ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. Справа№ 910/1554/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 23.02.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» та Фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.08.2021 (повний текст складено 29.09.2021)

у справі №910/1554/19 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича

до 1) Акціонерного товариства «УКРСИББАНК»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

про визнання незаконними дії з нарахування фактичного розміру грошового зобов`язання та зобов`язання за кредитними договорами та зобов`язання здійснити перерахунок,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бучацького Андрія Михайловича (далі - позивач, скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (далі - відповідач-1, скаржник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - відповідач-2) про:

- визнання незаконним розміру грошового зобов`язання у сумі 211 603,38 грн. за кредитним договором від 24.01.2008 № 0 (далі - Договір-1);

- визнання незаконним розміру грошового зобов`язання у сумі 664 174 грн. за кредитним договором від 02.07.2008 № 113675000 (далі - Договір-2) з урахуванням несплачених відсотків у сумі 37 171,07 доларів США;

- зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок фактичного розміру грошового зобов`язання за кредитним від 24.01.2008 № 0 із застосуванням 14% річних за користування кредитом та врахувати раніше сплачені кошти;

- зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок фактичного розміру грошового зобов`язання за кредитним 02.07.2008 № 113675000 без нарахування несплачених відсотків у сумі 37 171,07 доларів США та врахувати раніше сплачені кошти.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання незаконними дії з нарахування фактичного розміру грошового зобов`язання та зобов`язання за кредитними договорами та зобов`язання здійснити перерахунок відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 шляхом виключення із неї положень викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги відповідача-1 зводяться до того, що висновки, які містяться в мотивувальній частині рішення є необґрунтованими, та здійснені з порушенням принципу диспозитивності, оскільки суд має вирішувати лише ті питання за вирішенням яких позивач звернувся до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/1554/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/1554/19 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1554/19.

У свою чергу, фізична особа-підприємець Бучацький Андрій Михайлович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 повністю та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що матеріалами справи та наявними в ній доказами підтверджується незаконність дій відповідача-1 при розрахунку розміру зобов`язання позивача за кредитним договором від 24.01.2008 № 0 (далі - Договір-1), неукладенням кредитного договору від 02.07.2008 № 113675000 та відсутністю кредитних відносин між сторонами в іншій валюті ніж гривня, що свідчить про неправомірність нарахування зобов`язання в доларах США, та як наслідок про наявність підстав для задоволення позову.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/1554/19.

Суддя Яковлєв М.Л. перебував на лікарняному з 19.10.2021 по 15.11.2021.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 08.11.2021 по 19.11.2021.

Ухвалою від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/1554/19. Розгляд справи призначено на 19.01.2022.

06.12.2021 від відповідача-1 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач-1 просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення змінити відповідно до поданої відповідачем-1 апеляційної скарги.

Відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга позивача ґрунтується на суб`єктивному ставленні щодо дій інших осіб, а підстави для її задоволення відсутні.

10.12.2021 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача-1, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача-1 без задоволення.

Позивач зазначає, що зі змісту судових процесів в яких приймали участь сторони та з суті даної справи вбачається, що відповідачі та нотаріус свідомо діяли неправомірно, що призвело до незаконного набуття відповідачем-2 права на майно позивача яке перебувало у іпотеці.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем було долучено клопотання про витребування оригіналів документів у відповідачів.

11.01.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі № 640/27731/21, в межах якої задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича, визнано неправомірними дії нотаріуса та, зокрема, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію припинення іпотеки №13437524 на підставі листа ТОВ «Кей-Колект» №12/05/21/735537/1 від 12 травня 2021 року.

Ухвалою від 19.01.2022 розгляд справи відкладено на 23.02.2022.

17.02.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2022 про виправлення описки в рішенні від 16.12.2021 у справі № 640/27731/21.

У судове засідання 23.02.2022 з`явився позивач, його представник, а також представники відповідачів.

У судовому засіданні 23.02.2022 колегією суддів було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів.

За результатами розгляду клопотання колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки сума зобов`язання позивача перед кредиторами випливає з кредитного договору, а не з договорів які укладались між відповідачами чи додатків до них, а тому дослідження оригіналів зазначених доказів, оригінали яких, за твердженням представника відповідача-1, у нього наявні з собою, не сприятиме розгляду спору по суті, а лише призведе до безпідставного затягування судового процесу.

Щодо наданих позивачем рішень Окружного адміністративного суду міста Києва, колегія суддів зазначає, що вони не можуть бути враховані при розгляді даного спору, оскільки позивачем не надано доказів, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі № 640/27731/21 станом на момент розгляду спору господарським судом набрало законної сили.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача та відповідачів, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

24.01.2008 Фізичною особою-підприємцем Бучацьким Андрієм Михайловичем (іпотекодавець) і Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК» (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки №13134, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю таке нерухоме майно - нерухомість, яке належить позичальнику, а саме: нежилі приміщення номер 18 та номер 19 (в літ. В), загальною площею 265,4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 10; предметом іпотеки є власність іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого Ганчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.11.2015 за реєстровим №4415, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 13.10.2007 №2416015 і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримає право власності на предмет іпотеки.

