РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.05.2022Справа № 910/20490/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроспілка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астравест"

про стягнення 300 753,18 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроспілка" (надалі за текстом також - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астравест" (надалі за текстом також - відповідач) про стягнення 300 753,18 грн., з яких 295 790, 00 грн. сума основного боргу, 4 218,70 грн. пені та 744,48 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № ТЕП-2/2021 від 26.08.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 відкрито провадження у справі №910/20490/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/20490/21 відповідач та позивач повідомлялися належним чином.

18.01.2022 до Господарського суду м. Києва від відповідача надійшло клопотання про продовження строку на подачу відзиву.

22.01.2022 до Господарського суду м. Києва було подано відзив на позовну заяву (відзив) у якому відповідач заперечує проти задоволення позову.

03.02.2022 до Господарського суду м. Києва позивачем було подано відповідь на відзив.

09.02.2022 позивач надав до Господарського суду м. Києва оригінали документів, на які посилався у позовній заяві.

Будь-яких додаткових заяв та/або доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, в тому числі клопотань процесуального характеру на час розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроспілка", як експедитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астравест", як клієнтом, укладено Договір на транспортно-експедиційне обслуговування № ТЕП-2/2021 (надалі за текстом також - Договір), згідно пункту 1.1. якого, експедитор бере на себе зобов`язання за плату та за рахунок клієнта надавати послуги з організації перевезення зернових, зернобобових, олійних культур та продуктів їх переробки, або інших вантажів, зазначених клієнтом залізничним транспортом, а також виконання інших дій, необхідних для виконання обов`язків за цим Договором і погоджених з клієнтом.

Відповідно до пункту 2.4. Договору, клієнт зобов`язаний не пізніше ніж за 5 робочих днів до початку планового навантаження подати експедиторові Заявку про майбутні перевезення із вказівкою: найменування та характеристик вантажу, пункту та станції навантаження, обсягів перевезення, строків початку навантаження, найменування й коду станції призначення, повного найменування й коду вантажоодержувача, його поштової адреси, а також подати документи, які стосуються вантажу й потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю.

Факт надання послуг експедитора і виконання ним своїх зобов`язань за договором підтверджується залізничною накладною та Актом виконаних робіт/наданих послуг (пункт 2.5. Договору).

У пункті 9.1. Договору сторони передбачили, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного їх завершення та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору та отриманої Заявки №2 від 06.09.2021 надіслав на електронну пошту відповідача скан-копію Додатку №2 до Договору від 06.09.2021 та скан-копію рахунку-фактури №СФ-0000020 від 15.09.2021 для здійснення попередньої оплати на суму 138 720,00 грн.

На підтвердження належного надання експедиторських послуг позивач надав суду копію Акта здачі-приймання робіт (надання послуг) №0У-0000020 від 19.09.2021, в якому вказано про надання експедиторських послуг згідно Договору на загальну суму 175 950,00 грн.

Позивач надіслав відповідачу скан-копію рахунку-фактури №СФ-0000023 від 20.09.2021 на суму 37 230,00 грн.

Окрім цього, на підставі Заявки №1 від 06.09.2021, Додатку №3 від 06.09.2021 до Договору позивач надав відповідачу рахунок-фактуру від 15.09.2021 для здійснення попередньої оплати за послуги експедитора на суму 119 840,00 грн., який не був оплачений, а самі послуги надані не були.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача 300 753,18 грн., з яких 295 790, 00 грн. сума основного боргу (175 950,00 грн. + 119 840,00 грн.), 4 218,70 грн. пені та 744,48 грн. 3 % річних.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, стаття 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами за Договором, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договору про надання послуг транспортного експедирування.

Статтею 929 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно пункту 3.1. укладеного Договору, вартість (ціна) послуг за кожною заявкою клієнта визначається і фіксується сторонами в окремій додатковій угоді до Договору, згідно попереднього погодження договірних тарифів, і вказується в рахунках.

Оплата клієнтом здійснюється на розрахунковий рахунок експедитора в наступній пропозиції: 80% в якості передоплати згідно виставленого рахунку; 20% вартості, протягом 3 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками обох сторін акта приймання-передачі наданих послуг за кількістю фактично відправленого вантажу в пункт призначення (пункт 3.2. Договору).

Також, згідно пункту 4.1. Договору, порядок оплати послуг/робіт/витрат за цим Договором здійснюється протягом 3 календарних днів з моменту виставлення рахунку експедитором. Допускається оплата по скан-копіях рахунків та Додаткових угод до рахунків, переданих за допомогою засобів електронної пошти.

В матеріалах справи містяться надані позивачем Додаток №2 до Договору № ТЕП-2/2021 від 26.08.2021 про затвердження ставки в розмірі 510,00 грн/тн на перевезення пшениці зі ст. Балівка (Придн. зал.) призначення ст. Жовтнева-експортна (Од.зал.) та Додаток №3 до Договору № ТЕП-2/2021 від 26.08.2021 про затвердження ставки в розмірі 428,00 грн/тн за перевезення пшениці зі ст. П`ятихатки (Придн.зал.) призначення ст. Жовтнева-експортна (Од.зал.).

Водночас, суд звертає увагу, що вказані вище Додатки №2 та №3 до Договору №ТЕП-2/2021 від 26.08.2021 підписані лише позивачем та не містять підпису відповідача, а отже суд вважає, що такі додатки, які визначають вартість послуг з експедирування не були узгоджені сторонами.

Окрім того, вказані Додатки №2 та №3, заявки №1 та №2 від 06.09.2021, а також Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №0У-0000020 від 19.09.2021 містять посилання на Договір №ТЕП-2/2021 від 26.08.2021, в той час, як в матеріалах справи такий договір відсутній.

Незважаючи на те, що відповідач вказав у відзиві на позов про відсутність Договору №ТЕП-2/2021 від 26.08.2021, та про те, що у справі наявний лише Договір №ТЕП-2/2021 від 26.08.2020, позивач у поданій до суду відповіді на відзив жодним чином не спростував (не пояснив) відсутність такого договору та не надав суду примірник Договору №ТЕП-2/2021 від 26.08.2021.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність укладеного між сторонами Договору №ТЕП-2/2021 від 26.08.2021, на який останній посилається, а також на який містяться посилання у Додатках №2 та №3, заявках №1 та №2 від 06.09.2021, а також в Акті здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000020 від 19.09.2021.

Також, у зв`язку з відсутністю Договору №ТЕП-2/2021 від 26.08.2021 суд не має можливості встановити його умови, щодо вартості послуг, порядку та умов здійснення оплати за надані послуги.

Таким чином, суд не має правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 295 790,00 грн. основного боргу (175 950,00 грн. + 119 840,00 грн.).

У зв`язку з відмовою у задоволені основної вимоги, суд також відмовляє у задоволенні похідних вимог про стягнення з відповідача 4 218,70 грн. пені та 744,48 грн. 3 % річних.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд на підставі власної оцінки матеріалів справи та представлених сторонами доказів дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином не доведені, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 300 753,18 грн., з яких 295 790, 00 грн. сума основного боргу (175 950,00 грн. + 119 840,00 грн.), 4 218,70 грн. пені та 744,48 грн. 3 % річних за Договором №ТЕП-2/2021 від 26.08.2021.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроспілка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астравест" про стягнення 300 753,18 грн. - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.05.2022.

Суддя С. В. Стасюк