РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2022Справа № 910/2398/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингком»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коворкінг рент»

про стягнення 31 050,00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингком» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коворкінг рент» про стягнення 31 050,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору суборенди нежилого приміщення № 11220-9 від 01.12.2020, в частині повернення позивачу забезпечувального платежу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2398/22. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.02.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 82 Г.

Втім ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 25.03.2022 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 21.02.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коворкінг рент» (далі орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингком» (далі суборендар) укладено Договір суборенди нежилого приміщення № -11220-9 (далі Договір), за умовами якого орендар зобов`язується передати, а суборендар прийняти у строкове платне користування нежиле приміщення разом із частиною площ загального користування, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82, 2 поверх, офіс 3 та 16 (далі об`єкт оренди).

Об`єкт оренди належить орендарю на праві користування (п. 1.2 Договору)

Відповідно до п. 1.3 Договору об`єкт оренди передається в оренду з метою використання його під офіс.

Згідно з п. 2.1 Договору факт передачі об`єкта оренди суборендарю підтверджується виключно актом прийому-передачі в оренду об`єкта оренди (далі Акт), який підписується сторонами, в день укладення Договору або у іншу дату, додатково обумовлену сторонами.

Після закінчення строку дії цього Договору або в результаті його дострокового розірвання або припинення суборендар зобов`язаний передати орендарю за актом прийому-передачі об`єкт останнього календарного дня з дати закінчення строку оренди або з дати розірвання або припинення цього Договору. Об`єкт оренди вважається повернутим орендарю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі з оренди об`єкта оренди, якщо інше не передбачене умовами даного Договору (п. 2.2 Договору).

Пунктом 2.3 Договору узгоджено, що умовами повернення орендарю об`єкта оренди є:

- звільнення суборендарем об`єкта оренди його майна у строки передбачені в пункті 2.2 цього Договору;

- повернення об`єкта оренди у первинному стані (згідно Акту приймання-передачі) з урахуванням нормального фізичного зносу.

Відповідно до п. 5.5 Договору в рахунок забезпечення виконання суборендарем зобов`язань за цим Договором (покриття можливих збитків та/або будь-яких інших додаткових витрат, пов`язаних з невиконанням та/або неналежним виконанням зобов`язань суборендаря за цим Договором та/або штрафів), суборендар протягом п`яти робочих днів з дати укладення Договору, сплачує орендарю забезпечувальний платіж у розмірі орендної плати (31 050,00 грн.). Такий забезпечувальний платіж не є платежем за «останній місяць оренди», і може бути використаний орендарем в рахунок сплати суборендарем орендної плати або будь-якої іншої заборгованості або в інших випадках, вказаних в цьому Договорі, за будь-які попередні місяці оренди виключно за бажанням орендаря.

Згідно з п. 5.6 Договору з метою уникнення суперечок, сума забезпечувального платежу будь-яким чином не обмежує відповідальності суборендаря у випадку неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим Договором. Орендар може використати забезпечувальний платіж для покриття будь-яких платежів, витрат та збитків, понесених орендарем через неналежне виконання або невиконання суборендарем будь-якого із своїх обов`язків за цим Договором.

У відповідності до п. 5.7 Договору після використання забезпечувального платежу орендарем або будь-якої його частини та/або будь-якої зміни його розміру (про що повідомляється на електронну пошту суборендаря, що вказана в цьому Договорі) суборендар зобов`язаний, не пізніше ніж протягом 10 календарних днів після отримання такого повідомлення, сплатити орендарю використану ним суму забезпечувального платежу з метою відновлення суми забезпечувального платежу до його повного розміру. У разі відсутності такого поповнення, суборендар сплачує штраф у розмірі не поповненого забезпечувального платежу. Вказана відсутність поповнення забезпечувального платежу є заборгованістю суборендаря, до якої застосовуються відповідні положення п. 4.1.2 Договору.

