 грн. на який позивачем було нараховано пеню у розмірі 264,63 грн. та 3 % річних у розмірі 55,48 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2021р. у справі №916/3111/21 (суддя Літвінов С.В.) позов задоволено; стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» заборгованість за спожиту електричну енергію у грудні 2020 у розмірі 2909,44, пеню в розмірі 264,63грн., 3% річних в розмірі 55,48грн. та 2270грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення основної заборгованості,з урахуванням часткової оплати боргу, а також пені та 3% річних при цьому, розмір вказаної суми заборгованості відповідач не сплатив докази її погашення в матеріалах справи відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2021 у справі №916/3111/21; ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у задоволенні позову.

Апелянт не погоджується з прийнятим рішенням господарського суду та вважає, що суд приймаючи оскаржуване рішення, неповно зясував обставни, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а також не забезпечив здійснення судочинства на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, та змагальності сторін, чим порушив вимоги ст.ст. 2,7,13 ГПК України.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що утримається за рахунок Державного бюджету та відповідно до ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Крім того, скаржник посилається на п.13.8 Договору та зазначає, що зміни до Договору щодо його істотних умов, в частині загальної суми зобов`язань, визначених п.5.1.1, не вносились, оскільки відповідно до п.5.1.2 Договору сторони погодили, що загальна сума зобов`язань, визначених в додаткових угодах, не може перевищувати ціни даного договору, яка становить 30 532 грн.

Так, відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання загальна сума за Договором в розмірі 30 532 грн. відповідачем сплачена на підставі Акта прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2020 №12, в порядку, передбаченому ст.. 49 Бюджетного кодексу України, що підтверджується платіжним дорученням від 03.03.2021 №102.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що зобов`язання з оплати за спожиту електричну енергію ним виконано в повному обсязі згідно з умовами Договору, що яких сторони досягли згоди, на підставі вищевказаного акта та в межах затвердженого кошторису Головного управління на суму 30 532 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2022 (головуючий суддя Колоколов С.І., судді Головей В.М., Разюк Г.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від „17 грудня 2021р. у справі № 916/3111/21. Розгляд апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» просило відмовити Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2021 по справі №916/3111/21 залишити без змін.

Між тим, суддя зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Головей В.М. не може продовжувати розгляд справи у зв`язку із звільненням з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 17.02.2022 №139/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу в.о. голови суду Колоколова С.І. від 18.02.2022 №46-к «Про відрахування зі штату суду судді Головея В.М.».

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX.

На засіданні 15.03.2022, Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з вищевикладеним 18.03.2022 за розпорядженням керівника апарату суду № 351 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3111/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/3111/20 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Колоколов С.І., суддів Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 прийняти справу №916/3111/21 до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Колоколов С.І., судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф. Розгляд апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від „17 грудня 2021р. у справі № 916/3111/21 ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

21.04.2022 року Верховна Рада прийняла Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 19.04.2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, до 25 травня 2022 року.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 23.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (Постачальник) та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області (Покупець) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 50 (Договір) шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції Постачальника - Додаток 2 до Договору, для чого Споживач 23.11.2020 подав електропостачальнику заяву-приєднання - Додаток 1 до Договору.

Згідно з Розділом 2 Договору "Предмет Договору", Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії з урахуванням розподілу та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

У відповідності з розділом 3 Договору "Умови постачання", умови постачання електричної енергії Споживачу визначаються комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до Договору.

Відповідно до п. 5.5 розділу 5 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно з розділом 5 Договору "Ціна, порядок обліку і оплати елетричної енергії", Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до Договору.

Пунктом п. 2 Додатку 2 до Договору встановлено, що спосіб оплати здійснюється по факту спожитої електричної енергії. Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж протягом 10 робочих днів від дати його отримання Споживачем.

Пунктом 5.6. розділу 5 Договору, розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника (далі спецрахунок).

Відповідно до п. 4.3 ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Згідно з п. 4.12. ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Відповідно до п. 4.13 ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

На адресу Відповідача були направлені рахунки та акт прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу за постачання електричної енергії постачальником за період грудень 2020 у відповідності до яких обсяг використаної електричної енергії складає 12724 кВт/год на суму 33441 грн. 44 коп., що підтверджується повідомленням/листом (Довідка) за № 101/29/03-4831 від 20.08.2021 адміністратора комерційного обліку АТ "ДТЕК Одеські Електромережі", про фактичний обсяг, період споживання з розбивкою за ЕІС-кодами точками розподілу Відповідача.

Фактом отримання рахунків та акту прийняття-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу за постачання електричної енергії постачальником за період грудень 2020 свідчить те, що відповідачем самостійно в березні 2021 року було сплачено частину боргу за спожиту електроенергію у сумі 30532 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 102 від 04.03.2021 року.

Таким чином, в порушення умов Договору в частині оплати вартості електричної енергії (з врахуванням часткової сплати) та п. 4.12 ПРРЕЕ у відповідача виник борг за спожиту електричну енергію у період грудень 2020 в сумі 2909 грн. 44 коп.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із приписами ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 2909,44 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли таке забов`язання мало бути виконано.

Згідно роз`яснень пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме: п. 2.5 зазначено, що пеня за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати 6 місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меньшу тривалість цього періоду.

У відповідності до п. 5.8. Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі, що визначається цим Договором та зазначається у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 5 додатку 2 до Договору "Розмір пені за порушення строку оплати або штраф", за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією комерціийною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3% річних від суми боргу.

Позивачем нараховано відповідачу пеню за прострочення оплати спожитої електричної енергії за Договором становить 264,63грн.

Судом апеляційної інстанції перевірено правильність розрахунку пені виконаного позивачем, та встановлено що він відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 3% річних за прострочення оплати спожитої електричної енергії за Договором складають 55,48грн.

Судом апеляційної інстанції перевірено правильність розрахунку 3% річних виконаного позивачем, та встановлено що він відповідає вимогам чинного законодавства.

Станом на дату розгляду справи відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Посилання апелянта на те, що він утримується за рахунок Державного бюджету та відповідно до ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, а тому у разі закінчення коштів по Договору зобов`язання по договору вважаються виконаними, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач був обізнаний про те, що його кошторисом більше не передбачено додаткових асигнував з бюджету на здійснення наступних платежів по Договору та не попередив про це Постачальника, чим порушив п.4.27. Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) та п.п. 6), п.6.1, п.п.1 п.6.2 Договору, а натомість продовжив фактично споживати електричну енергію.

Відповідно до п.4.27 ПРРЕЕ у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи та/або основного споживача про намір припинити діє відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Враховуючи викладені обставини, доводи скаржника наведені в апеляційний скарзі є необґрунтованими.

Щодо посилань апелянта про неправомірність дій суду у неприйнятті відзиву на позовну заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області як на підставу своїх вимог про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву послалось на те, що через погіршення епідеміологічної ситуації внаслідок поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом 2019-nCoV та підвищення захворюваності серед працівників Головного управління, виникнення надмірного навантаження на працівників відділу представництва в судах та інших органах юридичного управління Головного управління, яке виходить за межі фізичних можливостей, спричинене недостатньою кількістю співробітників, щодо яких здійснюється розподіл справ.

При цьому, Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області не надано жодного доказу в підтвердження викладених у заяві про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, а тому колегія суддів вважає, що судом правомірно відмовлено відповідачу у поновленні процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2021 по справі №916/3111/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2021 по справі №916/3111/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-286 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2021р. у справі №916/3111/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

17.05.2022р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький