Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1218/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнер",

вул. Грушевського Михайла, буд. 9-Б, м. Київ, 01021;

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний

завод", вул. Євгена Коновальця, буд. 229, м. Івано-Франківськ,76014;

про стягнення 6 565 452,91 грн.

Представники сторін в судове засідання не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люнер" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" про стягнення 6 763 050,21 грн, з яких: 2 507 104,47 грн - орендна плата, 113 625,29 грн - відшкодування комунальних послуг, 3 613 891,68 грн - неустойка, 5 000,00 грн - штраф, 142 165,25 грн - пеня, 25 819,70 грн - 3% річних за договором оренди нежитлових приміщень №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019; 173 815,56 грн - орендна плата, 1 942,95 грн - відшкодування комунальних послуг, 7 098,10 грн - пеня, 2 509,14 грн - 3% річних за договором оренди нежитлового приміщення №183/ІФ/2020 від 16.11.2020; 170 078,07 грн - основний борг за договором технічного обслуговування електричного устаткування при його навантаженні №05Е/ІФ/2021 від 01.03.2021.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 30.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представник позивача подав додаткові пояснення вх№5059/22 від 04.05.2022, в яких просить суд стягнути з відповідача 6 565 452,91 грн. Судом, на підставі частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, надано дозвіл позивачу на подання додаткових пояснень, враховано аргументи викладені в них та згідно з пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, який надає право позивачу, зокрема зменшити розмір позовних вимог, прийнято зменшення позовних вимог, а спір вирішується відповідно до ціни позову - 6 565 452,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані укладенням між сторонами договору оренди нежитлових приміщень №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, договору оренди нежитлового приміщення №183/ІФ/2020 від 16.11.2020, договору технічного обслуговування електричного устаткування при його навантаженні №05Е/ІФ/2021 від 01.03.2021 та невиконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов"язань, обумовлених: - пунктами 3.5, 4.3., 4.4., договору №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, щодо сплати орендної плати в розмірі 2 531 109, 63 грн, відшкодування комунальних послуг в сумі 63 632,88 грн та повернення об"єкта оренди за актом приймання-передачі, у зв"язку з чим на підставі пунктів 7.4, 7.11., 7.12 договору та приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу 3 250 650, 90 грн - неустойки, 5 000,00 грн - штрафу, 342 229, 59 грн - пені, 56 686,49 грн - 3% річних; - пунктами 3.3., 3.4. договору №183/ІФ/2020 від 16.11.2020 щодо сплати орендної плати в розмірі 87 081,17 грн та відшкодування комунальних послуг в сумі 51 339,63 грн, у зв"язку з чим на підставі пункту 6.2. договору та приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу 9 276,99 грн - пені, 1 484,96 грн - 3% річних; - пункту 3.2. договору №05Е/ІФ/2021 від 01.03.2021 щодо сплати вартості наданих послуг з технічного обслуговування електричного устаткування в сумі 166 960,67 грн. Просить суд захистити порушене відповідачем право позивача шляхом стягнення в судовому порядку 6 565 452,91 грн. Позовні вимоги обґрунтовані приписами статей 610, 611, 625 - 629, 785 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Ухвали суду від 30.12.2021, 26.01.2022, від 23.03.2022, від 14.04.2022 з відомостями про дату, час та місце розгляду справи направлені Приватному акціонерному товариству "Івано-Франківський арматурний завод" рекомендованою кореспонденцією за адресою вказаною позивачем у позовній заяві, яка є тотожною місцезнаходженню відповідача зазначеному у відомостях з ЄДРЮО, ФО-П та ГФ - вул. Євгена Коновальця, буд. 229, м. Івано-Франківськ, 76014, повернулись на адресу суду підприємством зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Повідомлення про зміну місцезнаходження ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод" суду не подано.

Згідно з частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місцезнаходження місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Як вказує пункт 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

При цьому направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, позаяк отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку, суду. Така ж правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.

Беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, які вказують на те, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а їх явка не визнавалась судом обов"язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнер" (орендодавець/позивач) та Приватним акціонерним товариством "Івано-Франківський арматурний завод" (орендар/відповідач) укладено договір оренди нежитлових приміщень №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 з додатковими угодами №1 від 22.07.2019, від 28.12.2020. За цим договором, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування, з метою використання у власній господарській діяльності, нерухоме майно з усіма інженерними комунікаціями - нежитлові приміщення корпусу №3, А, загальною площею 14 815,3 кв.м по вул. Євгена Коновальця, 229 г, м.Івано-Франківськ (пункти 1.1.,1.5. договору).