За умовами п. 5.7.1 Договору забезпечувальний платіж не повертається суборендарю протягом строку дії Договору, а повертається протягом 5 банківських днів (у невикористаній його частині), з моменту надання банківських реквізитів суборендаря на електронну пошту орендаря, що вказана в даному Договору, але не раніше, ніж через 5 банківських днів після закінчення строку дії даного Договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до 30.11.2021 (п. 9.1 Договору).

02 грудня 2020 року позивачем перераховано відповідачу на виконання п. 5.5 Договору забезпечувальний платіж у розмірі 31 050,00 грн.

На виконання умов Договору, за актом приймання-передачі приміщення від 01.01.2021 орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове володіння та користування приміщення за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82, 2 поверх, офіси 3 та 16.

30 вересня 2021 року за Актом приймання-передачі приміщення суборендар передав, а орендар прийняв з оренди приміщення за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82, 2 поверх, офіси 3 та 16.

04 лютого 2022 року позивач звернувся до відповідача із Листом, у якому просив повернути забезпечувальний платіж в сумі 31 050,00 грн. відповідно до п. 5.7.1 Договору.

Позивач зазначає, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, забезпечувальний платіж не повернув, у зв`язку з чим позивач звернуся до суду з позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами частин 1 та 2 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

На виконання умов Договору, за актом приймання-передачі приміщення від 01.01.2021 орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове володіння та користування приміщення за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82, 2 поверх, офіси 3 та 16.

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до п. 5.5 Договору в рахунок забезпечення виконання суборендарем зобов`язань за цим Договором (покриття можливих збитків та/або будь-яких інших додаткових витрат, пов`язаних з невиконанням та/або неналежним виконанням зобов`язань суборендаря за цим Договором та/або штрафів), суборендар протягом п`яти робочих днів з дати укладення Договору, сплачує орендарю забезпечувальний платіж у розмірі орендної плати (31 050,00 грн.). Такий забезпечувальний платіж не є платежем за «останній місяць оренди», і може бути використаний орендарем в рахунок сплати суборендарем орендної плати або будь-якої іншої заборгованості або в інших випадках, вказаних в цьому Договорі, за будь-які попередні місяці оренди виключно за бажанням орендаря.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Окрім цього, договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

02 грудня 2020 року позивачем перераховано відповідачу на виконання п. 5.5 Договору забезпечувальний платіж у розмірі 31 050,00 грн.

За умовами п. 5.7.1 Договору забезпечувальний платіж не повертається суборендарю протягом строку дії Договору, а повертається протягом 5 банківських днів (у невикористаній його частині), з моменту надання банківських реквізитів суборендаря на електронну пошту орендаря, що вказана в даному Договору, але не раніше, ніж через 5 банківських днів після закінчення строку дії даного Договору.

04 лютого 2022 року позивач звернувся до відповідача із Листом, у якому просив повернути забезпечувальний платіж в сумі 31 050,00 грн. відповідно до п. 5.7.1 Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі.

Після закінчення строку дії цього Договору або в результаті його дострокового розірвання або припинення суборендар зобов`язаний передати орендарю за актом прийому-передачі об`єкт останнього календарного дня з дати закінчення строку оренди або з дати розірвання або припинення цього Договору. Об`єкт оренди вважається повернутим орендарю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі з оренди об`єкта оренди, якщо інше не передбачене умовами даного Договору (п. 2.2 Договору).

30 вересня 2021 року за Актом приймання-передачі приміщення суборендар передав, а орендар прийняв з оренди приміщення за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82, 2 поверх, офіси 3 та 16.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів порушення позивачем умов Договору, що мало б наслідком утримання сплаченого позивачем забезпечувального платежу, а Договір припинив свою дію та відповідачем прийнято з оренди приміщення за актом без заперечень та зауважень, вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 31 050,00 грн., сплачених у якості забезпечувального платежу, є обґрунтованою.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині повернення забезпечувального платежу.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коворкінг рент» (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 82Г; ідентифікаційний код: 43886342) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингком» (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21; ідентифікаційний код: 41067758) забезпечувальний платіж у розмірі 31 050 (тридцять одна тисяча п`ятдесят) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 24.05.2022

Суддя О.А. Грєхова