ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2022 р. Справа№ 910/10654/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Чорногуза М.Г.

Розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021, повний текст якого складено 14.12.2021

у справі №910/10654/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі-відповідач) страхового відшкодування у порядку суброгації у розмірі 44 185,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "Єврокаско 5 зірок" №FO-00803679 від 15.09.2020 року, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки "Mercedes-Benz S350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/10654/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/10654/21 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що при винесенні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції припустився порушень приписів ГПК України щодо встановлення фактичних обставин, що мають значення для справи, неповно з`ясував обставини справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішення суду дійсним обставинам справи, що в цілому спричинило прийняття необґрунтованого рішення.

Позивач стверджує, що Європротокол наданий ним в підтвердження вини ОСОБА_2 (третя особа на стороні відповідача) є належним та достовірним доказом настання події і встановлення її винуватця, а позиція відповідача в супереч вимогам ст.74 ГПК України не підкріплюється жодними переконливими доказами. Водночас, суд першої інстанції не навів мотивації визнання Європротоколу та пояснення ОСОБА_1 (третя особа на стороні позивача) менш вірогідними в порівнянні з поясненнями наданих відповідачем.

Крім того, позивач на підтвердження своєї позиції посилається на судову практику, яка викладена в наступних судових рішеннях: рішеннях Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/15956/21, від 01.10.2021 у справі №910/12149/21, від 19.04.2021 у справі №910/1787/21, від 26.11.2019 у справі №910/14505/19, від 18.06.2021 у справі №910/4891/21, постанові Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі №910/7062/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №904/10956/16.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021, вказану скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/10654/21; розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/10654/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10654/21; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

11.05.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Відповідач та треті особи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів (письмових пояснень) на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 17.10.2020 року в місті Києві по вул. Княжий Затон, 4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу "Mercedes-Benz S 350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

У відповідності до ст.33.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на момент ДТП), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Позивач вказує, що у Європротоколі зафіксовано обставини дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП та водій транспортного засобу "Ford" (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) визнав свою вину у настанні ДТП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.10.2021 року, було пошкоджено транспортний засіб "Mercedes-Benz S 350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням вказаним транспортним засобом були застраховані Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7989157.

Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" було складено страхові акти №24820/16/920 від 28.10.2020 року та №24944/16/920 від 29.10.2021 року, згідно яких дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 17.10.2021 року визнано страховим випадком.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування.

З огляду на що, позивач стверджує, що до нього перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як свідчать матеріали справи, відносини між відповідачем, як страховиком, та власником автомобіля "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , як страхувальником (третьою особою на стороні відповідача) врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/201090485.

Таким чином, у зв`язку з укладенням відповідачем з власником "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 полісу страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР/201090485, відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Франшиза згідно полісу № ЕР/201090485 встановлена в розмірі 1 500,00 грн.

З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача із заявою №02627/9220 від 05.11.2021 року про виплату страхового відшкодування у розмірі 86 660,00 грн, виплаченого позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.10.2020 року.

Проте, відповідач листом № 5/к/у від 28.12.2020 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що водії транспортних засобів не дійшли згоди щодо обставин настання ДТП, отже докази вини водія транспортного засобу "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у спірній ДТП відсутні.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що у поясненнях щодо обставин ДТП водій транспортного засобу "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (третя особа на стороні відповідача) зазначив, що на момент ДТП транспортний засіб "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 перебував у нерухомому стані, пропускаючи інший транспортний засіб, який виїжджав із двору до якого водій ОСОБА_2 мав намір повернути та в цей момент відчув удар у задню ліву частину. ОСОБА_2 повідомив, що Європротокол він не підписував, своєї вини не визнавав, у наданій для огляду копії протоколу наявний не його підпис, тобто ОСОБА_2 не визнає себе винним у ДТП. На думку ОСОБА_2 винним у ДТП є водій транспортного засобу "Mercedes-Benz S 350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 (третя особа на стороні позивача), який здійснив зіткнення з задньою частиною автомобіля "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На підтвердження викладених у відзиві на позов обставин відповідач надав копію пояснень водія транспортного засобу "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та фото з місця пригоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних, допустимих та вірогідних доказів у підтвердження заявлених ним позовних вимог, виходячи із заперечень відповідача щодо обставин спірної ДТП та встановлення вини водія автомобіля "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у ДТП, та наданих ним доказів у спростування заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 04.02.2021 у справі №910/11534/18.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Крім того розглядаючи справу необхідно з`ясовувати істотні обставини із застосуванням передбачених ст.86 ГПК України критеріїв дослідження доказів щодо оцінки кожного такого доказу окремо і їх сукупності в цілому, а також із дотриманням стандарту "вірогідності доказів".

Як свідчать матеріали справи, факт настання ДПТ учасниками справи не оспорюється та визнається.

Разом з тим, позивач стверджує, що винуватцем спірної ДТП є водій автомобіля "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (третя особа на стороні відповідача), а відповідач, в свою чергу, вказує, що вина третьої особи на його стороні у спірній ДТП не встановлена.

Позивачем в підтвердження настання відповідної події і встановлення її винуватця надано копію Європротоколу.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі-Інструкція).