Строк оренди починає обчислюватись з дати підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення, в день фактичної передачі об"єкта оренди в користування орендарю (пункт 2.2. договору).

Згідно з пунктом 4.1. договору за користування об"єктом оренди орендар сплачує орендну плату, починаючи з дня підписання акта приймання-передачі.

Розмір орендної плати за весь об"єкт оренди за один повний місяць становить гривневий еквівалент 12 741,16 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день підписання сторонами цього договору дорівнює 353 847,50грн з ПДВ (пункт 4.3.2.договору).

Додатковою угодою від 28.12.2020 сторонами внесено зміни у пункт 4.3. договору. На період з 01.01.2021 по 31.01.2021 розмір орендної плати за користування об"єктом оренди становить 173 975,36грн з ПДВ. На період з 01.02.2021 по 28.02.2021 розмір орендної плати за користування об"єктом оренди становить 230 474,00грн з ПДВ. Починаючи з 01.03.2021 і надалі розмір орендної плати за весь об"єкт оренди за один повний місяць становить гривневий еквівалент 22 222,95 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день підписання сторонами цієї додаткової угоди складає 630 125,08 грн з ПДВ (пункт 4.3.2.договору). Орендна плата має бути сплачена орендарем в національній валюті України в сумі, що становить гривневий еквівалент орендної ставки, визначеної в пункті 4.3. договору в доларах США згідно офіційного курсу Національного банку України на день здійснення оплати (пункти 4.3.1.- 4.3.3 додаткової угоди).

Орендна плата сплачується орендарем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок орендодавця попередньою оплатою один раз на квартал (за другий квартал в квітні, за третій квартал в липні, за четвертий квартал в жовтні), одним платежем за кожен квартал оренди, не пізніше п"ятого банківського дня кожного першого місяця календарного кварталу строку оренди, без виставлення орендодавцем рахунку на оплату (пункт 4.4. договору).

Відповідно до пункту 4.5. договору в редакції додаткової угоди від 28.12.2020 орендар щомісячно відшкодовує орендодавцю вартість фактично спожитої електроенергії, опалення, холодного, гарячого водопостачання та водовідведення, інші комунальні послуги та плату за користування електроустановками протягом 10 банківських днів з моменту отримання від орендодавця відповідних рахунків з урахуванням тарифів підприємств-постачальників.

Сторони щомісячно, в строк до 05-го робочого дня кожного місяця підписують акти наданих послуг за попередній місяць оренди (пункт 4.7.договору).

Згідно з пунктом 7.4. договору у разі прострочення орендарем виконання грошового зобов"язання, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від відповідної суми простроченого зобов"язання за кожен календарний день прострочення.

Договір набув чинності 02.04.2019 і діє по 20.03.2022 (пункт 2.1. договору). Договір може бути достроково припинений за ініціативою орендодавця у випадку допущення орендарем прострочення зі сплати орендної плати, більше ніж на 25 банківських днів, про що орендодавець письмово повідомляє орендаря. При цьому датою припинення договору буде вважатись дата, вказана в письмовому повідомленні орендодавця адресованому орендарю з приводу дострокового припинення цього договору (пункт 2.4.5. договору).

Пунктами 3.6., 4.11. договору встановлено, що орендар повертає орендодавцю об"єкт оренди за актом прийому - передачі (повернення) нежитлових приміщень не пізніше дня дострокового припинення строку дії договору, у належному стані, погашає всі заборгованості, а також звільняє об"єкт оренди від свого майна та обладнання. Об"єкт оренди вважається повернутим орендодавцеві тільки з моменту підписання та скріплення печатками сторін акту прийому - передачі (повернення) нежитлових приміщень.

У випадку допущення орендарем прострочення в поверненні об"єкта оренди, орендодавець має право стягнути з орендаря неустойку у розмірі подвійної плати за користування об"єктком оренди за весь час прострочення. У випадку несвоєчасного повернення майна з оренди орендар, окрім подвійного розміру орендної плати за весь час прострочення, сплачує на користь орендодавця штраф у розмірі 5 000,00 грн (пункти 7.11., 7.12. договору).

