ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2022 р. Справа №909/13/22

М.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: МАРКА Р.І.

СКРИПЧУК О.С.

За участю секретаря судового засідання Гулик Н.

За участю представника апелянта - Воришко М.В. (в порядку самопредставництва);

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ №686/05/09-19-20-02 від 24.01.2022

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2022 (суддя Ткаченко І. В.) про повернення заяви

у справі № 909/13/22

за заявою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ

до Житлово-експлуатаційної організації № 9, м. Івано-Франківськ

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Головне управління ДПС в Івано-Франківській області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Житлово-експлуатаційної організації № 9.

Ухвалою суду від 12.01.2022 у справі №909/13/22 повернуто заяву ГУ ДПС в Івано-Франківській області про відкриття провадження у справі про банкрутство Житлово-експлуатаційної організації № 9.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що ГУ ДПС у Івано-Франківської області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, не є самостійною юридичною особою, входить до складу ДПС України, а тому у силу приписів статей 4, 44, 45 ГПК України не має процесуальної дієздатності.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ГУ ДПС в Івано-Франківській області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що відповідно до Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019, наказом ДПС України №529 від 30.09.2020 утворено ГУ ДПС у Івано-Франківській області, як відокремлений підрозділ ДПС України.

Згідно із п. 15 Положення про ГУ ДПС у Івано-Франківській області, ГУ ДПС у Івано-Франківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, є правонаступником майна, прав і обов`язків ГУ ДПС у Івано-Франківській області ().

Вважає, що ГУ ДПС у Івано-Франківській області має всі повноваження бути самостійною стороною у справі, як окремий орган державної влади, в тому числі, звертатися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відзивів на апеляційну скаргу, а також інших клопотань та заяв, в порядку статті 207 ГПК України, учасниками у справі подано не було.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції взяла участь представник апелянта, яка навела доводи по суті апеляційної скарги. Представники інших учасників у справі в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників учасників у справі в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників учасників справи, які не з`явилися.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За змістом ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно з ч. 1 - 3, 7 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Як передбачено у ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

В ст. 44 ГПК України визначено процесуальну правоздатність та процесуальну дієздатність. Так, усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Зі змісту вказаних норм убачається, що сторонами в господарському процесі можуть бути державні органи та органи місцевого самоврядування, які наділені статусом юридичної особи та здатні мати процесуальні права та обов`язки (процесуальна правоздатність).

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

При цьому, Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з ч. 4 ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

В ч. 3 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб як, зокрема, дані про відокремлені підрозділи юридичної особи: ідентифікаційний код відокремленого підрозділу; найменування відокремленого підрозділу; місцезнаходження відокремленого підрозділу; види діяльності відокремленого підрозділу; відомості про керівника відокремленого підрозділу: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата призначення та реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 р. № 893 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 43142559).

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

В п. 3 даної Постанови визначено, Державній податковій службі забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до ст. 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади".

За змістом ст. 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, можуть утворюватися в межах граничної чисельності державних службовців та працівників відповідного центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на утримання центрального органу виконавчої влади, ліквідовуватися, реорганізовуватися керівником відповідного центрального органу виконавчої влади як відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.

Наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 р. № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, у тому числі Головне управління ДПС у Івано-Франківській області.

Виходячи із змісту зазначених вище локальних розпорядчих документів вбачається, що поняття представництва у судах не ототожнюється із поняттям сторони у господарському судочинстві. Тобто, стороною є лише у даному випадку ДПС України, яка у свою чергу може здійснювати представництво у суді як самостійно, так і через створений структурний підрозділ без статусу юридичної особи.

При цьому колегія суддів зазначає, що правонаступництвом є перехід прав і обов`язків саме від однієї особи до іншої. Такий перехід можливий лише у випадку реорганізації юридичної особи або внаслідок передання права вимоги від однієї особи до іншої (ст.52 ГПК України і ст.43 Кодексу).

В обох випадках правонаступник стає володільцем прав і обов`язків особи, яку правонаступник замінив.

