УХВАЛА

18 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 914/2618/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2022

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"

про стягнення 1 534 991 476,79 грн,

ВСТАНОВИВ:

20.04.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2022, якою зупинено провадження у справі №914/2618/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на рішення Господарського суду Львівської області від 11.01.2022 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №640/3438/21, яку розглядає Окружний адміністративний суд міста Києва.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Звертаючись з касаційною скаргою на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2022 про зупинення провадження скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції порушено положення пункту 5 частини першої статті 228 ГПК України та частини четвертої статті 236 ГПК України.

Зупиняючи провадження у справі апеляційний господарський суд виходив з того, що предметом розгляду даної справи є вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 534 991 476,79 грн заборгованості за неналежне виконання договору купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 №18-530-Н в частині повної та своєчасної оплати за поставлений газ, за умовами якого газ, що передається, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Разом з тим, обсяги газу, реалізованого відповідачем побутовим споживачам, включали в себе об`єми газу як за показами лічильника, так і за нормами споживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996. Відповідно, обсяги газу, закупленого відповідачем за спірним договором, також включали об`єми, визначені за показниками лічильників і за нормами, затвердженими цією постановою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015 було внесено зміни до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №826/16447/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 та постановою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" від 29 квітня 2015 року №237.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016 встановлено нові норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018 у справі №826/2507/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2018, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників". Визнано протиправним та нечинним пункт 1 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 204.

Постановою Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 встановлено заборону нараховувати заборгованість та штрафні санкції на різницю між нормами споживання за постановою №619 та постановами № 237 та 203.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №143 не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 № 619, в редакції, що діяла до 01.10.2014, а також штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

У лютому 2021 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та нечинним абз.4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019.

Підставами вказаного позову ПАТ "НАК "Нафтогаз України" визначило те, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем з перевищенням повноважень та не відповідає вимогам закону; прийнята з порушенням встановленого законом способу прийняття (з порушенням регуляторної процедури та регламенту Кабінету Міністрів України); дія абзацу 4 пункту 2 оскаржуваної постанови стала наслідком звернення постачальників природного газу для потреб населення, які закуповували газ у позивача у період 2015-2019 років, до суду з позовами до АК "НАК "Нафтогаз" про повернення як переплати коштів, сплачених на користь позивача за придбаний природний газ, а також стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2021 відкрито провадження в справі №640/3438/21.

Відповідно до даних з Єдиного Державного реєстру судових рішень станом на 05.04.2022 кінцевого рішення по суті позовних вимог ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №640/3438/21 немає.

Таким чином, спір про визнання протиправним та нечинним з моменту прийняття абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 відноситься до спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, тому питання про наявність або відсутність підстав для застосування вказаних положень не може бути вирішено господарським судом у цій справі. Так, у справі № 640/3438/21 мають бути встановлені обставини, які не можуть бути встановлені у даній справі з огляду на обмеженість юрисдикції господарського суду щодо розгляду питання законності зазначеної постанови.

Разом з тим, ці обставини матимуть значення для правильного вирішення цієї справи, зокрема, щодо правильності проведеного позивачем нарахування суми боргу, оскільки визнання нечинним абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 матиме наслідком зміну розміру заборгованості, яка нараховується постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, а відтак позивач зобов`язаний буде здійснити відповідні коригування у розрахунках з відповідачем за спірним договором.

Отже, виходячи з предмета спору у даній справі, встановлення наявності порушеного права позивача залежить від вирішення питання щодо правомірності постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019, з урахуванням положень якої розраховано розмір заявлених у цій справі позовних вимог, тому справа №914/2618/20 не може бути розглянута до вирішення відповідного спору у справі №640/3438/21.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 ГПК України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

З огляду на викладене, правильне застосування судом апеляційної інстанції положень пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №908/2422/20, від 11.10.2021 у справі №904/1210/18.

Отже, доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

З огляду на викладене та з урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, не звужує та не зменшує права доступу до суду особи, яка звернулась за захистом свого порушеного права.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2022 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №914/2618/20 за касаційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2022.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

В.Ю. Уркевич