На виконання умов договірних відносин позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення корпусу № 3, А, загальною площею 14 815,3 кв.м по вул. Євгена Коновальця, 229 г, м.Івано-Франківськ, що засвідчено сторонами у підписаному та скріпленому печатками орендодавця та орендаря акті приймання-передачі від 02.04.2019 (т.1 а.с.26).

Платіжними дорученнями (т.1 а.с.185-227) відповідачем перераховано на рахунок позивача 9 788 305, 21 грн орендної плати. Проте доказів сплати в повному обсязі орендної плати за квітень - грудень 2019, січень - грудень 2020, січень - жовтень 2021 на загальну суму 2 531 109, 63 грн (розрахунок т.1 а.с.142), згідно актів наданих послуг (т.1 а.с. 143-165, 167-171) - відповідачем суду не подано.

Матеріали справи не містять і доказів відшкодування відповідачем позивачу в повному обсязі комунальних послуг у відповідності до актів наданих послуг №67 від 31.01.2021, №161 від 28.02.2021, №362 від 30.04.2021, №425 від 31.05.2021, №460 від 30.06.2021, № 574 від 31.07.2021, №648 від 31.08.2021. Так, платіжними дорученнями (т.1 а.с.228-235) відповідачем перераховано на рахунок позивача 468 178,81 грн за комунальні послуги. Згідно розрахунку позивача (т.1 а.с.141) сума невиконаного відповідачем грошового зобов"язання складає 63 632,88 грн.

Повідомленням №2021/10-25/2 від 25.10.2021 (а.с.43-44) орендодавець інформував орендаря про розірвання з 01.11.2021 договору оренди №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, на підставі пункту 4.3., через прострочення сплати орендної плати та наявності заборгованості в розмірі 1 999 358,78грн, одночасно просив звільнити до 01.11.2021 об"єкт оренди та повернути за актом приймання передачі.

Доказів повернення відповідачем позивачу об"єкта оренди за актом приймання - передачі матеріали справи не містять.

У зв"язку з неповерненням відповідачем об"єкта оренди, позивачем за період листопад 2021-січень 2022 нараховано відповідачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати в сумі 3 250 650, 90 грн (розрахунок т.1 а.с.138), а також 5 000,00 грн - штрафу за несвоєчасне повернення майна з оренди.

Крім того, як вбачається з розрахунків (т.1 а.с.236-239), за порушення виконання грошового зобов"язання зі сплати орендної плати позивачем нараховано відповідачу 342 229, 59 грн - пені, 56 686,49 грн - 3% річних.

Поряд з цим, 16.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнер" (орендодавець/позивач) та Приватним акціонерним товариством "Івано-Франківський арматурний завод" (орендар/відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення №183/ІФ/2020.

Згідно з пунктом 1.1. цього договору орендодавець передає орендарю у строкове платне користування нежитлове приміщення - частину адміністративно-побутового корпусу на 3, 4 поверхах по вул. Євгена Коновальця, 229 у, м.Івано-Франківськ, загальною площею 625,3кв.м.

Приміщення передається орендодавцем та приймається орендарем за актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін (пункт 1.6. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору за користування приміщенням орендар сплачує орендну плату. Щомісячний розмір орендної плати складає гривневий еквівалент 3 126,50 доларів США, що на дату підписання договору складає 89 339,74грн.

Орендна плата перераховується орендарем одним авансовим платежем щокварталу (за перший квартал - в січні, за другий квартал - в квітні, за третій квартал - в липні, за четвертий квартал - в жовтні) на підставі рахунків орендодавця до 10 числа кожного календарного кварталу в якому здійснюється оренда (пункт 3.3. договору).

Пунктом 3.4. договору обумовлено, що крім орендної плати, орендар щомісячно відшкодовує орендодавцю вартість фактично спожитої електроенергії, опалення, холодного, гарячого водопостачання та водовідведення, інші комунальні та експлуатаційні послуги протягом 5 банківських днів з моменту отримання від орендодавця відповідних рахунків з урахуванням тарифів підприємств-постачальників.

Валюта платежу за цим договором - українська гривня (пункт 3.6.договору).