Будь-які ж права і обов`язки кредитора стосовно боржника у справі про банкрутство засвідчуються відповідними документами про право вимоги чи про зобов`язання.

Згідно із абз.5 ч.1 ст.1, абз.1 ч.1 і абз.9 ч.3 ст.45 Кодексу "грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; до грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування". таке зобов`язання має підтверджуватися "документами, що підтверджують грошові вимоги до боржника"

Отже, право грошової вимоги держави у особі контролюючого органу (а саме податкового органу - яким є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та його територіальні органи) до боржника ґрунтується на зобов`язанні боржника сплатити кредитору (державі) певну грошову суму, що підтверджується відповідними документами.

Із змісту ч. 1, 2, 5 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Суб`єкти господарювання - господарські організації, які діють на основі права власності, права господарського відання чи оперативного управління, мають статус юридичної особи, що визначається цивільним законодавством та цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 ГК України суб`єкти господарювання, зазначені у пункті першому частини другої цієї статті, мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

Згідно із ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Тобто, правонаступництво можливе лише внаслідок реорганізації юридичних осіб, але не внаслідок ліквідації, і органи державної влади є лише різновидом юридичної особи - інше може бути визначено лише спеціальним законом.

Межі ж, у яких до Державної податкової служби України переходять права і обов`язки Головного управління ДПС у Івано-Франківській області, яке ліквідується, передбачають перехід права вимагати "погашення податкового боргу" та "стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою". Тобто, такий перехід відповідно означає перехід до Державної податкової служби України, права вимагати від боржника у цій справі погашення податкового боргу перед державою.

Перехід такого права означає реорганізацію (а не ліквідацію) Головного управління ДПС у Івано-Франківській області і правонаступництво Державною податковою служби України права вимоги держави до боржника - при ліквідації такий перехід можливий лише після проведення усіх розрахунків з кредиторами, оскільки правом вимоги до боржника у цій справі (як майном) мав би забезпечуватись інтерес (право вимоги) кредиторів до ліквідованого Головного управління ДПС у Івано-Франківській області.

Із змісту ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Відповідно до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, дані про відокремлені підрозділи юридичної особи. Відомості з Єдиного державного реєстру, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, відокремлений підрозділ - це підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням, здійснює всі або частину її функцій, виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Відокремлений підрозділ не є юридичною особою. Такий підрозділ наділяється майном юридичної особи, що його створила, і діє на підставі затвердженого нею положення. Відомості про відокремлені підрозділи юридичних осіб містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і їм присвоюється ідентифікаційний код. Однак ці норми не змінюють правового статусу філії, не дають їй права самостійно, від свого імені виступати особою в цивільному обороті, не наділяють її самостійною правоздатністю і дієздатністю, не дають їй права самостійно бути позивачем та відповідачем у суді.

Покликання апелянта на те, що відповідно ч. 1 ст.1 КУзПБ кредитором у справі є, зокрема, контролюючий орган, яким згідно із підп. 41.1.1 п. 41 ст. 41 Податкового кодексу України є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) оцінюється судом критично, оскільки такі носять загальний характер і не спростовують норм спеціального законодавства, зазначеного вище.

Так, згідно з даними, зазначеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у Івано-Франківської області є відокремленим підрозділом, тип відокремленого підрозділу філія (інший відокремлений підрозділ), ідентифікаційний код 43968084. Повне найменування, ідентифікаційний код юридичної особи, до якої належить відокремлений підрозділ Державна податкова служба України, 43005393.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Головне управління ДПС у Івано-Франківської області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, не є самостійною юридичною особою, входить до складу Державної податкової служби України, а тому не має процесуальної дієздатності. Зазначене, в силу з п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України та ч. 1 ст. 38 КУзПБ, є підставою для повернення заяви.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. 129, 269- 271, 275 - 276, 281 - 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2022 у справі №909/13/22 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови підписано 11.05.2022.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді: Р.І. МАРКО

О.С. СКРИПЧУК