ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"12" травня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/619/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатм`ясопромсервіс, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача 1 Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова Олександра Вікторовича, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Месарі, м. Миколаїв

до відповідача 3 Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача 4 ОСОБА_1 , с. Кричово Тячівського району Закарпатської області

про припинення та визнання права власності, скасування рішень,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

представники:

Позивача Маркусь М.І., адвокат, довіреність б/н від 13.12.2021 року

Відповідача 1 не з`явився

Відповідача 2 не з`явився

Відповідача 3 Сатмарі Н.М., представник в порядку самопредставництва

Відповідача 4 Митровка Я.В., адвокат, ордер серії

АО № 1026472 від 24.03.2021 року

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю Закарпатм`ясопромсервіс, м. Ужгород Закарпатської області заявлено позов до відповідача 1 Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова Олександра Вікторовича, м. Ужгород Закарпатської області та до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Месарі, м. Миколаїв про припинення та визнання права власності, скасування рішень. Ухвалою суду від 03.12.2020 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2 Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області. Ухвалою суду від 23.02.2021 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород, змінивши його процесуальний статус у даній справі із третьої особи на відповідача 3 та ОСОБА_1 , с. Кричово Тячівського району Закарпатської області, присвоївши йому статус відповідача 4.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.03.2022 року підготовче засідання у справі № 907/619/20 відкладено на 12.05.2022 року.

Представник відповідача 4 подав клопотання про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог до відповідача 4 ОСОБА_1 та залучення його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що вимоги в даній справі пред`явлені відповідачу 4 ОСОБА_1 як фізичній особі, яка не перебувала у господарських відносинах з позивачем, та не є фізичною особою-підприємцем. Покликаючись на ч. 1 ст. 231 ГПК України, представник відповідача 4 вказує, що даний спір не підвідомчий господарському суду. Одночасно, представник відповідача 4 відповідно до ст. 50 ГПК України просить суд вирішити питання про залучення ОСОБА_1 до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, так як рішення господарського суду може вплинути на його права та обов`язки, оскільки предметом спору є припинення права власності відповідача 4 на спірні земельні ділянки.

Додатковими письмовими поясненнями представник відповідача 4 вказує, що з аналізу змісту та підстав поданого позову свідчить, що спір між сторонами виник через те, що у результаті дій невстановлених осіб було здійснено реєстрацію переходу права власності на спірні земельні ділянки від ПАТ Дельта Банк до ТОВ Месарі на підставі підроблених документів через що земельні ділянки незаконно вибули із власності ПАТ Дельта Банк, які у подальшому були відчужені відповідачу 4 ОСОБА_1 . За твердженням представника відповідача 4, позивач не мав жодних господарських правовідносин із відповідачами, зокрема, з ОСОБА_1 .

Крім того, зазначає про те, що вимоги у даній справі, пред`явлені ОСОБА_1 як фізичній особі, а не як фізичній особі підприємцю чи у зв`язку із здійсненням ним господарської діяльності щодо предмету спору.

Представник відповідача 4 в підготовчому засіданні клопотання про закриття провадження у даній справі підтримав.

Представник позивача подав суду письмові пояснення щодо заявленого клопотання про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог до відповідача 4 та просить відмовити в його задоволенні, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначає про те, що даний спір виник щодо захисту прав та інтересів позивача щодо нерухомого майна, яке розміщено по вул. Грушевського, 2 в м. Ужгороді, та прав на земельні ділянки, на яких розміщено вказане нерухоме майно. Вказує на те, що позивач набув таких прав на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2020 року, який укладений між юридичними особами та є господарським договором.

Крім того, представник позивача заперечує доводи відповідача 4 про те, що він у спірних правовідносинах є фізичною особою, вказуючи на те, що всі спірні земельні ділянки за цільовим призначенням відносяться до земель промисловості, які призначені для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, які можуть використовуватись виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб фізичної особи. Наголошує на тому, що відповідач 4 при укладенні договорів купівлі-продажу спірних ділянок, набув повної цивільної дієздатності в порядку ч. 3 ст. 35 Цивільного кодексу України саме для здійснення підприємницької діяльності.

За твердженням представника позивача, державна реєстрація відповідача 4 як фізичної особи-підприємця була проведена 25.05.2017 року, що підтверджується відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а серед видів діяльності, які ним провадяться, значиться надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Вважає, що даний спір виник щодо нерухомого майна, яке призначено для використання в господарській діяльності, не може використовуватись для задоволення особистих потреб фізичної особи, через перешкоди позивачу, у використанні такого майна у його власній господарській діяльності, в тому числі відповідачем 4, як суб`єктом господарювання.

Відповідачі 1, 2, 3 своїх письмових пояснень щодо заявленого клопотання представника відповідача 4 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача 4 суду не надали.

Розглянувши клопотання представника відповідача 4 про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог до відповідача 4 ОСОБА_1 , суд доходить до висновку про відмову у задоволенні такого з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2020 року відкрито провадження у справі № 907/619/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатм`ясопромсервіс до відповідача 1 Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова Олександра Вікторовича, та до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Месарі про припинення та визнання права власності, скасування рішень щодо нерухомого майна, спірних земельних ділянок, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 23.02.2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, змінивши його процесуальний статус у даній справі із третьої особи на відповідача 3.