Згідно з пунктом 6.2. договору у випадку прострочення сплати по будь-якому з платежів, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період невиконання грошових зобов"язань, за кожен день прострочення.

Цей договір набув чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31.10.2023 включно (пункт 2.1.1.договору). Орендодавець має право в односторонньому порядку достроково припинити дію цього договору (у тому числі, шляхом відмови від договору оренди), письмово попередивши про це орендаря за 10 календарних днів до дати припинення, у випадку порушення орендарем строків перерахування орендної плати та інших платежів, передбачених цим договором на 10 та більше календарних днів (пункт 5.3.2.договору).

У відповідності до пункту 4.5.1. договору повернення орендарем приміщення після припинення дії договору відповідно оформлюється двостороннім актом приймання-передачі.

Виконуючи умови договору, згідно з актом приймання-передачі 16.11.2020 (т.1 а.с. 52), позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування частину адміністративно-побутового корпусу на 3, 4 поверхах по вул. Євгена Коновальця, 229 у, м.Івано-Франківськ, загальною площею 625,3кв.м.

Проте, доказів належного виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов"язань зі сплати орендної плати відповідач суду не подав. Так, виставлені позивачем рахунки (т.2 а.с. 26-31) на сплату орендної плати за період листопад 2020 - жовтень 2021 на загальну суму 999 643,70грн, сплачені відповідачем частково в розмірі 912 562,53грн (т.2 а.с.32-38). Сума несплаченої орендної плати складає 87 081,17 грн.

В матеріалах справи відсутні і докази відшкодування відповідачем позивачу 51 339,63 грн - повної вартості комунальних послуг, у відповідності до актів наданих послуг № 68, №83 від 31.01.2021, № 160 від 28.02.2021, №361 від 30.04.2021, №424 від 31.05.2021, №575 від 31.07.2021, №649 від 31.08.2021 на зальну суму 213 797,86грн (162 458,23грн відповідачем сплачено т.2. а.с.39-44).

Листом №09/09-Л-17 від 09.09.2021 (а.с.63-64), через систематичне порушення відповідачем грошових зобов"язань, на підставі пункту 5.3.2.договору, позивач повідомив відповідача про відмову від договору оренди №183/ІФ/2020 від 16.11.2020, одночасно просив звільнити орендоване приміщення.

Актом приймання - передачі від 31.10.2021 нежитлове приміщення по вул. Євгена Коновальця, 229 у, м.Івано-Франківськ повернено орендодавцю (т.1 а.с.65).

За прострочення виконання грошового зобов"язання зі сплати орендної плати позивачем нараховано відповідачу 9 276,99 грн - пені, 1 484,96 грн - 3% річних (розрахунок т.2 а.с.45-46).

Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнер" (виконавець/ позивач) та Приватним акціонерним товариством "Івано-Франківський арматурний завод" (замовник/відповідач) укладено договір №05Е/ІФ/2021 від 01.03.2021. За цим договором замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов"язання надавати послуги із технічного обслуговування електричного устаткування при його навантаженні напругою до та понад 1000В, яке належить виконавцеві та від якого здійснюється електроживлення замовника відповідно до акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (пункт 1.1.договору).

Згідно з пунктами 3.1., 3.2., 3.3. договору за обслуговування електроустановок замовник щомісячно сплачує плату у розмірі 1,50 грн за 1 кВт/год з ПДВ в залежності від обсягу фактично спожитої електроенергії на місяць. Починаючи з 01.04.2021 за обслуговування електроустановок замовник щомісячно сплачує плату у розмірі 1,09 грн за 1 кВт/год з ПДВ в залежності від обсягу фактично спожитої електроенергії на місяць. Плата за обслуговування перераховується замовником щомісячно на підставі рахунків виконавця до 14 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому надавались послуги з обслуговування. Ненадання виконавцем рахунку для здійснення оплати за цим договором не є підставою для порушення строків оплати замовником платежів за цим договором.

Цей договір діє з моменту його підписання і до 01.03.2023 (пункт 5.2.договору).

На виконання умов договірних відносин позивач надав відповідачу послуги з технічного обслуговування електричного устаткування при його навантаженні на загальну суму 236 540,97грн, що підтверджують підписані сторонами акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 255 від 31.03.2021, №423 від 31.05.2021, №458 від 30.06.2021, №576 від 31.07.2021, №647 від 31.08.2021 (т.1 а.с.72-77). Однак, докази сплати відповідачем повної вартості наданих послуг в сумі 166 960,67 грн (69 580,30грн - сплачено т.1 а.с.80) - в матеріалах справи відсутні.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення 6 565 452,91 грн, з яких: 2 531 109, 63 грн - орендна плата, 63 632,88 грн -комунальні послуги, 3 250 650, 90 грн - неустойка, 5 000,00 грн - штраф, 342 229, 59 грн - пеня, 56 686,49 грн - 3% річних за договором №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019; 87 081,17 грн - орендної плати, 51 339,63 грн - комунальних послуг, 9 276,99 грн - пені, 1 484,96 грн - 3% річних за договором №183/ІФ/2020 від 16.11.2020; 166 960,67 грн - за надані послуги за договором №05Е/ІФ/2021 від 01.03.2021.

Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

Згідно з приписами статей 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Договір оренди нежитлових приміщень №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, договір оренди нежитлового приміщення №183/ІФ/2020 від 16.11.2020, договір технічного обслуговування електричного устаткування при його навантаженні №05Е/ІФ/2021 від 01.03.2021 укладені між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

До правовідносин оренди (найму) застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Частинами 1, 3, 6 статті 283 Господарського кодексу України обумовлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об"єктом оренди можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Згідно з частинами 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (стаття 286 Господарського кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Загальні положення про послуги врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Згідно з статтями 901, 903 цього Кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Нормою частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статей 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки користування відповідачем об"ктами оренди за договорами №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, №183/ІФ/2020 від 16.11.2020 та надання відповідачу комунальних послуг за цими угодами - позивачем доведено та документально підтверджено перед судом, а несплату в повному обсязі орендної плати та комунальних послуг - відповідачем не спростовано, то позовні вимоги в частині стягнення орендної плати в сумі 2 531 109, 63 грн, комунальних послуг в розмірі 63 632,88 грн за договором №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 та відповідно 87 081,17 грн - орендної плати, 51 339,63 грн - комунальних послуг за договором №183/ІФ/2020 від 16.11.2020 - підлягають задоволенню в повному обсязі.

Водночас, з огляду на те, що відповідач не довів перед судом належного виконання взятого на себе грошового зобов"язання зі сплати повної вартості наданих позивачем послуг з технічного обслуговування електричного устаткування за договором №05Е/ІФ/2021 від 01.03.2021 в сумі 166 960,67 грн, то позов і в цій частині слід задовольнити.

Приписами статті 599 Цивільного кодексу України обумовлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Виходячи з положень вище зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов"язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписом частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Проте законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Пунктом 7.4. договору №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 сторони погодили відповідальність орендаря, у разі прострочення ним сплати орендної плати, у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, за кожен день прострочення. Аналогічна відповідальність обумовлена сторонами у пункті 6.2. договору №183/ІФ/2020 від 16.11.2020.

Позивачем за порушення виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за договором №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 нараховано відповідачу 342 229, 59 грн - пені, 56 686,49 грн - 3% річних; за договором №183/ІФ/2020 від 16.11.2020 нараховано відповідачу 9 276,99 грн - пені, 1 484,96 грн - 3% річних.

Судом здійснено перевірку правильності проведених позивачем розрахунків (т.1 а.с.236-239, т.2 а.с.45-46) та встановлено, що при нарахуванні пені позивачем не враховано пункт 7.4. договору №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, пункт 6.2. договору №183/ІФ/2020 від 16.11.2020, в яких відсутня умова щодо встановлення іншого, ніж передбаченого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України строку нарахування вказаної штрафної санкції. Усунувши вказані порушення суд прийшов до висновку, що правомірним є стягнення з відповідача 208 970, 71 грн - пені за договором №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 (133 258,88 грн - відмовити), 7 725,95 грн - пені за договором №183/ІФ/2020 від 16.11.2020 (1 551,04грн - відмовити). При цьому, розрахунки 3% річних - 56 686,49 грн та відповідно - 1 484,96 грн є арифметично правильними.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.4.5. договору №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 сторони погодили, що договір може бути достроково припинений за ініціативою орендодавця у випадку допущення орендарем прострочення зі сплати орендної плати, більше ніж на 25 банківських днів, про що орендодавець письмово повідомляє орендаря. При цьому датою припинення договору буде вважатись дата, вказана в письмовому повідомленні орендодавця адресованому орендарю з приводу дострокового припинення цього договору.