Пунктом 7 Інструкції встановлений наступний порядок заповнення Повідомлення:

- пункти 1, 2 заповнюються згідно з фактичними датою та часом настання ДТП із зазначенням місця ДТП (п.7.1.);

- у пунктах 3, 4 Повідомлення вірне твердження позначається знаком "Х" (п.7.2.);

- у пункті 5 зазначаються відомості про свідків ДТП. У разі, якщо свідки ДТП не встановлені або відсутні, то у цьому пункті робиться запис, наприклад: "не виявлені" або "відсутні" (п.7.3.);

- у пункті 6 зазначається інформація про страхувальника згідно з даними полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або "Зеленої карти" (далі - Сертифікат страхування) (п.7.4.);

- пункт 7 заповнюється згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та Сертифікату страхування. Відомості в зазначених документах мають співпадати(п.7.5.);

- пункт 8 заповнюється згідно з даними Сертифікату страхування. Поле "ТАК" пункту 8 "Чи покриває поліс шкоду транспортному засобу?" позначається знаком "Х" за наявності договору добровільного страхування наземного транспортних засобів (КАСКО) (п. 7.6.);

- пункт 9 заповнюється згідно з даними посвідчення водія - учасника ДТП. Також водій - учасник ДТП зазначає номер свого телефону або електрону адресу (е-mail) та адресу фактичного проживання (п.7.7.);

- у пункті 10 стрілкою необхідно вказати напрям і місце початкового удару (первинного контакту) (п. 7.8.);

- у пункті 11 стисло зазначаються видимі пошкодження кожного транспортного засобу (п.7.9.);

- у пункті 12 (клітинки 1-17) відмічаються знаком "Х" обставини, які відносяться та характеризують ДТП (п.7.10.). УВАГА! Обов`язково зазначається кількість відмічених знаком "Х" клітинок.

- у пункті 13 відображаються: розташування транспортних засобів А і В на момент настання ДТП, стрілками напрямок їх руху, дорожні знаки та розмітка, назва вулиць або доріг. Для позначення автомобіля використовується позначка " ". Для зображення роздільних смуг, перехрестків та вулиць використовуються позначки "¦ ", " + ", " = " (п. 7.11.);

- у пункті 14 надається додаткова інформація, яка не міститься у Повідомлені та яку водій транспортного засобу вважає за необхідне викласти. У разі необхідності дозволяється використання додаткового аркуша. У такому випадку в пункт 14 Повідомлення вноситься запис "додаткові пояснення на ___ аркушах додаються"(п.7.12);

- у пункті 15 ставиться підпис (підписи) особи (осіб), що оформляла (оформляли) Повідомлення.

При оформленні дорожньо-транспортної пригоди у такий спосіб (складення її учасниками Європротоколу без виклику відповідного підрозділу МВС України) не складається постанова про адміністративне правопорушення та не направляються матеріали дорожньо-транспортної пригоди до суду для притягнення відповідальної за вчинення такої пригоди особи до відповідальності.

Тобто, унеможливлюється існування відповідних судових рішень (про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності), які б встановлювали вину учасника дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину.

Колегією суддів встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 17.10.2020 (Європротокол) складено з порушенням умов заповнення визначених в Інструкції, оскільки Європротокол не містить наступних даних:

- у пунктах 3, 4 повідомлення не зазначено вірне твердження знаком "Х";

- у пункті 5 повідомлення не зазначено відомостей про свідків ДТП, а також не вказано про те, що свідки ДТП "не виявлені" або були "відсутні";

- у пункті 12 повідомлення не зазначено вірне твердження знаком "Х", а у клітинці 17 (18) взагалі не зазначено кількості відмічених клітинок, що відповідно до підпункту 7.10 п. 7 Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є обов`язковим.

Також в тексті п.12 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зазначено: «не є визнанням відповідальності, а є коротким звітом про особливості та обставини які прискорять врегулювання претензій».

Жодних відомостей про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення будь-кого з водіїв Правил дорожнього руху України, чи відомостей про визнання одним з водіїв своєї вини в ДТП в Європротоколі не зазначено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з даного повідомлення (Європротоколу) від 17.10.2020 року беззаперечно неможливо встановити, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є саме водій автомобіля "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (третя особа на стороні відповідача).

Схема дорожньо-транспортної пригоди (пункт 13 Європротоколу) та наявні в матеріалах справи фото з місця пригоди також не свідчать про те, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є саме водій автомобіля "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (третя особа на стороні відповідача).

Наявні в матеріалах справи письмові пояснення учасників ДПТ (третіх осіб), не приймаються до уваги як доказ підтвердження наявності/відсутності вини учасників ДПТ, оскільки є взаємозаперечними.

Враховуючи вищевстановлене, оцінивши наявні в матеріалах докази окремо і їх сукупність в цілому, колегія суддів дійшла до висновку, що докази та посилання відповідача на певні обставини, є більш вірогідними, ніж надані позивачем докази та вказані ним обставини на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Відтак, враховуючи в даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Покликання скаржника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 не є релевантними до спірних правовідносин.

Посилання скаржника в якості судової практики, яка викладена в рішеннях Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/15956/21, від 01.10.2021 у справі №910/12149/21, від 19.04.2021 у справі №910/1787/21, від 26.11.2019 у справі №910/14505/19, від 18.06.2021 у справі №910/4891/21 та в постанові Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі №910/7062/21, колегію суддів відхиляються, оскільки норми ГПК України не передбачають як застосування прецедентів, так і обов`язковість вказівок (правових позицій), що містяться у вказаних судових рішеннях, а під визначені ст.75 ГПК України умови щодо встановлення зазначеними судовими рішенням обставин, які не потребують доведення, не підпадають. Крім того, фактичні обставини, установлені у цих справах, є іншими, ніж у даній справі, яка розглядається, тому ці справи не є подібними.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволені позовних вимог, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та та керуючись ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/10654/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/10654/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/10654/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

М.Г. Чорногуз