Враховуючи те, що у підготовчому проваджені було встановлено, що спірні земельні ділянки зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 , ухвалою господарського суду від 23.02.2021 року його було залучено до участі у справі співвідповідачем та присвоєно йому статус відповідача 4.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 2 статті 2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом частин 1, 2 статті 4 ГПК право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 20 ГПК унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Предметом спору в даній справі є захист прав та інтересів позивача щодо нерухомого майна, яке розміщено по вул. Грушевського, 2 в м. Ужгороді, та прав на земельні ділянки, на яких розміщено вказане нерухоме майно, які набуті ним на підставі господарського договору купівлі-продажу від 05.02.2020 року, через перешкоди у використанні такого майна в господарській діяльності позивача.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами, підтверджено, що спірні земельні ділянки за цільовим призначенням відносяться до земель промисловості, які призначені для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, тобто призначені для використання в господарській діяльності.

Таким чином, спірні правовідносини виникли щодо нерухомого майна, будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, та земельних ділянок, призначених для обслуговування таких будівель та споруд, що відносяться до земель промисловості.

Статтями 25, 26 Цивільного кодексу України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право - і дієздатністю, та не обмежує їх.

Набуття статусу фізичної особи-підприємця не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи-підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За приписами ст. 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За положеннями статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 Цивільного кодексу України).

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, визначений у статті 20 Господарського кодексу України.

Ознаками господарського спору є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19), від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (провадження № 14-385цс19).

На час звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач 4 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до якого внесено запис 0011713 від 25.05.2017 року.

Твердження представника відповідача 4 про те, що ОСОБА_1 придбавав спірні земельні ділянки як фізична особа, а тому не є суб`єктом господарювання у спірних правовідносинах судом відхиляються.

Як вбачається, з наданих відповідачем 4 договорів купівлі-продажу, укладених 29.05.2017 року, їх предметом є спірні земельні ділянки з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02). Тобто, правовий режим таких земельних ділянок передбачає їх використання виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб фізичної особи. Тобто, суб`єктом їх використання може бути особа суб`єкт господарювання відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України. Саме така правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у справі № 489/742/20 від 20.10.2021 року. Обґрунтованість таких висновків суду також підтверджується і тим, що відповідач 4, в зв`язку з реєстрацією його фізичною особою-підприємцем 25.05.2017 року набув статусу суб`єкта господарювання та повної цивільної дієздатності відповідно до ч. 3 ст. 35 Цивільного кодексу України. Через декілька днів, 29.05.2017 року, укладаючи договори купівлі-продажу земельних ділянок, відповідач 4 діяв як особа, яка набула повної цивільної дієздатності через реєстрацію його фізичною особою-підприємцем, про що зазначено в п. 13 таких договорів. Предметом договорів купівлі-продажу виступали земельні ділянки, призначені для використання в господарській діяльності, а до видів господарської діяльності, право провадити які має відповідач 4 включено надавання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Враховуючи зазначені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини виникли щодо нерухомого майна, призначеного для використання в господарській діяльності, а позивач та відповідач 4 є учасниками таких правовідносин як суб`єкти господарювання.

Доводи представника відповідача 4 про те, що ОСОБА_1 уклав договори купівлі-продажу земельних ділянок від 29.05.2017 року як фізична особа, а не фізична особа-підприємець, що зазначено в преамбулах таких договорів судом відхиляються, оскільки земельні ділянки призначені та можуть використовуватись для здійснення господарської діяльності, на час їх придбання відповідач 4 був суб`єктом господарювання та є таким на даний час, який може здійснювати господарську діяльність по надаванню в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. За таких обставин, даний спір щодо такого нерухомого майна, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Відповідні правові позиції Верховного Суду наведені в постановах у справі № 924/1220/17 від 03.04.2019 року, № 914/2298/17 від 06.11.2018 року, № 905/2260/17 від 27.11.2018 року, а також Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/385/19 від 25.02.2020 року, № 263/18959/19 від 26.05.2021 року, № 902/655/19 від 03.02.2021 року.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача 4 про закриття провадження у даній справі в частині вимог щодо нього.

З таких же мотивів не підлягає до задоволення і похідне клопотання ОСОБА_1 про залучення його третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Представник відповідача 4 через канцелярію суду подав додаткові пояснення б/н від 12.05.2022 року та висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи.

Представник позивача у підготовчому засідання заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання на інший термін з метою надання йому можливості ознайомитись із поданими додатковими поясненнями та висновком експерта.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, у відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку, зокрема, у випадках, визначених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу та коли питання визначені ч. 2 ст. 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Частина 2 ст. 182 Господарського процесуального Кодексу України визначає дії судді у підготовчому засіданні.

Зокрема, у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Приписами статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

При цьому, згідно п. 4 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення судом учасникам у даній справі реалізації їх процесуальних прав, дотримання рівності сторін та змагальності процесу, а також з огляду на графік розгляду призначених до слухання інших справ, які перебувають у провадженні судді Пригари Л.І., суд доходить висновку про відкладення підготовчого засідання на іншу дату з врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 183, 234 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача 4 про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог до відповідача 4 ОСОБА_1 .

2. Відкласти підготовче засідання на 30 травня 2022 р. на 11:00 год.

3. Підготовче засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Закарпатської області за адресою: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а в залі судових засідань № 1.

4. Відповідно до вимог ст. 169 ГПК України встановити учасникам справи обов`язок подавати суду заяви, клопотання і заперечення щодо процесуальних питань тільки у письмовій формі з доказами їх надсилання учасникам справи.

5. Явку уповноважених представників учасників спору у підготовче засідання визнати обов`язковою.

6. Копію ухвали надіслати учасникам спору.

7. Дана ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

8. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Пригара Л.І.