Вказаним договором були забезпечені договори про надання споживчого кредиту від 24.01.2008 № 0 та № 0 (зобов`язання з повернення споживчих кредитів були виконані позивачем, що підтверджується довідками Банку від 25.01.2011 № 135-17-01/62 та від 30.03.2011 № 135-17-20/519) та кредитний договір від 24.01.2008 №0.

24.01.2008 Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК» (правонаступником якого є Банк) та Фізичною особою-підприємцем Бучацьким А.М. (позичальник) було укладено кредитний договір №0, відповідно до пункту 1.1 якого Банк зобов`язується надавати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі не поновлювальної кредитної лінії в національній валюті України на суму ліміту кредитної лінії, що дорівнює 454 500 грн, у порядку та на умовах, визначених цим договором.

За умовами пункту 1.2 договору від 24.01.2008 №0 надання кредиту здійснюється з 24.01.2008; позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в термін, не пізніше 24.01.2011, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору. Позичальник зобов`язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору на рахунок в АКБ «УКРСИББАНК». Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений в цьому пункті рахунок Банку.

Згідно з підпунктами 1.3.1, 1.3.2 пункту 1.3 договору від 24.01.2008 №0 за користування кредитними коштами за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, процентна ставка встановлюється в розмірі 28% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором. Нарахування та облік процентів банк здійснює відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства, зокрема, нормативних актів Національного Банку України.

Сторони у пункті 2.1 вказаного договору погодили, що в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором Банком прийнято в заставу нерухомість, а саме нежиле приміщення загальною площею 265,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Федорова І., будинок 10, ринковою вартістю 2 272 500 грн., згідно з договором іпотеки від 24.01.2008 №13134.

Строк дії договору встановлюється з дати його укладання і до повного погашення суми кредиту, плати за кредит та пені, у разі її нарахування (пункт 9.5 договору від 24.01.2008 №0).

У додатку №1 до договору від 24.01.2008 №0 сторонами було визначено графік погашення кредиту.

02.07.2008 Банком і Підприємцем було укладено додаткову угоду №1 до договору від 24.01.2008 №0, в якій сторонами було погоджено, що у зв`язку зі зміною виду кредитування, для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме від 24.01.2008 №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме від 02.07.2008 №0.

У вказаній додатковій угоді сторони домовились, що терміни у кредитному договорі використовуються у наступній редакції: база нарахування процентів - вся сума або частина кредитних коштів, наданих позичальнику за договором, на яку банк нараховує проценти за користування кредитом згідно умов договору; законодавство України - чинне законодавство України, в тому числі, нормативно-правові акти Національного банку України; комісія або комісії» - комісійна винагорода банку; кредитна лінія форма надання кредиту, яка передбачає надання кредиту позичальнику в майбутньому одним траншем або декількома траншами, але у будь-якому випадку в межах встановленого ліміту кредитної лінії та в межах встановленого строку (термінів кредитування), як це встановлено цим договором. При цьому, по мірі повернення раніше наданих коштів (грантів) ліміт кредитної лінії поновлюється; ліміт кредитної лінії - гранично припустима сума заборгованості позичальника перед банком за загальною сумою виданих траншів у базовій валюті договору (без обліку процентів і комісій) в день подання заяви на отримання чергового траншу та/або в день зниження ліміту кредитної лінії згідно з умовами договору; національна валюта - національна валюта України; прострочена сума основного боргу - сума кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на дату повернення кредиту, встановлену підпункт 1.2.2. пункту договору та/або на дату, встановлену графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток №2 до договору) не повернена позичальником до банку. Прострочена сума основного: боргу в кожній із валют договору розраховується шляхом помноження пропорційної частки фактичної заборгованості за основним боргом в кожній з валют у загальному обсязі заборгованості за основним боргом на прострочену суму основного боргу. Для цього заборгованість за основним боргом в кожній із валют, загальна заборгованість за основним боргом та прострочена сума основного боргу перераховуються в базову валюту Договору (перерахування в базову валюту здійснюється шляхом помноження суми в валюті траншу на поточний курс гривні Національного банку України до такої валюти, та ділення на поточний курс гривні Національного банку України до базової валюти); прострочені комісії - комісії, при сплаті яких позичальником порушено передбачені договором терміни їх сплати; прострочені проценти - проценти за користування кредитом, що не сплачені у передбачені договором терміни їх погашення; строкова сума основного боргу - сума кредиту, що надана позичальнику за договором і при поверненні банку або користуванні якою станом на певну дату позичальником не порушено терміни її погашення згідно умов договору; строкові комісії - комісії, при сплаті яких позичальником не порушено передбачені договором строкові проценти - проценти за користування кредитом, при сплаті яких не порушено передбачені договором терміни погашення таких процентів; транш - сума кредиту повністю або частка суми кредиту, що надається позичальнику в межах встановленого ліміту кредитної лінії під процентну ставку та на строк, що встановлені цим договором.

