РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2022Справа № 910/11645/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп "

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ"

про стягнення 20 464, 66 грн

Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (далі - відповідач) про стягнення 20 464, 66 грн. з яких: 18 615, 50 грн сума страхового відшкодування, пеня у розмірі 1 509, 62 грн та 3 % річних у розмірі 339, 54 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що на підставі Комплексного договору № 06/107-71-001145/20 добровільного страхування транспортного засобу «КАСКО» від 18.01.2020 внаслідок настання страхової події - дорожньо - транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому, відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу Peugeot 508, державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ", а тому позивач зазначає, що обов`язок з відшкодування збитків в межах фактичних затрат покладається на відповідача. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.08.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від МТСБУ надійшла запитувана судом інформація по справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач, у строк, визначений законом, відзиву не надав.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 22.07.2021 була вручена відповідачу 02.08.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 720.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.07.2020 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу

Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - Застрахований автомобіль) та транспортного засобу Peugeot 508, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (винний водій).

Відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова від 18.09.2021 по справі № 461/5966/20 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі Комплексного договору № 06/107-71-001145/20 добровільного страхування транспортного засобу «КАСКО» від 18.01.2020, укладеного між ОСОБА_2 як страхувальником та позивачем як страховиком (далі - Договір добровільного страхування).

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі рахунку № 107 від 28.07.2020, з урахуванням розрахунку суми страхового відшкодування склала 21 215, 50 грн.

На підставі вищевказаного Договору добровільного страхування, враховуючи виставлений рахунок № 107 від 28.07.2020, позивачем було складено страховий акт № 81 від 19.08.2020, відповідно до яких позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування у загальній сумі 21 215, 50 грн шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_2 вказаної суми коштів, що підтверджується платіжним дорученням №ЗР084642 від 25.08.2020, копія якого міститься у матеріалах справи.

Позивачем направлено відповідачу заяву вих. № 81 від 25.08.2020 на виплату страхового відшкодування з проханням виплатити страхове відшкодування.

Відповідач отримав вказану заяву 31.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 375.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з виплатою ним страхового відшкодування страхувальнику як потерпілій у ДТП особі на підставі договору добровільного страхування, до нього в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача як страховика особи, винної у вчиненні ДТП. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 18 615, 50 грн.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 1 509, 62 грн пені та 339, 54 грн 3 % річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, тобто в сумі 16 320, 77 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно ОСОБА_1 (винний водій) внаслідок експлуатації автомобіля Peugeot 508, державний номерний знак НОМЕР_2 .

На час скоєння вищевказаної ДТП (20.07.2020) цивільно-правова відповідальність страхувальника ( ОСОБА_1 ) та інших осіб, які правомірно володіють автомобілем Peugeot 508, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) АР/420732 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 130 000, 00 грн., франшиза - 2 600, 00 грн.

Отже, відповідач є особою на яку полісом АР/ 420732 покладено обов`язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації зазначеного забезпеченого транспортного засобу на час спірної ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При дослідженні наданих позивачем доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом Застрахованого автомобіля з урахуванням зносу, судом було враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування вищевказаного розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України "Про страхування").

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу АР/ 420732 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статті 993 ЦК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (130 000, 00 грн.), виходячи із розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах суми, що перейшла до позивача, та за мінусом встановленої франшизи (2 600, 00 грн.), тобто у сумі 18 615, 50 грн.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що позивач з метою отримання коштів від відповідача у серпня 2020 звернувся до останнього із заявою № 81 про виплату страхового відшкодування за полісом АР/420732. Дана заява із доданими до неї документами, які необхідні для виплати страхового відшкодування на користь позивача, була отримана відповідачем 31.08.2020.

Проте, відповідач після отримання зазначеної заяви суми страхового відшкодування позивачу не виплатив. Зворотного матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму у розмірі 18 615, 50 грн за мінусом франшизи.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені за порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування, а також 3% річних, суд зазначає наступне.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За приписами пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, заяву на виплату (страхового) відшкодування відповідач отримав 31.08.2020.

Отже, у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач зобов`язаний був сплатити страхове відшкодування не пізніше до 29.11.2020.

Судом перевірено розрахунок пені, який розраховано за період з 30.11.2020 по 09.07.2021 на суму 18 615, 50 та встановлено, що позивачем відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не враховано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 211, 26 грн, оскільки розраховані за період з 30.11.2020 по 31.05.2021 на суму 18 615, 50 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 339, 54 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку 3 % річних, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (вул. Героїв Сталінграду, буд. 4, корпус 6 А, м. Київ, 04210; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп "(вул. Глибочицька, буд. 44, м. Київ, 04050; ) суму страхового відшкодування у розмірі 18 615 (вісімнадцять тисяч шістсот п`ятнадцять) грн 50 коп, пеню у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 26 коп, 3 % річних у розмірі 339 (триста тридцять дев`ять) грн 54 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 236 (дві тисячі двісті тридцять шість) грн 91 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 20.05.2022.

Суддя М.Є.Літвінова