Право наймодавця відмовитись від договору найму якщо наймач не вносить плату за користування річчю впродовж трьох місяців підряд обумовлено і частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України.

Так, повідомленням №2021/10-25/2 від 25.10.2021 орендодавець інформував орендаря про розірвання з 01.11.2021 договору оренди, через систематичну несплату орендної плати, що не суперечить приписам статті 651 Цивільного кодексу України. Отже з 01.11.2021 договір оренди №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 є розірваним.

У відповідності до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України (частина 4 статті 291 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктами 3.6., 4.11. договору №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 встановлено обов"язок орендаря повернути орендодавцю об"єкт оренди за актом прийому - передачі (повернення) нежитлових приміщень не пізніше дня дострокового припинення строку дії договору.

В матеріалах справи відсутній підписаний та скріплений печатками орендодавця та орендаря акт приймання - передачі (повернення) нежитлових приміщень з оренди.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання такого обов`язку, спеціальною нормою цивільного законодавства - частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, в розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка), яка передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном). Така санкція розглядається, як законна неустойка і застосовується незалежно від її погодження сторонами у договорі найму (оренди). Аналогічна правова позиція дотримана у постанові Об"єднаної Палати Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Разом з тим, право стягнути з орендаря неустойку у розмірі подвійної плати за користування об"єктком оренди за весь час прострочення, погоджено сторонами і умовами договору №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 (пункт 7.11.).

За таких обставин, беручи до уваги те, що договір оренди №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019 розірвано, а доказів повернення позивачу об"єкта оренди відповідач суду не подав, то правомірним визнається судом застосування до відповідача майнової відповідальності, обумовленої частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України у вигляді неустойки у розмірі подвійної плати за час неправомірного користування об"єктом оренди за період з листопада 2021 до січня 2022 у розмірі 3 250 650, 90 грн, згідно розрахунку позивача (т.1 а.с.138), проведеного з дотриманням положень пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України та правової позиції, викладеної у постанові Об"єднаної Палати Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 щодо неможливості включення податку на додану вартість при розрахунку суми штрафів та/або пені в т. ч. спеціальної неустойки, передбаченої частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

При розгляді вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 000,00 грн штрафу за несвоєчасне повернення майна з оренди, обумовленого пунктом 7.12. договору №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, судом встановлено відсутність правових підстав для відмови в позові і в цій частині. Судом враховано, що гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення має на меті уникнути несправедливого покарання. Проте, правовий аналіз статті 230 Господарського кодексу України, статті 549 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що пеня, штраф, обумовлені статтею 230 ГК України, статтею 549 ЦК України та неустойка, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є різними правовими інститутами. Так, згідно з статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, у межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Неустойка, стягнення якої визначено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин за порушення наймачем обов`язку з повернення речі. Ця неустойка не є штрафною санкцією у розумінні статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України. Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі різний набір санкцій, за порушення виконання господарських зобов`язань, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 Цивільного кодексу України. Така правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №924/599/19.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на сторін пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнер" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" про стягнення 6 565 452,91 грн - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод", вул. Євгена Коновальця, буд. 229, м. Івано-Франківськ,76014 (ідентифікаційний код 00218271) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнер", вул. Грушевського Михайла, буд. 9-Б, м. Київ, 01021 (ідентифікаційний код 39902394) 2 531 109, 63 грн - заборгованості з орендної плати, 63 632,88 грн - заборгованості з відшкодування комунальних послуг, 3 250 650, 90 грн - неустойки, 5 000,00 грн - штрафу, 208 970, 71 грн - пені, 56 686,49 грн - 3% річних за договором №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, 87 081,17 грн - заборгованості з орендної плати, 51 339,63 грн - заборгованості з відшкодування комунальних послуг, 7 725,95 грн - пені, 1 484,96 грн - 3% річних за договором №183/ІФ/2020 від 16.11.2020, 166 960,67 грн - заборгованості за договором №05Е/ІФ/2021 від 01.03.2021, 96 459,64 грн - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 23.05.2022

Суддя С.Кобецька