ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 року справа № 925/52/22

м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ВУД ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОКАВТО" про стягнення 464866,50 грн,

Обставини справи.

До Господарського суду Черкаської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ВУД ТРЕЙД" (ідентифікаційний код 43155636, адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Корабельна, 6) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОКАВТО" (ідентифікаційний код 38469836, адреса місцезнаходження: 18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 149).

Предметом позову є стягнення заборгованості за договором поставки від 21.10.2019 № 201910211 в розмірі 464866,50 грн, у тому числі: 393515 грн основний борг, 71351,50 грн штрафу. У позові позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6973 грн.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, зокрема обставини порушення відповідачем умов договору поставки від 21.10.2019 № 201910211 та неналежне виконання зобов`язань щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №925/52/22, ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 19.01.2022 про відкриття провадження у справі надіслана учасникам справи в установленому законом порядку, зокрема відповідачу - рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження та адресою, вказаною у договорі поставки від 21.10.2019 № 201910211, які повернуті поштою на адресу суду з довідками АТ "Укрпошта" "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 52-63); позивачу - рекомендованим листом.

10.02.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а. с. 64- 66), у якому просив суд у позові відмовити повністю. На думку відповідача, виникнення заборгованості за поставлений товар не дає права позивачу нараховувати необґрунтовані штрафні санкції. Для підтвердження даного факту відповідач надав акт звірки взаєморозрахунків за період дії договору (а. с. 69). У відзиві відповідач повідомив, що 14 січня та 24 січня 2022 року відповідач сплатив позивачу 100 000 грн боргу, що підтверджується платіжними доручення від 14.01.2022 №В_5869 на суму 50 000 грн (а. с. 67), від 24.01.2022 №В_5948 на суму 50 000 грн (а.с. 68). Залишок заборгованості відповідача перед позивачем складає 293515 грн, який найближчим часом відповідач зобов`язався сплатити у повному обсязі. Відповідач до відзиву додав фото, якими доводить, що в поставленій позивачем партії товару в період з 25.09.2021 по 04.10.2021 виявлено брак, а саме фанера волога та містить вздуте покриття, сколи та подряпини, в результаті чого зірвано планове відвантаження товару та витрачено час на повернення товару (а. с. 70-78).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не заперечив, клопотання про розгляд справи з повідомлення сторін не подав.

27.04.2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив (а. с. 80), у якій просив суд: 1) продовжити строк для подачі відповіді на відзив, оскільки позивач не отримав відзив на позов у зв`язку із вторгненням РФ на територію України і завдання великих ушкоджень по місту Києву, в якому здійснював діяльність позивач. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що ТОВ "ІНВЕСТ ВУД ТРЕЙД" не здійснює підприємницької діяльності, значна кількість працівників товариства стала вимушеними переселенцями, а двоє працівників приймають участь у бойових діях. Тому позивач не мав можливості ознайомитися з матеріалами справи та відзивом; 2) направляти процесуальні документи та поштову кореспонденцію за електронною адресою: ; 3) стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 344866,50 грн, з яких 273515 грн. заборгованість по договору поставки та 71351,50 грн штрафу. У відповіді на відзив позивач ствердив, що відповідач здійснив частково оплату боргу після подання позову до суду у розмірі 120 000 грн, а саме 14.01.2022 - 50 000 грн, 24.01.2022 - 50 000грн, 02.02.2022 - 20000 грн.

Відповідно до частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

В ухвалі від 19.01.2022 про відкриття провадження у справі визначено строки для подання: відзиву на позов - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали; відповіді на відзив - не пізніше п`яти днів з дня отримання позивачем відзиву.

Судом досліджено, що 10.02.2022 за накладною № 424 відповідач надіслав позивачу відзив на позов рекомендованим листом з повідомлення про вручення, який повернутий на адресу відповідача з довідкою АТ "Укрпошта" "за закінченням встановленого терміну зберігання" (а. с. 84).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, враховуючи Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" та введення з 24 лютого 2022 року на всій території Україні воєнного стану, суд дійшов висновку, клопотання позивача про продовження строку для подачі відповіді на відзив на підставі частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України слід задовольнити.