У пункті 2 додаткової угоди від 02.07.2008 №1 погоджено внесення змін до пункт 1.1 договору від 24.01.2008 №0, зокрема, викладено останній у наступній редакції: «Банк зобов`язується надавати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаних в цьому договорі, у формі не поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 454 500 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Кредитування позичальника здійснюється шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів) в будь-якій валюті, що передбачена ним договором, в межах ліміту кредитної лінії. Сторони погодили, що з метою отримання траншу в доларах США позичальник надає до банку письмову заяву (за формою згідно додатку №1 до договору), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах ліміту кредитної лінії) та бажану дату його отримання. Надання траншів в національній валюті здійснюється на підставі окремих додаткових угод до договору, укладених між банком та позичальником. Ліміт кредитної лінії розраховується в базовій валюті незалежно від валюти траншів, що видаватимуться. Валютою кредиту (траншу) можуть бути: долар США (USD), та/або гривня України (UAH).

Базовою валютою за цим договором є гривня. Під базовою валютою за договором розуміється валюта, в яку перераховуються суми наданих та/або запитаних до отримання кредитів (траншів) в різних валютах договору, для розрахунку ліміту кредитної лінії та заборгованості позичальника.

Загальна сума заборгованості за всіма позичковими рахунками (за якими обліковуються всі видані за цим договором транші) розраховується шляхом складання сум виданих траншів в кожній з валют даного договору, помножених на курс гривні Національного Банку України до такої валюти, та поділених на курс гривні Національного Банку України до базової валюти на день надання заявки на видачу чергового траншу.

Загальна сума заборгованості за всіма траншами (частинами) кредитів на день подання заяви на видачу чергового траншу та/або на дату зниження ліміту кредитної лінії, не може перевищувати встановленого пунктом 1.1 договору та/або графіком зниження ліміту кредитної лінії, наведеного в додатку до договору, ліміту кредитної лінії незалежно від виду валюти наданих траншів (частин) кредиту.».

Крім того, вказаною додатковою угодою контрагентами також погоджено внесення змін до кредитного договору в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитом.

12.12.2011 Банком (клієнт) і Товариством (фактор) було укладено договір факторингу №1, відповідно до пункту 1.1 якого клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 1.2 договору від 12.12.2011 №1 обсяг (сума прав вимоги) станом на дату укладання цього договору визначений у додатку №1 до договору.

За умовами пункту 1.3 договору від 12.12.2011 №1 винагорода фактора за фінансування клієнта відповідно до умов цього договору полягає у дисконтуванні суми боргу, що складають предмет прав вимоги. Винагорода вважається отриманою фактором у момент сплати фактором суми фінансування.

Сума фінансування визначається як сума цін відступлення прав вимоги за кожним первинним договором, зазначеним у додатку №1 до цього договору. Фактор здійснює перерахування суми фінансування одним платежем у безготівковій формі у дату відступлення на рахунок клієнта, зазначений в цьому договорі (пункти 2.1, 2.2 договору від 12.12.2011 №1).

За умовами пункту 3.1 вказаного договору права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання всіх зобов`язань за первинними договорами і договорами забезпечення.

Пунктом 3.2 договору від 12.12.2011 №1 передбачено, що відступлення прав вимоги засвідчується складанням сторонами акта приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з додатком №2 до цього договору. Акт приймання-передачі прав вимоги складається сторонами виключно після одержання клієнтом суми фінансування.

Цей договір набуває чинності з дня його укладання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 10.1 договору від 12.12.2011 №1).

12.12.2011 Банк і Товариство на виконання договору факторингу від 12.12.2011 №1 склали акт приймання-передачі прав вимоги.

Згідно з додатком № 1 «Перелік первинних договорів» до Договору факторингу станом на 12.12.2011 сума заборгованості за кредитом у гривні (кредитний договір № ) склала 103 859,31 грн., за відсотками - 107 744,07 грн., відсоткова ставка 20,9%; заборгованість за траншем в іноземній валюті (кредитний договір № 0) склала 45 955,63 дол. США за кредитом, 37 171,07 дол. США за процентами, відсоткова ставка 14,9%.

Крім того, 12.12.2011 Банком і Товариством укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно з яким Банк передав, а Товариство прийняло права вимоги за договорами іпотеки.

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору відступлення прав станом на 12.11.2011 Банком передані права вимоги за договорами іпотеки, у тому числі за договором іпотеки від 24.01.2008 № 13134, кредитний договір № 000, №000.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Банк своїми діями унеможливив виконання позивачем умов кредитного договору з повернення кредитних коштів.

На думку позивача, Банк здійснював маніпуляції з рахунками позивача; використовував кошти Підприємця для купівлі валюти з метою погашення заборгованості за невідомими позивачу кредитами; незаконно застосовував відсоткову ставку 20,9 % річних, оскільки такий розмір не відповідає істотним умовам кредитного договору від 24.01.2008 № 0; відповідачем-1 було підроблено банківський екземпляр додаткової угоди № 1, що встановлено СВ РУГУ МВС України (постанова від 22.11.2011) та Печерським районним судом міста Києва у кримінальній справі № 757/14693/16.

