ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р. Справа№ 910/11131/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 (повний текст складено 02.09.2021)

у справі №910/11131/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Південний"

про стягнення 2 118 099,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінь" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 2 118 099,60 грн.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 справу №910/11131/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення 2 118 099,60 грн. вирішено передати на розгляд до Господарського суду Львівської області на підставі п.1 ч.1 ст.31 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що відповідач (страховик за договором добровільного страхування) не виплатив позивачу (страхувальнику за договором добровільного страхування) страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням/знищенням внаслідок пожежі нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Данила Апостола, 16, тобто, спір виник з приводу нерухомого майна, а тому такий спір повинен розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна (відповідно до ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права, що визначають підсудність даної справи, що призвело до невірного застосування положень ч.3 ст.30 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом не враховано, що право на отримання страхового відшкодування позивача не пов`язане з вимогами стосовно нерухомого майна, оскільки таке нерухоме майно є лише застрахованим об`єктом за договором страхування, а не самостійно визначеним предметом судового спору;

- нерухоме майно розглядається в даному випадку не як самостійний предмет спору, а лише як предмет договору страхування стосовно якого стався випадок, що може бути кваліфікований як страховий;

- вимоги позивача випливають не із спричинення шкоди внаслідок спору з приводу нерухомого майна, а з виконання зобов' язань відповідачем у відповідності до укладеного між сторонами договору страхування;

- статус нерухомого майна не буде змінений внаслідок прийняття судом рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування, тощо, а отже, не зміниться правовий режим нерухомого майна та права і обов`язки сторін, третіх осіб, що пов`язані із застрахованим нерухомим майном;

- пункт 2.12.2 Договору страхування передбачає обов`язок Страховика, яким є ПрАТ СК «ПЗУ Україна», виплатити страхове відшкодування, - отже місцем виплати такого відшкодування є місцезнаходження Відповідача (м. Київ).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі №910/11131/21 залишено без руху, з огляду на неподання належних доказів надсилання копії апеляційної скарги третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі №910/11131/21, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Данила Апостола, 16.

Майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням вказаним нерухомим майном застраховані страхувальником - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (відповідачем) на підставі Договору добровільного страхування майна юридичних осіб №251.994179993.3007 від 24.01.2020.

07.02.2020 внаслідок короткого замикання електромережі на об`єкті страхування (нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Данила Апостола, 16) сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено електрощитові, дах площею 400,00 кв.м., приміщення 3-го поверху м`ясопереробного цеху площею 300,00 кв.м., офісні приміщення 2-го поверху площею 200,00 кв.м.

Оскільки майнові інтереси позивача, пов`язані з вказаним нерухомим майном, на дату виникнення пожежі були застраховані відповідачем за договором добровільного страхування, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Зважаючи на те, що відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, звертаючись з даним позовом до суду, позивач (страхувальник) просить суд стягнути з відповідача (страховика) страхове відшкодування у розмірі 2118099,60 грн., що є вартістю пошкодженого/знищеного внаслідок пожежі майна.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 про передачу справи №910/11131/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення 2 118 099,60 грн. страхового відшкодування - на розгляд до Господарського суду Львівської області на підставі п.1 ч.1 ст.31 ГПК України,- мотивована тим, що відповідач (страховик за договором добровільного страхування) не виплатив позивачу (страхувальнику за договором добровільного страхування) страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням/знищенням внаслідок пожежі нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Данила Апостола, 16, тобто, спір виник з приводу нерухомого майна, а тому такий спір повинен розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна (відповідно до ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Порядок визначення територіальної підсудності господарських справ, закріплений у ст.ст. 27-30 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких підсудність визначається за предметними і територіальними ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом (загальна територіальна підсудність).

Згідно ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 зазначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі № 640/16548/16-ц вказав на те, що до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; право володіння і користування ним (ст. 358 Цивільного кодексу України); поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 цього Кодексу); поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 цього Кодексу); право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди, тощо; визнання правочину з нерухомістю недійсним; звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.01.2020 між Відповідачем (ПрАТ СК «ПЗУ Україна») та Позивачем (ТОВ «ПП «ПРОМІНЬ») був укладений Договір добровільного страхування майна юридичних осіб № 251.994179993.3007 (далі - Договір страхування), за яким було застраховано майно юридичної особи, зокрема, будівлі та споруди за переліком, що зазначений у п. 1.3 Договору страхування, як Застраховане майно.

У період дії даного Договору страхування, 10.02.2020, представником Позивача Крамар Д.В. до Страховика було подано заяву про настання збитку внаслідок страхового випадку, у якій зазначено, що 07.02.2020 сталася подія, а саме: коротке замикання електромережі, внаслідок чого сталася пожежа у застрахованих приміщеннях за адресою: м. Львів, вул. Д. Апостола, 16.

У зв`язку із відмовою у виплаті страхового відшкодування, Позивачем було подано позовну заяву про виплату страхового відшкодування за місцем знаходження Відповідача.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Під територіальною юрисдикцією (підсудністю) розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції.

Відповідно до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), місцезнаходженням Відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» є адреса: 04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Січових Стрільців, 42. Отже, дана справа правомірно була подана Позивачем за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Виключна підсудність визначена ст. 30 ГПК України, відповідно до ч.3 якої спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Однак, в даному випадку спір не може бути розглянутий за місцезнаходженням пошкодженого майна, оскільки із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, Позивач просить суд захистити його права, посилаючись на не виконання Страховиком умов договору страхування, стороною якого він є та предметом даного позову є стягнення страхового відшкодування.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон про страхування), статтею 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Оскільки Позивач є стороною вищевказаного договору страхування, тому право на відшкодування матеріальної шкоди у останнього виникає на підставі норм ЦК України, Закону «Про страхування» та Договору страхування як право на отримання страхового відшкодування. Таке право на відшкодування не пов`язане із вимогами стосовно нерухомого майна, оскільки таке нерухоме майно є лише застрахованим об`єктом за договором страхування, а не самостійно визначеним предметом судового спору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/6644/18 зазначив, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Верховний Суд зазначив, що «нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення.

Особливістю правового режиму нерухомого майна є те, що у процесі створення воно може набувати статусу як незавершеного будівництвом нерухомого майна, так і завершеного нерухомого майна.

Виходячи з аналізу чинного законодавства, вбачається, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов 'язальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства».

Проте, правовий режим нерухомого майна, що було застраховано за Договором страхування у спірних правовідносинах, не може бути змінено будь-яким чином внаслідок винесення судом рішення по справі №910/11131/21, так само як і не вплине рішення на права та обов`язки, що пов`язані із застрахованим нерухомим майном щодо його володільців, користувачів чи третіх осіб.

Справи, що виникають із договорів страхування розглядаються в порядку цивільного чи господарського судочинства за правилами позовного провадження.

При цьому визначення підсудності справ, що виникають із договорів страхування відбувається як за загальними правилами підсудності, тобто за місцезнаходженням відповідача, так і альтернативними (за вибором Позивача - за місцем укладення договору).

Законодавством передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів (в тому числі договорів страхування, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 5 ст. 29 ГПК України).

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що передбачено дві підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Згідно преамбули Договору страхування, Страховиком є ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в особі директора Дробоша Н.М., що діє на підставі Довіреності від 11.06.2018.

Апелянт вказує, що Дробош Н.М. знаходиться та здійснює діяльність у складі окремого Регіонального офісу м. Львова. Однак, такий регіональний офіс є лише структурною одиницею ПрАТ СК «ПЗУ Україна», не має статусу філії чи юридичної особи, не має окремих поточних рахунків в установах банків, не має власної печатки та штампу, не має окремого балансу та не є платником податків і зборів, його працівники діють від імені та за дорученням ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до Положення про Державний реєстр фінансових установ від 28.08.2003 р. № 41 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 № 4368), відокремлений підрозділ - філія, інший відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцезнаходженням юридичної особи та здійснює всі або частину функцій з надання фінансових послуг від її імені.