Крім того, суд дослідивши відповідь на відзив, в якому позивач стверджує, що відповідач після подання позову до суду сплатив 120 000 грн та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 344 866,50 грн, з яких 273515 грн. заборгованість по договору поставки та 71 351,50 грн штрафу, дійшов висновку, що позивач фактично зменшив розмір позовних вимог на 120 000 грн.

Тому суд розглядає позов про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 344 866,50 грн, у тому числі 273 515 грн. основний борг та 71 351,50 грн штрафу.

09.05.2022 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив (а. с. 85-87), у якому просив суд відмовити у задоволенні позову повністю та зазначив, що заборгованість у розмірі 293 515 грн найближчим часом буде погашена, заперечив проти позову та відповіді на відзив, оскільки виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем за поставлений товар протягом нетривалого часу не дає права позивачу нараховувати необґрунтовані штрафні санкції.

Звертаючись з позовом позивач стверджував, що 21.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ВУД ТРЕЙД", як постачальник, та Товариство з обмеженою відповідальністю "МОКАВТО", як покупець, уклали поставки № 201910211, (далі - Договір, а.с. 11-14), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити покупцеві фанеру, дсп, двп, мдф продукцію/товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити зазначений товар.

На виконання умов Договору відповідно до видаткових накладних №4040 від 12.11.2021, №4040/1 від 22.11.2021 позивач поставив відповідачу товар на суму 1 061 175,00 грн. Відповідач прийняв товар, проте виконав свої зобов`язання по оплаті поставленого товару частково у сумі 667 660 грн, тобто неналежним чином, та допустив прострочення в оплаті вартості поставленого товару, чим порушив п. 3.3. Договору.

Згідно з розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, борг відповідача за поставлений позивачем товар складає 393 515 грн. За порушення строків оплати відповідно до п. 6.2 Договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штраф у розмірі у розмірі 71 351,50 грн

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ВУД ТРЕЙД" (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "МОКАВТО" (покупець), уклали договір поставки № 201910211 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити покупцеві фанеру, дсп, двп, мдф продукцію/товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити зазначений товар (а. с. 11-14).

Із врахуванням вимог статті 180 Господарського кодексу України Сторони погодили усі істотні умови договору і, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2 - на протязі дії договору поставка товару може здійснюватись необмежену кількість разів;

п. 1.3 - найменування, асортимент, одиниці виміру, ціна, кількість кожної окремої партії товару та строк поставки визначаються у видаткових накладних (специфікаціях), які є невід`ємною частиною цього договору;

п. 3.3 - оплата товару за цим договором здійснюється наступним чином:

п. 3.3.1. - 100% вартості товару покупець оплачує шляхом внесення попередньої оплати постачальнику, або перші 50% вартості товару оплачує шляхом внесення попередньої оплати до початку поставки а остаточний розрахунок за поставлений товар (другі 50% вартості) на протязі 14 календарних днів з дати поставки, або відтермінування платежу за поставлений товар терміном 14 календарних днів;

п.3.4 - спосіб оплати - безготівкове перерахування коштів на рахунок постачальника;

п.6.2.2 - за порушення строків оплати товару покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від суми заборгованості;

п. 7.1 - цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання умов Договору сторони склали та підписали видаткові накладні №4040 від 12.11.2021 на суму 687 660 грн (а. с. 15) та №4040/1 від 22.11.2021 на суму 373 515 грн (а. с. 160), а всього на загальну суму 1 061 175 грн. Згідно з видатковими накладними позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 061 175,00 грн і частково сплатив кошти за отриманий товар 12.11.2021 та 22.11.2011 у розмірі 667 660 грн. Отже, основний борг відповідача перед позивачем на час звернення з позовом складав 393 515 грн.