Позивач вказує, що про порушення своїх прав, зокрема права власності, дізнався 03.04.2017, коли отримав інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 8089747, з якої вбачається те, що ТОВ «Бенефіст-Істейт» придбало у Товариства нежилі приміщення, що були предметом іпотеки та забезпечувало кредитний договір.

Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для здійснення перерахунку.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони посилались на факти та обставини, які були встановлені судовими рішеннями у таких справах:

- № 5023/3088/11 за позовом Підприємця до Банку про розірвання кредитного договору від 24.01.2008 № 0; скасування Додатку № 1 до вказаного кредитного договору; визнання недійсними всіх листів, розрахунків, довідок, які Банк надавав, з використанням № 0 від 02.07.2008; розірвання додаткової угоди від 02.07.2008 № 1 до кредитного договору від 24.01.2008 № 0; розірвання договору іпотеки від 24.01.2008 № 13134;

- № 757/14693/16-к за кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_1 за частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України;

- № 910/18283/16 за позовом Підприємця до Банку, Товариства про розірвання кредитного договору від 24.01.2008 № 0, визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 12.12.2011, визнання припиненим договір іпотеки від 24.01.2008 № 13134, скасування реєстраційного запису щодо обтяження нерухомості;

- № 910/1831/17 за позовом Підприємця до Банку, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства, про визнання недійсною додаткової угоди від 02.07.2008 № 1 до кредитного договору від 24.01.2008 № 0;

- № 910/8787/17 за позовом Підприємця до Банку, Товариства про визнання недійсним договору факторингу від 12.12.2011 №1, укладеного Банком і Товариством, в частині відступлення права грошових вимог, які виникли у Банку за кредитним договором від 24.01.2008 №0 та додатковою угодою від 02.07.2008 №1, що були укладені з Підприємцем;

- № 910/23624/17 за позовом Підприємця до Банку про визнання нікчемним кредитного договору від 02.07.2008 №0 та зобов`язання вчинити дії;

- № 910/9270/18 за позовом Підприємця до Банку про визнання нікчемним кредитного договору від 02.07.2008 №0.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.07.2011 зі справи № 5023/3088/11, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 10.11.2011, у задоволенні позову про розірвання кредитного договору від 24.01.2008 № 0; скасування Додатку № 1 до вказаного кредитного договору; визнання недійсними всіх листів, розрахунків, довідок, які Банк надавав, з використанням № 0 від 02.07.2008; розірвання додаткової угоди від 02.07.2008 № 1 до кредитного договору від 24.01.2008 № 0; розірвання договору іпотеки від 24.01.2008 № 13134, було відмовлено повністю.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26.07.2016 № 757/14693/16-к ОСОБА_1 ухвалено звільнити від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строку давності, а провадження по справі закрити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 зі справи № 910/18283/16, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2019, провадження у справі в частині визнання припиненим договору іпотеки від 24.01.2008 № 13134 закрито; провадження у справі в частині скасування реєстраційного запису у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомості закрито; в іншій частині в позові відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 05.06.2019 зі справи № 910/18283/16 касаційну скаргу Підприємця задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/18283/16 скасовано в частині вирішення позовних вимог Підприємця про розірвання кредитного договору від 24.01.2008 №0, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/18283/16 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2019 зі справи № 910/18283/16, яка набрала законної сили, позовну заяву Підприємця до Банку про розірвання кредитного договору від 24.01.2008 №0 залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 зі справи № 910/1831/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 17.10.2017, у задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди від 02.07.2008 № 1 до кредитного договору від 24.01.2008 № 0 відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2017 зі справи № 910/8787/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 та постановою Верховного Суду від 10.05.2018, у задоволенні позову про визнання недійсним договору факторингу від 12.12.2011 №1, укладеного Банком і Товариством, в частині відступлення права грошових вимог, які виникли у Банку за кредитним договором від 24.01.2008 №0 та додатковою угодою від 02.07.2008 №1, що були укладені з Підприємцем, відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 зі справи № 910/23624/17, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019, відмовлено у задоволенні позову; закрити провадження у справі №910/23624/17 в частині заявлених позовних вимог про зобов`язання Банку грошові кошти в розмірі 32 362,94 грн., які були сплачені Підприємцем та зараховані в рахунок погашення кредитного договору №00, зарахувати в рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором від 24.01.2008 №0, а також в частині заявлених позовних вимог про зобов`язання Банку здійснити перерахування кредитних зобов`язань Підприємця відповідно до кредитної угоди від 24.01.2008 №0.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 зі справи № 910/9270/18, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 09.01.2019 та постановою Верховного Суду від 09.04.2019, у задоволенні позову про визнання нікчемним кредитного договору від 02.07.2008 №0 відмовлено повністю.

Таким чином, Підприємець неодноразово звертався до суду з позовами до Банку, зокрема, про розірвання та визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до неї.

Разом з тим, вказані вимоги Підприємця не були задоволені судами, а оспорювані правочини є чинними.

Також, судами були встановлені не лише факт укладення кредитного договору від 24.01.2008 № 0 та додаткової угоди від 02.07.2008 № 1 до вказаного кредитного договору, але й отримання кредитних коштів і виконання Банком взятих на себе зобов`язань.

