ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2022 р. Справа №914/2789/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Малех І.Б.,

Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бриковської Ганни Степанівни б/н від 26.01.2022

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2021 суддя: Трускавецький В.П. м. Львів, повний текст рішення складено 23.12.2021

за позовом фізичної особи-підприємця Бордюк Руслани Володимирівни,

м. Червоноград, Львівської області

до відповідача фізичної особи-підприємця Бриковської Ганни Степанівни,

с. Тарасівка, Львівської області

про стягнення 135000 грн. коштів, сплачених як авансовий платіж та 122,05 грн. трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

ФОП Бордюк Р.В. звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Бриковської Г.С. про стягнення 135 000,00 грн. коштів, сплачених як авансовий платіж та 122,05 грн. трьох відсотків річних.

Позовна заява мотивована тим, що у серпні 2021 року позивач вирішила придбати в комплексі, як єдине ціле, рухоме майно у ФОП Бриковської Г. С. за сумою, еквівалентну 5 500,00 доларів США. За попередньою усною домовленістю, для підтвердження таких намірів та з метою укладення між ними письмового договору купівлі-продажу в майбутньому, позивачем здійснено перерахування на банківський рахунок ФОП Бриковської Г.С. 5 000,00 доларів США по курсу 27 грн. за 1 долар, що становить 135 000,00 грн. Проте, в подальшому, відповідач порушила досягнуті домовленості, ухилилася від укладення письмового договору і передачі майна, а також відмовилась повернути отримані кошти в добровільному порядку.

Правовою підставою позову позивач зазначає ст.ст. 51, 203, 208, 216, 218, 524, 533, 570, 655, 693 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Бриковської Ганни Степанівни на користь ФОП Бордюк Руслани Володимирівни 135 000,00 грн., сплачених як авансовий платіж, 122,05 грн. трьох відсотків річних та 2 270,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про наступне:

1)договір купівлі-продажу між сторонами у справі не було укладено, існувала лише усна домовленість укласти такий договір в майбутньому, проте сторонами не було дотримано положень ч. 3 ст. 635 ЦК України та ч. 1 ст. 657 ЦК України щодо укладення попереднього та основного договорів в письмовій формі та їх нотаріального посвідчення,

2)передана відповідачу грошова сума в розмірі 135 000,00 грн. є авансом.

3) у зв`язку з відсутністю доказів повернення відповідачем авансового платежу у добровільному порядку вимоги позивача є обгрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги відповідача

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальненні доводи апеляційної скарги відповідача

Апелянт вважає, що між сторонами укладено договір поставки та договір підряду в спрощений спосіб, оскільки договірні відносини підтверджуються тим, що в призначеннях платежу, в платіжних дорученнях № 75 від 26.08.2021, № 76 від 26.08.2021 та № 77 від 30.08.2021 зазначено «попередня оплата за обладнання та матеріали згідно договору».

Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що позивач не виконав умови договору та не прийняв обумовлене договором майно.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.

Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу кореспондуються з мотивами викладеними у рішенні місцевого господарського суду.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 208 ЦК України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Разом з тим, згідно із пунктами 1, 2 частини 1 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Правове регулювання укладення господарських договорів у спрощений спосіб.

Статтею 638 ЦК України та ч. 2 ст. 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Системний аналіз наведених вище норм та встановлених судами обставин справи у їх поєднані між собою свідчить про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин з договору купівлі-продажу товару, регулювання яких здійснюється нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей притаманних даним правовідносинам.

У серпні 2021 року між позивачем та відповідачем в спрощеній формі укладено договір купівлі-продажу обладнання та матеріалів, необхідних для здійснення підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору перерахував відповідачу в серпні 2021 року на рахунок відповідача 135 000,00 грн. попередньої оплати, що підтверджується платіжними дорученнями:

-№ 75 від 26.08.2021 на суму 500,00 грн., призначення платежу: попередня оплата за обладнання та матеріали згідно договору (а.с. 12);

-№ 76 від 26.08.2021 на суму 29 500,00 грн., призначення платежу: попередня оплата за обладнання та матеріали згідно договору (а.с. 13);

-№ 77 від 30.08.2021 на суму 105 000,00 грн., призначення платежу: оплата за обладнання та матеріали згідно договору (а.с. 14).

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Таким чином, позивач шляхом перерахування коштів, а відповідач шляхом прийняття такої оплати, взяли на себе зобов`язань щодо виконання домовленостей, створили певні права та обов`язки, які аналогічні цивільним правам та обов`язкам сторін за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Зміст договору не дає змоги визначити строк поставки товару. Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

03.09.2021 позивач надіслала відповідачу претензію/вимогу про повернення коштів, що підтверджується накладною № 951 від 04.09.2021 та описом вкладення від 04.09.2021 (а.с. 16, 17), у якій зазначила, що оскільки на даний момент відповідач ухилилась від виконання домовленостей, вона відмовляється від укладення договору купівлі-продажу майна та просить негайно, не пізніше 7-семи днів з моменту отримання цієї претензії, повернути сплачений авансовий платіж(попередню оплату) в розмірі 135 000,00 грн. (а.с. 15),

Відповіді на зазначену претензію/вимогу відповідач не надала та сплачені кошти позивачу не повернула.

Відповідно до положень ст. 651, 654 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін та вчиняється в такій самій формі, що й договір.

Суду не подано жодного доказу, який би підтверджував факт укладення між сторонами додаткових угод до договору в частині продовження строку його дії або принаймні листування сторін щодо погодження продовження строку дії договору та на який саме строк.

З врахуванням викладеного, для відновлення порушених прав та законних інтересів позивач 13.09.2021 звернулася до суду із даним позовом.

Судами також встановлено, що 29.09.2021 відповідачем на адресу позивача (м. Червоноград, вул. Корольова, 1/26) новою поштою було надіслано обладнання та матеріали, а саме: шафи 2 шт., столи 3 шт., стільці 4 шт., рецепція 1 шт., вішалка 1 шт., поличка для лаків 3 шт., тумби 3 шт., масажна кушетка 1 шт., в коробці 40 матеріалів для манікюру, воскоплав уф, лампа витяжка д, що підтверджується експрес-накладною нової пошти № 8012 від 29.09.2021 (а.с. 127). Проте, дана вимога про поставку виконана з порушенням вищезазначених строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. У даному випадку, позивачем обрано такий варіант поведінки як повернення суми попередньої оплати товару.

Відтак, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що позивач не виконав умови договору та не прийняв обумовлене договором майно.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не повернув попередньої оплати позивачу, висновки місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 135 000,00 грн. є правильними.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Вирішуючи питання щодо можливості нарахування 3 % річних у справі на підставі ст.625 ЦК України, апеляційний суд виходить з такого.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Відповідно до встановлених обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми авансу є відповідальністю сторони за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Тобто правовідношення, в якому в зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму авансу (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього може нараховуватися 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, здійснивши перерахунок суми 3% річних, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про правильність їх нарахування та задоволення в розмірі 122,05 грн. за період з 31.08.2021 (наступного дня після отримання по 10.09.2021, які вирахувані з суми боргу (авансу) у розмірі 135 000,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування 3% річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Заперечення позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір в розмірі 3 405,00 грн., сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги покладається на нього.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бриковської Ганни Степанівни б/н від 26.01.2022 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2021 у справі №914/2789/21 залишити без змін.

Судовий збір у розмірі 3 405,00 грн. за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя С.М. Бойко

Судді І.Б. Малех

Г.Г. Якімець