Оскільки відповідач лише 19.11.2021 оплатив вартість товару у розмірі 347 660 грн у межах строку, встановленого договором, а саме 14 календарних днів з моменту поставки, а всі інші платежі здійснив з порушенням строку, а саме 17.12.2021 - 10 000 грн, 20.12.2021 - 60 000 грн, 24.12.2021 - 180 000 грн, 30.12.2021 - 70 000 грн, на загальну суму 320 000 грн. Тому позивач на підставі пункту 6.2.2 договору нарахував та просив стягнути з відповідача 71 351 грн штрафу (1 061 175 грн (загальна сума) - 347 660 грн (вчасно сплачена сума, тобто у межах строку, встановленого договором) x 10% ).

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Наведеними вище нормами господарського законодавства врегульовано правові підстави виникнення господарських зобов`язань, до яких, зокрема, належить господарський договір.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи суд дійшов висновку, що між сторонами виникли майново-господарські зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм правовим змістом опосередковують відносини поставки.

Відповідно до частини першої статті 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

На підставі досліджених судом письмових доказів суд дійшов висновку про доведеність позивачем обставин виникнення між позивачем та відповідачем господарського зобов`язання на підставі договору поставки №201910211 від 21.10.2019.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 061 175,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №4040 від 12.11.2021 на суму 687 660 грн (а. с. 15) та видатковою накладною №4040/1 від 22.11.2021 на суму 373 515 грн (а. с. 16).

Отже, поставивши відповідачу товар у строк, встановлений договором, позивач належними чином виконав господарське зобов`язання та умови договору.

Відповідно до п. 3.3 договору оплата товару за цим договором здійснюється наступним чином: 100% вартості товару покупець оплачує шляхом внесення попередньої оплати постачальнику, або перші 50% вартості товару оплачує шляхом внесення попередньої оплати до початку поставки а остаточний розрахунок за поставлений товар (другі 50% вартості) на протязі 14 календарних днів з дати поставки, або відтермінування платежу за поставлений товар терміном 14 календарних днів.

Отже, сплатити за поставлений товар відповідач повинен був протягом 14 календарних днів з дати поставки, які були 12.11.2021 та 22.11.2022, тобто до 26.11.2021 та до 06.12.2021. Відповідач 19.11.2021 частково сплатив за поставлений товар у розмірі 347 660 грн, решту платежів з порушенням строку: 17.12.2021 - 10 000 грн, 20.12.2021 - 60 000 грн, 24.12.2021 - 180 000 грн, 30.12.2021 - 70 000 грн.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язання з оплати поставленого товару виконав не у повному обсязі та неналежним чином, допустив прострочення в оплаті позивачу вартості поставленого йому товару, чим порушив п. 3.3 договору. Внаслідок прострочення виконання зобов`язання зі сплати за поставлений товар утворилася заборгованість у розмірі 393 515 грн.

Після подання позову до суду відповідач сплатив на користь позивача 100 000 грн відповідно до платіжних доручень від 14.01.2022 №В_5869 на суму 50 000 грн (а. с. 67), від 24.01.2022 №В_5948 на суму 50 000 грн (а. с. 68). Залишок заборгованості відповідача перед позивачем склав 293 515 грн, що не заперечує відповідач у відзиві на позов та у запереченні на відповідь на відзив.

У відповіді на відзив (а.с. 80) позивач ствердив, що відповідач частково сплатив заборгованість за поставлений товар після подання позову до суду у розмірі 120 000 грн, а саме: 14.01.2022 - 50 000 грн, 24.01.2022 - 50 000 грн та 02.02.2022 - 20 000 грн. У відповіді на відзив позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 344 866,50 грн, з яких 273 515 грн - основний борг та 71 351,50 грн - штраф.

Дослідивши відповідь на відзив, в якій позивач стверджує, що відповідач після подання позову до суду сплатив 120 000 грн та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 344 866,50 грн, з яких 273515 грн. заборгованість по договору поставки та 71 351,50 грн штрафу, суд дійшов висновку, що позивач у такий спосіб зменшив розмір позовних вимог на 120 000 грн.

Відповідно до частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Спір між сторонами за вимогою про стягнення заборгованості за договором поставки від 21.10.2019 № 201910211 у розмірі 120 000 грн відсутній.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3, 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Отже, провадження у справі в частині стягнення заборгованості за договором поставки від 21.10.2019 № 201910211 у розмірі 120 000 грн підлягає закриттю.

Отже, враховуючи принцип диспозитивності господарського судочинства, суд розглядає позов в межах, заявленого позивачем розміру позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 344 866,50 грн, у тому числі 273 515 грн. основний борг та 71 351,50 грн штрафу.

Доказів про своєчасного виконання зобов`язання зі сплати 273 515 за отриманий товар відповідач суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, суд дійшов висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання внаслідок його неналежного виконання, зокрема неповної та несвоєчасної оплати за поставлений товар протягом 14 календарних днів з дати поставки відповідно до умов, укладеного між сторонами договору. Тому вимога позивача про стягнення заборгованості зі сплати вартості поставленого товару у розмірі 273 515 грн підтверджена позивачем належними і допустимими доказами, борг відповідачем не сплачений та не спростований, а отже позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Сторони погодили в п. 6.2.2 договору, що за порушення строків оплати товару покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штраф у розмірі 71 351,50 грн (713 515 грн (сума сплачена відповідачем з порушенням строку, встановленого п. 3.3 Договору) :100% x 10%) на підставі п. 6.2.2 Договору та частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Розрахунок позивача, покладений в основу вимог про стягнення спірної суми штрафу, арифметично і методологічно проведений правильно, з урахуванням умов договору поставки від 21.10.2019 №201910211 і фактичної суми боргу, тому вимога позивача і в цій частині позову підлягає задоволенню.

Доводи відповідача про неналежну якість товару суд відхиляє з огляду на умови договору поставки від 21.10.2019 №201910211 про порядок поставки та приймання товару, а саме п. 5.5 договору, відповідно до якого під час приймання товару покупець повинен оглянути товар і прийняти його за кількістю та якістю.

Вимоги до якості товару та правові наслідки передання товару неналежної якості врегульовано у нормах статей 673 та 678 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Отже, у випадку передання товару неналежної якості покупець має право вимагати пропорційного зменшення ціни, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару, а, у визначених законом випадках, - відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару.

Доказів звернення з такими вимогам до позивача відповідач суду на надав. Розгляд таких вимог не є предметом спору у цій справі. Проте відповідач не позбавлений, у встановленому законом порядку та строк, звернутися до позивача з вимогою у зв`язку з недоліками переданого товару.

У відповідності до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки від 21.10.2019 №201910211 в розмірі 344 866,50 грн, у тому числі: 273 515 грн основний борг та 71 351,50 грн штрафу підлягають задоволенню як обґрунтовано заявлені, належним чином доведені та не спростовані відповідачем.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні повністю у розмірі 344 866,50 грн, до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 5 173 грн, тобто 1,5 відсотка від ціни позову 344 866,5 грн.

Оскільки спір між сторонами за вимогою про стягнення заборгованості за договором поставки від 21.10.2019 № 201910211 у розмірі 120 000 грн відсутній, суд закрив провадження у справі № 925/52/22 в частині стягнення заборгованості у розмірі 120 000 грн.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини 1, 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Відповідно до платіжного доручення №2254 від 14.01.2022 при подачі до суду позовної заяви позивач сплатив 6 973 грн судового збору, тобто 1,5 відсотка ціни позову 464 866,50 грн.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що сплачена сума судового збору у розмірі 1800 грн відповідно до пунктів пунктів 1, 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, закриття (припинення) провадження у справі.

Позивач станом на день прийняття рішення суду клопотання про повернення судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог не подав, тому суд не вирішує питання про повернення позивачу судового збору у розмірі 1800 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МОКАВТО" (ідентифікаційний код 38469836, адреса місцезнаходження: 18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 149) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ВУД ТРЕЙД" (ідентифікаційний код 43155636, адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Корабельна, 6) 273 515 грн (двісті сімдесят три тисячі п`ятсот п`ятнадцять гривень) основного боргу, 71 351,50 грн (сімдесят одну тисячу триста п`ятдесят одну гривню 50 копійок) штрафу та 5 173 грн (п`ять тисяч сто сімдесят три гривні) витрат зі сплати судового збору.

3. Провадження у справі № 925/52/22 в частині стягнення заборгованості у розмірі 120 000 грн закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя А.І. Гладун