Так, під час розгляду господарської справи № 5023/3088/11 було встановлено, що Банк виконав взяті на себе за кредитним договором № 0 зобов`язання, видав Підприємцю такі транші: 20.02.2008 - 50 000 грн.; 11.03.2008 - 75 264 грн.; 11.04.2008 - 10 110 грн.; 04.07.2008 - 25 000 доларів США; 08.07.2008 - 25 000 доларів США;

У справі № 910/1831/17 судом встановлено, що:

- виходячи зі змісту додаткової угоди № 1, контрагентами було досягнуто згоди щодо застосування як номеру договору, погодженого при укладанні, а саме - №0 від 24.01.2008, так і №0 від 02.07.2008;

- фактично номер договору 0 застосовувався для обліку кредиту, наданого в національній валюті України, а №0 - для кредиту в іноземній валюті, надання якого й було погоджено у додатковій угоді № 1.

Що ж до посилань позивача на обставини встановлені в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 26.07.2016 зі справи №757/14693/16-к, то у вказаному судовому рішенні було зазначено, що: згідно з пред`явленим у досудовому слідстві обвинуваченням, ОСОБА_1 (з боку Банку підписала відповідний правочин, перебуваючи на посаді начальника відділення й будучи службовою особою), перебуваючи у службовому кабінеті, розташованому у приміщенні АКІБ «УКРСИББАНК», діючи всупереч своїй посадовій інструкції начальника відділення категорії «А»/»Б», затвердженої начальником Другого Київського управління Київського регіонального департаменту АКІБ «УКРСИББАНК», під час підписання додаткової угоди №1 до кредитного договору від 24.01.2008 №0 внесла до банківського екземпляру додаткової угоди № 1, що є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості.

Водночас цією ж ухвалою Печерського районного суду міста Києва закрито провадження у справі №757/14693/16-к у зв`язку із закінченням строку давності.

Суд бере до уваги висновки судових інстанцій (справа № 910/1831/17; справа № 910/9270/18) про те, що вказаний вище судовий акт, не встановлює умисного введення в оману Підприємця при укладанні додаткової угоди № 1 щодо обставин, які мають істотне значення для правовідносин сторін за кредитним договором від 24.01.2008, а лише засвідчує обставини невірного зазначення в одному з примірників цієї угоди номера рахунку, на який здійснюється повернення кредиту. Підприємцем було підписано обидва примірники додаткової угоди №1; при цьому Підприємець не позбавлений був ні права, ні можливості перевірити в ній всі дані, у тому числі номери рахунків для погашення кредиту, які (номери рахунків) були внесені до примірників додаткової угоди № 1, а невчинення Підприємцем відповідних дій лише вказує на необачність та недбальство Підприємця.

Слід зазначити, що отримання Підприємцем коштів за кредитним договором та вчинення у подальшому дій з його виконання зі сторони Підприємця свідчать про визнання та схвалення Підприємцем укладеного кредитного договору, в тому числі й додаткової угоди до нього. Про таку згоду з умовами укладеного кредитного договору свідчить і те, що після укладення договору Підприємець у цілому, протягом певного часу, виконував умови кредитного договору і сплачував кошти за користування кредитом.

Разом з тим, судами у справі № 910/8787/17 встановлено, що: доводи Підприємця про те, що загальна сума переданого грошового зобов`язання Підприємця перед Банком за кредитним договором від 24.01.2008 не відповідає дійсності (з посиланням на те, що Підприємець не отримував кредит в доларах США), є безпідставними, оскільки у справі №5023/3088/11 Господарського суду Харківської області останнім було встановлено, що на виконання умов кредитного договору від 24.01.2008 Банк передав Підприємцю кошти як у гривнях, так і в доларах США.

Зазначення у додатку №1 до Договору факторингу про передання права вимоги до Підприємця за договорами від 02.07.2008 №0 та від 24.01.2008 №0 і в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки - за договором іпотеки від 24.01.2008 № 13134, яким забезпечено кредитні договори, зумовлено домовленістю кредитора і боржника щодо застосування певних номерів правочину, і це не суперечить приписам Цивільного кодексу України.

Безпідставними є й посилання Підприємця на те, що всі сплачені ним кошти Банк зарахував у погашення нікчемних правочинів «кредитна угода №0 від 24.01.2008» та «кредитна угода №0 від 02.07.2008», які він (Підприємець) не укладав, так само як і кредитний договір №0, з таких причин.

Так, під час розгляду справи № 910/9270/18 було встановлено, що:

- після прийняття рішення про видачу мультивалютного кредиту в рамках ліміту договору №0 у системі АБС SAP for Banking було створено генеральну угоду №0, по якій проводився контроль загрузки загального ліміту (технічний номер, до якого прив`язується новий транш). Після цього було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, яка заведена в SAP під номером 0, за яким видано валютні транші в доларах США. Використаний Банком номер 0 - це внутрішньобанківський обліковий номер, який автоматично присвоєний програмою та пов`язаний з кредитним договором № 0, і № 0 не існує як самостійний кредитний договір, а створений тільки для обліку ліміту заборгованості за кредитною лінією, яка існує у двох різних валютах;

- з урахуванням наведеного необґрунтованими є й посилання Підприємця на те, що виписки по рахунку № НОМЕР_1 містять неправдиву інформацію, а кошти за ним «не отримувалися».

Під час розгляду господарськими судами справ №№ 910/1831/17, 910/8787/17, 5023/3088/11 чітко встановлено погодження Підприємцем і Банком усіх істотних для договорів умов, у зв`язку з чим кредитний договір, додаткова угода № 1 до нього та договір факторингу є укладеними, операції за цими правочинами є дійсними (реальними).

У свою чергу, Підприємцем визнано факт укладення кредитного договору від 24.01.2008 та додаткової угоди № 1 до нього, в тому числі узгоджене сторонами використання для ідентифікації кредитного договору як номеру договору, зазначеного при його укладанні, - №0 від 24.01.2008, так і реєстраційного номеру договору в системі обліку Банку - №0 від 02.07.2008.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що твердження позивача на безпідставність нарахування відсотків за ставкою 20,9 % спростовуються, вищевказаним, оскільки Підприємець підписав додаткову угоду № 1 та погодився зі зміною розміру відсотків.

Що ж до введення Підприємця в оману в процесі укладення додаткової угоди № 1 до кредитного договору, то слід вказати, що така обставина також була предметом дослідження судами у справі № 910/1831/17.

Суд бере до уваги висновки суду під час розгляду вказаної стави, виходячи з такого.

Частинами першою та другою статті 229 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Підприємцем не було доведено ні під час розгляду справи № 910/1831/17, ані під час розгляду даної справи обставини умисного введення в оману щодо обставин кредитного договору та додаткової угоди до нього.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Тобто, у даному випадку зазначення представником Банку в екземплярі додаткової угоди боржника замість рахунка № 017 рахунку № 565 може вказувати на помилку працівника, а ніяким чином не вчинення останнім дій, направлених на введення контрагента в оману щодо істотних умов зобов`язання. Вказане виключає можливість стверджувати про укладання договору під впливом помилки у розумінні статті 229 Цивільного кодексу України чи під впливом обману у відповідності до статті 230 вказаного нормативно-правового акту.

З огляду на те, що матеріалами даної справи та судовими рішеннями по справах №№ 910/1831/17, 910/8787/17, 5023/3088/11 підтверджено правомірність встановлення відсоткової ставки - 20,9 % та отримання позивачем кредиту як у гривні так і у доларах США, то позовні вимоги щодо визнання розмірів фактичного грошового зобов`язання та зобов`язання Банку і Товариства здійснити перерахунок є безпідставними та необґрунтованими.

Також, слід зазначити, що встановити точний період заборгованості та точний її розмір не вбачається наразі можливим.

Судом першої інстанції було призначено судово-економічну експертизу, однак у Висновку судові експерти вказали на те, що станом на 12.12.2011 підтвердити заборгованість Підприємця за кредитним договором від 24.01.2008 № 0 не видається за можливе.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи Підприємця з посиланням на встановлені у судових рішеннях обставини, оскільки в певній частині доводів позивач посилається на описові частини рішень, які не містять оцінки і встановлення фактів і обставин, а в іншій частині доводів Підприємця - судові рішення не є актуальними, оскільки їх скасовано при перегляді, а рішеннями судів касаційної інстанції не вирішувались спори по суті, а справи направлялись на новий розгляд.

Також, слід зазначити, що здійснюючи заходи підготовчого провадження та розглядаючи справу по суті суд виявив, що у даній справі та інших справах, що розглядались іншими судами Банк і Товариство подавали письмові докази, які містили в собі недостовірні відомості, як-то валюта зобов`язання - замість гривні вказувався долар США, розмір зобов`язання.

Відповідачі, в свою чергу, пояснювали ці обставини технічними описками, які можуть бути усунуті.

Як приклад такого усунення суду було надано договір від 04.08.2021 про внесення змін до договору факторингу від 12.12.2011 № 1, за умовами якого з метою виправлення технічної помилки та уникнення в подальшому незручностей та двозначного тлумачення інформації, яка вказана в рядку 3559 додатку 1 до договору факторингу від 12.12.2011 № 1, рядок 3559 викласти у редакції, викладеній у додатку до цього договору.

Так, у вказаному додатку зазначено, що: фактичний розмір невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором у гривневому еквіваленті станом на 12.12.2011 складає 664 174,02 грн.; фактичний розмір заборгованості за кредитним договором (заборгованість за тілом) станом на 12.12.2011 - 45 955,63 доларів США; нараховані несплачені відсотки станом на 12.12.2011 - 37 171,07 доларів США.

Здійснюючи заходи підготовчого провадження та розглядаючи справу по суті суд першої інстанції виявив, що у даній справі та інших справах, що розглядались іншими судами Банк та Цесіонарій подавали письмові докази, які містили в собі недостовірні відомості, як-то валюта зобов`язання - замість гривні вказувався долар США, розмір зобов`язання.

Як зазначено вище, відповідачі пояснювали ці обставини технічними описками, які можуть бути усунуті. Однак доказів звірки розрахунків дво- чи тристоронніх не представлено. Достеменно і однозначно встановити суму заборгованості позичальника перед банком на момент відступлення права вимоги встановити неможливо. Судові рішення щодо цього питання відсутні.

Втім, такі недоліки слід кваліфікувати саме як внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та подальше введення в оману осіб, яким такі документи подаються - учасникам правовідносин, державному(-им) реєстратору(-ам), нотаріусу(-ам), суду.

Так, наприклад, у Повідомленні-вимозі №135-27/706 №135-27/707 від 28.12.2009 за підписом Начальника Центру управління кредитною заборгованістю клієнтів роздрібного бізнесу Банку йдеться про те, що за кредитним договором №0 надано кредит у розмірі 0,00 (Нуль)грн., водночас прострочена заборгованість становить 101023,91 грн в т.ч. 67594,02 грн основного боргу та 33429,89 грн прострочена заборгованість за процентами за період з 11.12.2008 по 28.12.2009 .

у Повідомленні-вимозі №135-27/707 від 28.12.2009 за підписом Начальника Центру управління кредитною заборгованістю клієнтів роздрібного бізнесу Банку йдеться про те, що за кредитним договором №0 надано кредит у розмірі 0,00 (Нуль)дол.США, водночас прострочена заборгованість становить 40482,97дол США в т.ч. 29908,98 дол США основного боргу та 10573,99 дол США прострочена заборгованість за процентами за період з 11.12.2008 по 28.12.2009 .

Також, слід зазначити, що у справі Голосіївського районного суду у м. Києві № 752/21538/20 за позовом до ТОВ «Кей-Колект» і приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Еліни Володимирівни, третя особа - Банк, про:

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. щодо державної реєстрації 22.09.2012 у Державному реєстрі іпотек змін обтяження об`єкта нерухомого майна іпотекою, реєстраційний номер обтяження іпотекою 6464979;

- скасування в Державному реєстрі іпотек запису про державну реєстрацію зміни обтяження об`єкта нерухомого майна іпотекою, реєстраційний номер обтяження іпотекою 6464979, внесеного до реєстру 22.09.2012 о 09:16:14 реєстратором: приватний нотаріус Саєнко Е.В., 08700 Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, 9;

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. щодо державної реєстрації 25.12.2012 в Державному реєстрі іпотек обтяження об`єкта нерухомого майна іпотекою, реєстраційний номер обтяження іпотекою 13437524;

- скасування в Державному реєстрі іпотек запису про державну реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна іпотекою, реєстраційний номер обтяження іпотекою 13437524, внесеного до реєстру 25.12.2012 о 22:31:58 реєстратором: приватний нотаріус Саєнко Е.В., 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, 9;

- скасування в Державному реєстрі іпотек реєстраційний номер обтяження іпотекою 13437524, дата та час реєстрації 25.12.2012 о 22:31:58 реєстратором: приватний нотаріус Саєнко Е.В., 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, 9, було встановлено таке:

- 25.01.2008 реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. у Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження за наступними ідентифікаційними даними: реєстраційний номер обтяження - 6464979; тип обтяження - іпотека; зареєстровано: 25.01.2008 о 18:18:16 реєстратором: приватним нотаріус Морозова С.В.; підстава обтяження: договір іпотеки, 875, 24.01.2008, приватний нотаріус Морозова С.В.; іпотекодержатель: АКіБ «УКРСИББАНК», код 09807750; боржник за основним зобов`язанням: Бучацький А.М.; розмір основного зобов`язання: 1 464 000 грн.; строк виконання: 24.01.2011;

- Банком і ТОВ «Кей-Колект» укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 № 5207-5208 в частині відступлення прав вимоги за договором від 24.01.2008 № 0/0;

- 22.09.2012 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. у Державному реєстрі іпотек зареєстровано зміну обтяження за наступними ідентифікаційними даними опису змін: підстава обтяження - договір іпотеки, 875, 24.01.2008, приватний нотаріус Морозова С.В. змінено на договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 5207-5208, 12.12.2011, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В.; об`єкт обтяження: додано інше, нежитлові приміщення № 18 та 19 в літері «В», загальною площею 265,4 кв.м., адреса: м. Київ, вул. Івана Федорова, б. 10; іпотекодержатель: АКіБ «УКРСИББАНК» код 09807750, змінено на ТОВ «Кей-Колект» код 37825968; підстава: договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 5207-5208, 12.12.2011, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.;

- 25.12.2012 реєстратором - приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. зареєстровано обтяження у Державному реєстрі іпотек за наступним ідентифікаційними даними: реєстраційний номер обтяження - 13437524; тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 25.12.2012 о 22:31:58, реєстратором: приватний нотаріус Саєнко Е.В., 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, 9; підстава обтяження: договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 5207-5208, 12.12.2011, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., договір іпотеки від 24.01.2008; об`єкт обтяження: нежитлова будівля, адреса: АДРЕСА_1 ; іпотекодержатель: ТОВ «Кей-Колект» код 37825968; боржник за основним зобов`язанням: ОСОБА_2 ; розмір основного зобов`язання: 45 955,63 доларів США; строк виконання: 24.01.2011 ;

- звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що станом на момент вчинення приватним нотаріусом Саєнко Е.В. реєстраційної дії - зміни обтяження нерухомого майна іпотекою 22.09.2012, розмір основної заборгованості за кредитним договором № 0 від 24.01.2008 на суму 1 000 000 грн, а також за кредитним договором № 0 від 24.01.2008 на суму 7 973,75 грн, що зазначені в договорі іпотеки № 13134 від 24.01.2008, виконані позичальником ОСОБА_2 в повному обсязі. Разом з тим, приватним нотаріусом Саєнко Е.В. залишено без змін розмір основного зобов`язання на суму 1 464 000 грн.;

- вказані обставини знайшли своє ствердження в ході судового розгляду цивільної справи та підтверджуються наступними доказами: довідками АКіБ «УКРСИББАНК» від 25.01.2011 № 135-17-01/62 та від 30.03.2011 № 135-17-20/519;

- таким чином, доводи позивача про те, що відповідачем приватним нотаріусом Саєнко Е.В. при вчиненні оспорюваної реєстраційної дії, залишено без змін суму основного зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами, боржником за якими є позивач, не враховано, що основне зобов`язання частково виконано останнім, чим порушено права останнього, знайшли своє ствердження в ході судового розгляду;

- також, знайшли своє ствердження в ході судового розгляду справи і доводи позивача щодо незаконності дій нотаріуса по реєстрації 25.12.2012 обтяження іпотекою № 13437524, об`єктом обтяження якої є нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого вказано ОСОБА_2 ;

- з повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, вихідний номер 075-9021 від 20.12.2012, предметом нерухомості є об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 ; розмір основного зобов`язання - 45 955,63 доларів США; підстава - договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, номер документа 5207-5208 від 12.12.2011; видавець - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.;

- з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не є власником нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відтак, обтяження № 13437524 накладено приватним нотаріусом на об`єкт нерухомого майна, який не був предметом іпотеки за договором № 13134 від 24.01.2008, укладеним АКіБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 , в подальшому права за яким відступлено АКіБ «УКРСИББАНК» на користь ТОВ «Кей-Колект», вказавши при цьому власником вказаного нерухомого майна - іпотекодавцем - ОСОБА_2 ;

- крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що 12.12.2011 ОСОБА_2 та АКіБ «УКРСИББАНК», а так само ТОВ «Кей-Колект», були укладені іпотечні договори № 5207-5208.

Таким чином, з рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21.05.2021 зі справи №752/21538/20 вбачається, що на підставі наданих правонаступником акціонерного комерційного інноваційного банку «УКРСИББАНК» - ТОВ «Кей-Колект» державним реєстратором було здійснено в Державному реєстрі іпотек державну реєстрацію зміну обтяження нерухомого майна іпотекою, зв`язку із чим внесено наступні дані: змінено: 22.09.2012 о 09:16:14 реєстратором: Приватний нотаріус Саєнко Е.В., 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, 9, (04572) 5-13-33; тип змін: зміна обтяження; підстава обтяження: договір іпотеки, 875, 24.01.2008 року, приватний нотаріус Морозова С.В. на договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 5207-5208, 12.12.2011 року, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В.; об`єкт обтяження: додано інше, нежитлові приміщення № 18 та № 19 в літері «В», загальною площею 265,4 кв.м., адреса: м. Київ, вул. Федорова Івана, б. 10.

Отже, саме на підставі недостовірної інформації, яка була подана ТОВ «Кей-Колект», були здійснені реєстраційні дії, що в подальшому скасовані рішенням суду від 21.05.2021 зі справи № 752/21538/20, що свідчить про недобросовісність вказаної особи та не може розцінюватися як технічна помилка.

З підстав наведеного встановлення дійсного розміру грошового зобов`язання у будь-якій сумі є неможливим в межах даного спору з незалежних від суду та позивача обставин.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки розмір грошового зобов`язання позивача за кредитом який обліковується у внутрішніх документах відповідачів та його зміна не матиме наслідком відновлення прав позивача. Обставини щодо правильності нарахування та розміру нарахування заборгованості може бути предметом розгляду, зокрема, в межах справи про стягнення заборгованості або про повернення надмірно стягнутої заборгованості, однак не може бути самостійним предметом позову з огляду на положення ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду який міститься в постанові від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/1554/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Щодо доводів відповідача-1, щодо порушення принципу диспозитивності, судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що обов`язком суду є належне дослідження обставин справи, і суд не обмежений в праві викладати свої висновки щодо обставин встановлених в межах розгляду справи, які стосуються предмету спору, а тому безпідставними є доводи відповідача-1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, якщо врахувати, що в результаті «помилок» які допускались відповідачами було значно завищено суму заборгованості позивача.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, наведені скаржниками в апеляційних скаргах, є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» та Фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/1554/19 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» та Фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі №910/1554/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/1554/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 10.05.2022.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала