ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
23.05.2022 р. Справа № 917/479/22
Суддя Солодюк О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Лан Агро" про забезпечення позову у справі № 917/479/22
про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі
ВСТАНОВИВ:
У позові позивач посилається на те, що відповідно до положення п. 8 даного Договору оренди землі від 31.03.2015 року та чинного законодавства, він звернувся до правонаступника орендодавця - Головного управління Держгеокадастру у Полтавськоій області із листом-повідомленням та проектом Додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 31.03.2015 року з метою поновлення Договору на той самий строк і на тих самих умовах у відповідності до положень Додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі від 31.03.2015 року. Згідно листа № 1451/0/26-21 від 28.10.2021 року, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області керуючись п. 58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 року № 1423-IX повідомило, що не має правових підстав щодо розгляду листа-повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Лан Агро» про поновлення Договору оренди землі від 31.03.2015 року.
До позовної заяви позивач додав заяву про забезпечення позову, в якій зазначає, що з метою охорони матеріально-правових інтересів Товариства від можливих недобросовісних дій з боку орендодавця, який виявляє фактичну мовчазну згоду, чи третіх осіб, а також запобіганню істотним ускладненням чи унеможливленням виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Товариства, за захистом яких воно звернулося до суду, за доцільним, на думку Товариства, є у порядку ст. ст. 136-140 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) забезпечити позов з огляду на таке:
- ухиляючись від розгляду і підписання додаткової угоди про поновлення Договору оренди від 31.03.2015 р., що обумовлено відсутністю факту надіслання орендодавцем жодних документів щодо питання поновлення як під час дії Договору, так і протягом місяця з моменту його закінчення, Ланнівська сільська рада проявляє бездіяльність, яка суперечить положенням ст. 33 ЗУ «Про оренду», ставить під сумнів стабільність господарських відносин у суспільстві;
- вищезазначене ухилення свідчить про обґрунтоване припущення про намір відповідача передати у користування земельну ділянку іншому контрагенту всупереч дотримання переважного права на поновлення Товариства як орендаря;
- неможливість скористатись своїм переважним правом як добросовісного орендаря спірних земельних ділянок, орендодавець нівелює розумне законне очікування для орендаря можливості продовження орендних відносин;
- неможливість вчасного продовження договору оренди порушує цикл вирощування сільгосппродукції для Товариства, що може призвести до спричинення господарських збитків: Товариство здійснювало заходи для підготовки до весняно-польових робіт, укладало господарські договори із іншими контрагентами щодо обробітку землі (внесення мінеральних добрив, дискування), що обумовлюється Договором № 11/10-21 про надання послуг від 11.10.2021 р, Актами приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 24.11. 2021 р. та 25.11.2021 p., Актом № 1 про використання ядохімікатів і гербіцидів від 23.11.2021 p., які подані разом із позовною заявою.
Тобто, як зазначає позивач, існує достатньо обґрунтоване припущення того, що орендодавець може вчинити дії, які спрямовані на звільнення земельної ділянки позивачем та передачу її іншим особам в оренду, користування (потенційна можливість зміни фактичного користувача земельною ділянкою). Це у свою чергу створить умови, які перешкоджають або істотно унеможливлять реальне виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, нівелюють ефективний захист порушених прав і законних інтересів, за захистом яких Товариство звернулося до суду, а також змусить Товариство додатково витрачати кошти, звертатися із іншими позовними вимогами про повернення майна, у тому числі і щодо відшкодування збитків. Крім того, складена ситуація призведе до порушення прав не лише позивача.
Заходи забезпечення позову, зокрема, такі як заборона вчиняти ді спрямовані на передачу у користування майна, щодо прав на яке виник спір, мають на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів позивача, тобто, невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При вирішенні заяви, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Згідно ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Судом встановлено, що зі змісту заяви позивача реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача (перелік наведений вище), якими мотивовано забезпечення позову, ґрунтуються лише на його припущеннях та не є безумовною умовою для забезпечення позову.
Сам факт існування судового спору між сторонами не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 року № 16 умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК України).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заявником до заяви не додано доказів вчинення відповідачем дій, які б свідчили про перешкоджання позивачу користуватися спірною земельною ділянкою (вимоги про повернення земельної ділянки, вчинення відповідачем підготовчих дій (прийняття рішень) щодо передачі спірної земельної ділянки в користування третій особі чи укладення будь-яких угод щодо спірної земельної ділянки з іншими особами, тощо), які б свідчили про намір відповідача ухилитися від виконання судового рішення.
Неотримання позивачем на його звернення відповіді від відповідача, на які посилається заявник, не є доказами в обгрунтування та задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Враховуючи те, що заявником не доведено підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Лан Агро".
Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Лан Агро" про забезпечення позову відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту підписання (ст.ст.235,255 ГПК України).

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Солодюк О.В.