Отже, Регіональний офіс не наділений повноваженнями представляти ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у судових органах, не здійснює виплат страхового відшкодування та не має статусу юридичної особи відповідно до ст. 95 ЦК України, а отже не може бути Відповідачем по даній справі.

Слід також зазначити, що у даному випадку спір виник у зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язання з виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування майна.

Виплата страхового відшкодування проводиться за місцем виконання Договору страхування.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.02.2020 у справі №922/214/20 при вирішенні питання про передачу матеріалів справи №922/214/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайленд" до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про стягнення страхового відшкодування за Договором добровільного страхування майна № FO-00228130 від 22 жовтня 2018 року за підсудністю до Господарського суду міста Києва (адреса: 01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 44Б), було вказано наступне:

«У даному випадку спір виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування майна № FO-00228130 від 22 жовтня 2018 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що дія договору (адреса місцезнаходження застрахованого майна) і місце виконання Договору добровільного страхування майна є різними поняттями. Так, визначаючи в частині 1 Договору територію страхування нерухомого майна сторони фактично визначили його місцезнаходження та розповсюдження дії договору на певне місце (територію) фізичного розташування застрахованого майна. Водночас, предметом спору у даній справі є стягнення грошової суми (страхової виплати), пов`язане із настанням певної події (страхового випадку) за договором страхування. Місце виплати страхового відшкодування умовами Договору добровільного страхування майна не визначено.

Вказані обставини нівелюють право позивача на вибір альтернативної підсудності, оскільки певне місце виконання зобов`язання, у даному випадку, не встановлено у Договорі добровільного страхування майна № FO-00228130 від 22 жовтня 2018 року. Підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності, а частина 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України не може застосовуватися.

Виходячи з наведеного суд прийшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду Господарським судом Харківської області та належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва, за місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС".

Враховуючи, що рішення з виплати страхового відшкодування приймаються у Центральному офісі ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у м. Києві, у даній справі об`єднана загальна та альтернативна підсудність, оскільки місцезнаходження Відповідача співпадає із місцем виконання Договору страхування - виплати страхового відшкодування (м. Київ).

Таким чином, для визначення підсудності даної справи не може бути застосована підсудність за вибором Позивача за ч. 5 ст. 29 ГПК України та виключна підсудність господарських справ за позовами з приводу нерухомого майна за ч. 3 ст.30 ГПК України, оскільки:

- нерухоме майно розглядається в даному випадку не як самостійний предмет спору, а лише як предмет договору страхування стосовно якого стався випадок, що може бути кваліфікований як страховий;

- вимоги Позивача випливають не із спричинення шкоди внаслідок спору з приводу нерухомого майна, а з виконання зобов`язань Відповідачем у відповідності до укладеного між сторонами договору страхування;

- статус нерухомого майна не буде змінений внаслідок прийняття судом рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування, тощо, а отже, не зміниться правовий режим нерухомого майна та права і обов`язки сторін, третіх осіб, що пов`язані із застрахованим нерухомим майном;

- пункт 2.12.2 Договору страхування передбачає обов`язок Страховика, яким є ПрАТ СК «ПЗУ Україна», виплатити страхове відшкодування, - отже місцем виплати такого відшкодування є місцезнаходження Відповідача (м. Київ).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

В силу вимог ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. В рішенні у справі "Zand v. Austria" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає доводи апеляційної скарги обгрунтованими, а оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, Господарський суд Львівської області не є належним і повноважним для вирішення спору, що виник між ТОВ ПП «Промінь» і ПрАТ СК «ПЗУ Україна» внаслідок укладеного договору страхування, ні за загальною підсудністю, ні за вибором Позивача, ні за виключною підсудністю, а тому передача справи на розгляд до Господарського суду Львівської області на підставі ч.3 ст.30, п.1 ч.1 ст.31 ГПК України є помилковою.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі №910/11131/21 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі №910/11131/21 скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, ст. 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі №910/11131/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі №910/11131/21 скасувати.

3. Матеріали справи №910/11131/21 направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська