ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2022м. ДніпроСправа № 904/515/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору поставки у розмірі 203 590, 80 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Акціонерне товариство "ДніпроАЗОТ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору поставки № 774438 від 28.05.2021 у розмірі 203 590, 80 грн., які складаються з:

- 8 829,60 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 1,4-7 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору;

- 53 802, 00 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору;

- 15 372,00 грн. - штрафу за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору;

- 2 976,00 грн. - пені за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 7523 від 12.08.2021, згідно п. 7.18 договору;

- 63 091,20 грн. - пені за порушення передбаченого п. 10.15 договору строку надання засвідчених нотаріально чи підписом уповноваженої особи та печаткою постачальника документів щодо постачальника, згідно п. 7.17 договору;

- 59 520,00 грн. - грошових коштів в якості забезпечення компенсації можливих витрат покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 6.7, 10.10, 10.15 договору, згідно з п.7.12 договору.

Ухвалою суду від 15.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи на 02.03.2022 о 11:45 год.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Ухвалою суду від 15.03.2022 визнано поважними причини, що унеможливили проведення судового засідання у справі, яке було призначено на 02.03.2022. Про дату час та місце судового розгляду справи по суті вирішено повідомити сторін додатково.

21.03.2022 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідач разом із відзивом на позов надав письмове опитування позивача як свідка, в якому зазначив наступні питання:

1. В якому обладнанні застосовуються запасні частини, які поставлені відповідачем позивачу за договором?

2. Що мав на увазі позивач, зазначивши у листі №1864/01-6 від 05.08.2021, надісланому відповідачеві, що питання, пов`язані із недотримання строків поставки відповідачем вирішуватимуться «шляхом проведення конструктивних переговорів»?

3. Чи були використані у виробничому процес позивача товари (запасні частини до обладнання), придбані у відповідача за договором, якщо так, то коли?

4. Які дії, на думку позивача, відповідач мав вчинити та не вчинив задля уникнення порушення зобов`язання щодо поставки товару частині строку поставки товару?

5. Які інтереси позивача постраждали через затримку відповідачем поставки товару за договором?

25.03.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, в яких він підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

В подальшому Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 26.03.2022 ще на 30 днів (до 24 квітня включно).

Розпорядженням голови Господарського суду Дніпропетровської області № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" відповідно до ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ та рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9, з метою недопущення випадків загрози житло, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, встановлено в Господарському суді Дніпропетровської області особливий режим роботи суду.

Ухвалою суду від 11.04.2022 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.05.2022.

18.04.2022 від відповідача надійшли письмові заперечення.

Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 25.04.2022 на 30 діб.

28.04.2022 від позивача надійшла відповідь до заперечень на позовну заяву, в яких, позивач зокрема зазначив, що щодо доданих до відзиву питань в якості письмового опитування позивача як свідка, вважає, що вказані питання не стосуються обставин, які мають значення для справи, а отже, позивач використовує своє право на відмову у наданні відповіді на поставлені питання згідно п. 2 ч.5 ст. 90 ГПК України.

02.05.2022 від позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача на його користь:

- 8 829,60 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 1,4-7 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору;

- 53 802, 00 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору;

- 15 372,00 грн. - штрафу за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору;

- 2 976,00 грн. - пені за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 7523 від 12.08.2021, згідно п. 7.18 договору;

- 59 520,00 грн. - грошових коштів в якості забезпечення компенсації можливих витрат покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 6.7, 10.10 договору, згідно з п.7.12 договору.

Крім того, позивач просив розглянути питання щодо повернення йому суми судового збору у розмірі 572,86 грн.

05.05.2022 відповідач направив клопотання про визнання підстав для відмови від надання відповідей на письмове опитування позивача як свідка відсутніми та зобов`язання позивача надати відповідь на письмове опитування, як свідка, в якому зазначив, що усі питання письмового опитування позивача як свідка безпосередньо стосуються обставин справи, що мають значення для справи, а відмова позивача надавати відповіді на ці питання є безпідставою.

11.05.2022 сторони в судове засідання не з`явилися.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про письмове опитування позивача як свідка, суд зазначає наступне

Як передбачено статтею 90 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті.

На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.

Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніше як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - за п`ять днів до першого судового засідання.

Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.

Якщо поставлене запитання пов`язане з наданням доказів, що підтверджують відповідні обставини, учасник справи разом із заявою свідка надає такі докази.

Учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання:

1) з підстав, визначених статтями 67, 68 цього Кодексу;

2) якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи;

3) якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань.

За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.

Як зазначалося, позивач відмовився надавити відповіді на поставлені питання в порядку п. 2 ч.5 ст. 90 ГПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши питання, які просить поставити позивачу відповідач, прийшов до висновку про наявність у позивача об`єктивних підстав для відмови від надання відповідей на письмове опитування позивача як свідка, оскільки, в даному випадку, питання, поставлені відповідачем, не стосуються обставин справи та не впливають на прийняття рішення по суті спору.

За змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

11.05.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Між Акціонерним товариством "ДніпроАЗОТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коприг" укладено договір поставки №774438 від 28.05.2021 (далі - договір).

Також сторонами укладено специфікацію №1 на поставку продукції від 28.05.2021 до договору на суму 595 200,00 грн.

Як зазначає позивач, відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором виконав неналежним чином, з порушенням умов договору, а саме в частині:

- зобов`язання щодо поставки продукції, зазначеної в специфікації на поставку продукції до договору, у встановлені строки;

- зобов`язання щодо своєчасного надання позивачу податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язання щодо перерахування грошових коштів у якості забезпечення компенсації можливих витрат позивача згідно п. 7.12 договору.

В зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути штрафні санкції з відповідача на його користь у розмірі 80 979,60 грн., які складаються з:

- 8 829,60 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 1,4-7 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору за період з 10.08.2021 по 11.08.2021;

- 53 802, 00 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору за період з 10.08.2021 по 13.09.2021;

- 15 372,00 грн. - штрафу за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору;

- 2 976,00 грн. - пені за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 7523 від 12.08.2021, згідно п. 7.18 договору за період з 17.08.2021 по 26.08.2021;

- 59 520,00 грн. - грошових коштів в якості забезпечення компенсації можливих витрат покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 6.7, 10.10 договору, згідно з п.7.12 договору.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, щодо порушення п. 10.10. договору зазначив, що правовідносини щодо реєстрації ним податкових накладних є податковими та не відносяться до господарських відносин, а, отже, сторони договору не мали права господарським договором змінювати (регулювати) правила податкових відносин, оскільки реєстрація податкової накладної а ЄРПН є податковим обов`язком відповідача, а не господарським.

Таким чином, відповідач вважає, що норма п.10.10. договору відповідає принципу вільного волевиявлення сторін договору, однак вона суперечить законодавству, а тому не можуть бути застосовані до відповідача з боку позивача будь-які санкції за порушення нікчемної норми договору.

Також відповідач зазначає, позивач, посилаючись на норму п. 7.12. договору, вказує на порушення відповідачем п.п. 6.7., 10.10 договору, що за позицією позивача може мати наслідком витрати (втрати) для позивача, через що ці можливі втрати мають бути відповідачем забезпечені грошовими коштами в розмірі 59 520,00 грн. Однак, відповідач наголошує, що п. 6.7 договору, порушення якого зазначає позивач в позовній заяві, не входить до переліку пунктів, зазначених у п. 7.12. договору.

Відповідач вважає, що, якщо на думку позивача, він поніс витрати (збитки) через порушення відповідачем норм 10.10 договору, то єдиним можливим способом захисту такого порушеного права є вимога про стягнення збитків, а не компенсація ймовірних (можливих) втрат (збитків).

Відповідач зазначає, що ним дійсно було допущено порушення строку поставки товару, однак зазначає, що договір з боку позивача було узгоджено лише наприкінці червня 2021, враховуючи, що останнім повідомив відповідача про обрання його переможцем конкурсу на обрання постачальника листом від 23.04.2021.

Також відповідач зазначив, що предметом договору є товари іноземного виробництва, то вплинути на строк виробництва та та виробничу програму виробника відповідач не мав можливості.

Крім того, відповідач вказує,що розмір нарахованих позивачем станом на 13.09.2021 штрафних санкцій за порушення строку поставки продукції вартістю 153 720,00 грн. складає 53 802,00 грн, що складає 35% від вартості товар, поставленого з порушенням строку. Враховуючи, що у вартості товару наявна сума ПДВ в розмірі 20%, який є податковим зобов`язанням відповідача, то розмір штрафних санкцій із розрахунку його вартості (без ПДВ) складає 42% від такої вартості.

Враховуючи нарахування позивачем штрафу в розмірі 10% на підставі п. 7.8 договору, загальна неустойка, яку позивач просить стягнути з відповідача при затримці поставки партії товару первісною вартістю 153 720,00 грн. складає 45% від суми із ПДВ та 57% від первісної вартості товару без урахування ПДВ.

Відповідач вважає, що такий розмір штрафних санкцій, в умовах, які виникли під час виконання умов договору сторонами є надмірно великим.

Відповідач наголошує, що позивач проводить розрахунки пені на підставі цін на товари, які мали місце на час укладання договору (первісна ціна).

Враховуючи умови договору, а саме п.2 специфікації до договору, через зміни валютного курсу гривні, сторони договору провели розрахунок змін цін, про що сторонами складалися: додаткова угода № 1 від 12.10.2021, акт корегування ціни (вартості) від 12.10.2021, додаткова угода №2 від 18.11.2021 до договору, акт корегування ціни (вартості) від 18.11.2021.

Враховуючи вказані додаткові угоди вартість партії товару, яка була поставлена відповідачем 12.08.2021, зменшилася із 441 480,00 грн. із ПДВ до 402 256,88 грн. із ПДВ. Вартість партії товару, поставленої відповідачем 14.09.2021 зменшилася із 153 720,00 грн із ПДВ до 137 749,32 грн. із ПДВ.

Із врахуванням зменшення цін та вартості поставленого товару із врахуванням ч.2 ст. 231 ГК України, пеня, на думку відповідача, складатиме для партії товару, яка була поставлена 12.08.202 804,51 грн., поставленої 14.09.2021 4 821,23 грн., штраф 7% складатиме 9 642,45 грн.

Також відповідач зазначає про отримання позивачем від нього банківської гарантії № LGI-261/2021 від 13.07.2021, за умовами якої банк зобов`язався сплатити бенефіціару -Акціонерному товариству "ДніпроАЗОТ" суму, що не перевищує 89 280,00 грн., за умови зазначення бенефіціаром у вимозі зобов`язань, визначених в одному, декількох пунктах або усіх пунктах 1.1., 1.2., 2.1., 3.1., 3.2., 4.1., 4.2. договору поставки № 774438 від 28.05.2021, які не були виконані позивачем.

Позивач отримав від банку кошти в розміри 89 280,00 грн.

Таким чином, позивач намагається отримати від відповідача компенсацію за затримку у поставці товару загалом у сумі 292 870,80 грн., сплативши за весь отриманий від відповідача товар суму в розмірі 540 006,20 грн. із ПДВ. Тобто компенсації позивачу становлять 54,2 % від загальної суми, сплаченої позивачем відповідачу.

ВІДПОВІДЬ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначив, що, оскільки відповідач добровільно під час укладання договору узгодив з позивачем умову п. 10.10 договору і податкову накладну № 7523 від 12.08.2021 не зареєстрував у триденний строк від дня виникнення у відповідача податкових зобов`язань з податку на додатну вартість за операціям, які здійснені за договором, вимога щодо стягнення 2 976,00 грн. пені за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, зазначеного у п. 10.10. договору, відповідає умовам договору і є правомірною.

Позивач також зазначив, що умовою п. 7.12 договору передбачено, що у випадку невиконання чи недотримання постачальником будь-якого зі своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору, постачальник зобов`язується на вимогу покупця перерахувати на користь покупця грошові кошти у розмірі 10% загальної суми договору в якості забезпечення компенсації можливих витрат (втрат) покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору.

У зв`язку із недотриманням п. 7.7. договору, зокрема в частині допущення поставки продукції з відхиленням від вимог по строку поставки, передбаченого договором, що визнається та не оспорюється відповідачем, а також недотриманням п. 10.10 договором, заявлена вимога про стягнення грошових коштів у якості забезпечення можливих втрат (витрат) позивача, згідно п. 7.12 договору, на думку позивача, є правомірною.

Щодо відсутності вини відповідача у порушенні строку поставки продукції за договором та надмірності штрафних санкцій, позивач зазначив, що строки поставки продукції, передбачені специфікацією № 1 від 28.05.2021 до договору, були достатніми для того, щоб виконати зобов`язання належним чином та в узгоджені строки, які згідно з договором не залежать від строків виробництва чи виробничої програми виробника продукції.

Позивач також зазначив, що щодо доданих до відзиву питань в якості письмового опитування позивача як свідка, вважає, що вказані питання не стосуються обставин, які мають значення для справи, а, отже, позивач використовує своє право на відмову у наданні відповіді на поставлені питання згідно п. 2 ч.5 ст. 90 ГПК України.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Обставини укладення договору. 2. Природа договору. 3. Строк поставки товару. Факт поставки товару. 4. Правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між Акціонерним товариством "ДніпроАЗОТ" (далі-покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коприг" (далі постачальник) укладено договір поставки №774438 від 28.05.2021 (далі - договір).

Предмет договору. Постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього договору, а покупець прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і строки, передбачені цим договором

Найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці за цим договором, узгоджується сторонами в специфікаціях на поставку продукції. Специфікації на поставку продукції підписуються уповноваженими представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін та є невід`ємними частинами (додатками) даного договору. (п.п. 1.1, 1.2. договору).

Ціна договору. Ціна продукції, яка підлягає поставці за цим договором, узгоджується сторонами у відповідних специфікаціях на поставку продукції до договору. Ціна продукції, яка підлягає поставці за цим договором, може бути змінена за взаємною згодою сторін шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору, а також на умовах та в порядку, передбачених відповідною специфікацією на поставку продукції по договору.

Загальна сума договору визначається як загальна вартість продукції, яка передбачена всіма підписаними обома сторонами специфікаціями на поставку продукції по договору. (п.п.2.1., 2.2. договору).

Строк. Цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє протягом 12 місяців, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника протягом усього гарантійного строку на продукцію. (п. 11.1. договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати (поставити) у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Вказані положення кореспондуються із положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Строк поставки товару. Факт поставки товару. Існування прострочення поставки товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Постачальник здійснює поставку продукції покупцеві на тих умовах (базисі) поставки, згідно правил ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі, в редакції 2010 (ІНКОТЕРМС 2010), які узгоджені сторонами у відповідній специфікації на поставку продукції до договору (п. 3.1. договору).

Строки поставки продукції узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції до договору. Датою поставки товару продукції вважається дата передачі продукції постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній на продукцію. Право власності на продукцію та ризики її загибелі переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної на продукцію, якщо інше письмово не буде узгоджено сторонами (п. 3.2. договору).

Сторонами підписано специфікацію № 1 на поставку продукції від 28.05.2021. З боку відповідача специфікація була підписана 30.06.2021.

Пунктом 1 специфікації передбачено, що загальна вартість продукції, передбаченої даною специфікацією, складає 595 200,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) 99 200,00 грн.

Постачальник зобов`язаний поставити продукцію покупцю в повному обсязі протягом 40 календарних днів від дати укладання сторонами договору (п. 9 специфікації).

Відповідач поставив позивачу товар 12.08.2021 на суму 441 480,00 грн., що підтверджується підписаною сторонами та скріпленою печатками видатковою накладною № 7459 від 12.08.2021 та на суму 153 720,00 грн., підтверджується підписаною сторонами та скріпленою печатками видатковою накладною № 7481 від 09.09.2021.

Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Отже, факт поставки товару визнається підтвердженим.

5. Правомірність нарахування штрафних санкцій.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата пені.

Пунктом 7.7. договору передбачено, що у випадку порушення стороною будь-якого із своїх зобов`язань за договором (надалі сторона-порушник) чи здійснення стороною або її посадовими особами протиправних дій, у тому числі, але не виключно, зокрема:

- поставки продукції з відхиленнями від вимог по кількості, якості, комплектності чи інших вимог, характеристик та даних, передбачених договором;

- недопоставки чи прострочення поставки продукції та/або порушення строку заміни продукції чи усунення недоліків продукції;

- необґрунтованої затримки в наданні (оформленні) документів, передбачених договором та чинним законодавством України.

Сторона-порушник та/або її винні уповноважені особи несуть відповідальність, визначену цим договором, а також зобов`язані відшкодувати іншій стороні в повному обсязі понесені останньою у зв`язку із цим збитки, у тому числі упущену вигоду та моральну шкоду.

За порушення строку поставки продукції постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 1% вартості непоставленої та/або несвоєчасно поставленої продукції за кожен прострочення поставки. За порушення строку поставки продукції більше ніж на 10 календарних днів, постачальник додатково до пені, і не виключаючи її сплачує покупцю штраф у розмірі 10% вартості непоставленої та/або несвоєчасно поставленої продукції (п. 7.8 договору).

Пунктом 7.12 договору передбачено, що у випадку невиконання чи недотримання постачальником будь-якого зі своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору, постачальник зобов`язується на вимогу покупця перерахувати на користь покупця грошові кошти у розмірі 10% загальної суми договору в якості забезпечення компенсації можливих витрат (втрат) покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору. Сторони домовилися, що сплата постачальником покупцю коштів згідно з цим пунктом договору здійснюється у безспірному порядку не пізніше 10 календарних днів від дати направлення покупцем вимоги постачальнику і є самостійним грошовим зобов`язанням постачальника перед покупцем за цим договором.

Постачальник зобов`язаний протягом трьох календарних днів від дня виникнення у нього податкових зобов`язань з податку на додану вартість за операціями, які здійснені за цим договором, скласти та надати покупцю податкову накладну, оформлену з дотриманням вимог Податкового кодексу України та інших вимог законодавства України, у тому числі з дотриманням умов щодо її реєстрації у цей же строк в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 10.10. договору).

За кожен день прострочення постачальником строку складання, реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та надання покупцю зареєстрованої електронної податкової накладної, встановленого в п. 10.10 договору, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,05% загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції до договору, за кожен день прострочення виконання зобов`язань (п. 7.18. договору).

Позивач нарахував:

- 8 829,60 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 1,4-7 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору за період з 10.08.2021 по 11.08.2021;

- 53 802, 00 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору за період з 10.08.2021 по 13.09.2021;

- 15 372,00 грн. - штрафу за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору;

- 2 976,00 грн. - пені за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 7523 від 12.08.2021, згідно п. 7.18 договору за період з 17.08.2021 по 26.08.2021;

- 59 520,00 грн. - грошових коштів в якості забезпечення компенсації можливих витрат покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 6.7, 10.10 договору, згідно з п.7.12 договору.

Господарський суд перевірив розрахунки:

- пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 1,4-7 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору за період з 10.08.2021 по 11.08.2021 у розмірі 8 829,60 грн.,

- пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору за період з 10.08.2021 по 13.09.2021 у розмірі 53 802, 00 грн.;

- штрафу за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору у розмірі 15 372,00 грн.,

здійснені позивачем, та визнав їх арифметично та методологічно правильними, а вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування 2 976,00 грн. пені за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 7523 від 12.08.2021 за період з 17.08.2021 по 26.08.2021, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог з огляду на таке.

Зі змісту статей 3, 173 Господарського кодексу України убачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто, зобов`язанням виконавця є обов`язок виконати роботи (надати послуги), а зобов`язанням замовника - обов`язок оплатити вартість цих робіт (послуг).

При цьому, штрафні санкції, відповідно до статей 173, 230 Господарського кодексу України, можуть нараховуватись лише за неналежне виконання саме основних зобов`язань.

Суд зазначає, що виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Водночас зазначення сторонами у п.10.10 Договору про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної № 7523 від 12.08.2021 у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Тому невиконання або неналежне виконання таких умов Договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.05.2018 у справі № 908/3565/16.

Щодо нарахування 59 520,00 грн. грошових коштів в якості забезпечення компенсації можливих витрат покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 6.7, 10.10 договору, згідно з п.7.12 договору, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, відповідно до п.7.12 Договору сторони домовились, що у випадку невиконання чи недотримання постачальником будь-якого зі своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору, постачальник зобов`язується на вимогу покупця перерахувати на користь покупця грошові кошти у розмірі 10% загальної суми договору в якості забезпечення компенсації можливих витрат (втрат) покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору. Сторони домовилися, що сплата постачальником покупцю коштів згідно з цим пунктом договору здійснюється у безспірному порядку не пізніше 10 календарних днів від дати направлення покупцем вимоги постачальнику і є самостійним грошовим зобов`язанням постачальника перед покупцем за цим договором.

Така вимога направлена позивачем відповідачу 02.09.2021 (а.с. 99).

Слід зазначити, що п.6.7, на порушення відповідачем якого посилається позивач у позовній заяві, в договорі відсутній взагалі, отже, й нарахування грошових коштів в якості забезпечення компенсації можливих витрат покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених неіснуючим пунктом є неможливим.

Відносно ж нарахування суми 59 520,00 грн. по п.7.12. за недотримання постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктом 10.10 договору, згідно з п.7.12 договору слід зазначити таке.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом установлено, що пунктом 10.10 Договору сторони погодили, що Постачальник зобов`язаний протягом трьох календарних днів від дня виникнення у нього податкових зобов`язань з податку на додану вартість за операціями, які здійснені за цим договором, скласти та надати покупцю податкову накладну, оформлену з дотриманням вимог Податкового кодексу України та інших вимог законодавства України, у тому числі з дотриманням умов щодо її реєстрації у цей же строк в Єдиному реєстрі податкових накладних

Згідно з пунктом 7.12 Договору у випадку невиконання чи недотримання постачальником будь-якого зі своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору, постачальник зобов`язується на вимогу покупця перерахувати на користь покупця грошові кошти у розмірі 10% загальної суми договору в якості забезпечення компенсації можливих витрат (втрат) покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору. Сторони домовилися, що сплата постачальником покупцю коштів згідно з цим пунктом договору здійснюється у безспірному порядку не пізніше 10 календарних днів від дати направлення покупцем вимоги постачальнику і є самостійним грошовим зобов`язанням постачальника перед покупцем за цим договором.

Відповідно до пункту 201.1, абзаців 1, 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку на додану вартість зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: - для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Отже, встановлюючи відповідальність підрядника у вигляді штрафу в розмірі 10 % від загальної суми Договору, сторони тим самим фактично передбачили компенсацію замовнику негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання постачальником передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості замовником у зв`язку з цим отримати податковий кредит.

Тобто, передбачена пунктом 7.12 Договору відповідальність постачальника не пов`язана з виконанням ним своїх основних зобов`язань за Договором, оскільки виникає в разі невиконання підрядником приписів податкового законодавства.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, як вже зазначалося вище, невиконання відповідачем зобов`язання, яке виникає не перед контрагентом за договором поставки, а з податкових правовідносин, не може бути підставою для покладення на підрядника господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції, яка може наставати за фактом порушення стороною умов Договору підряду або, маючи компенсаційну природу, за фактом настання реальних негативних наслідків у іншої сторони.

За своєю правовою природою це зобов`язання є податковим, яке регулюється нормами податкового законодавства та за порушення якого нормами Податкового кодексу України передбачена окрема відповідальність, а тому, невиконання або неналежне виконання таких умов Договору (ненадання зареєстрованої податкової накладної протягом трьох календарних днів від дня виникнення податкових зобов`язань) не є правопорушенням у сфері господарювання та відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Крім того, слід зазначити наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини

За приписом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 614 ЦК України Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. … Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 ГК України).

При цьому, відповідно до п. 7.12 Договору у випадку невиконання чи недотримання постачальником будь-якого зі своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору, постачальник зобов`язується на вимогу покупця перерахувати на користь покупця грошові кошти у розмірі 10% загальної суми договору в якості забезпечення компенсації можливих витрат (втрат) покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків чи обов`язків, передбачених п.п. 1.3., 4.2., 4.8., 6.1.-6.3., 7.5., 7.7., 7.23., 10.3., 10.4., 10.4, 10.7, 10.9-10.12, 10.14-10.16 договору. Сторони домовилися, що сплата постачальником покупцю коштів згідно з цим пунктом договору здійснюється у безспірному порядку не пізніше 10 календарних днів від дати направлення покупцем вимоги постачальнику і є самостійним грошовим зобов`язанням постачальника перед покупцем за цим договором.

Зазначена сума фактично є можливими збитками позивача.

Враховуючи приписи частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором

Суд зазначає, що пункт 7.12 Договору хоча й передбачає можливість відшкодування збитків відповідачем, проте наявність такого права не означає на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків.

Суд звертає увагу на те, що право на стягнення збитків з постачальника не звільняє позивача від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький по змісту висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, істинність твердження Позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом підлягала доведенню Позивачем перед судом.

Таким чином, право на стягнення збитків із відповідача не звільняє позивача від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Оцінивши надані Позивачем докази відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про те, що право постачальника вимагати на підставі п.7.12 Договору від відповідача відшкодування збитків за п.10.10 Договору не звільняє Позивача від тягаря доказування понесених збитків. В даному випадку ця вимога є недоведеною.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у зазначеній частині.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача:

- пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 1,4-7 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору за період з 10.08.2021 по 11.08.2021 у розмірі 8 829,60 грн.,

- пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору за період з 10.08.2021 по 13.09.2021 у розмірі 53 802, 00 грн.;

- штрафу за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору у розмірі 15 372,00 грн.

В частині стягнення 2 976,00 грн. - пені за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 7523 від 12.08.2021, згідно п. 7.18 договору за період з 17.08.2021 по 26.08.2021 та 59 520,00 грн. - грошових коштів в якості забезпечення компенсації можливих витрат покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 6.7, 10.10 договору, згідно з п.7.12 договору слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За подання позовної заяви позивач згідно платіжного доручення № 921 від 04.02.2022 сплатив 3 053,86грн. (а.с.14).

Позивачем 02.05.2022 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та клопотання про повернення судового збору у розмірі 572,86 грн.

Згідно із положеннями п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв`язку з поданням позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, на підставі клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору, поверненню підлягає 572,86грн.

Про повернення судового збору постановляється ухвала.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 250 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору поставки у розмірі 140 499,60 грн- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" (49069, м. Дніпро, пр.. О.Поля, буд. 107-Г, кім.209; ) на користь Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" (51909, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.. С.Х. Горобця,1; ) пеню за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 1,4-7 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору у розмірі 8 829,60 грн., пеню за порушення строку поставки продукції, передбаченої поз. 2-3 Специфікації № 1 від 28.05.2021 до договору, згідно з п. 7.8 договору у розмірі 53 802, 00 грн., штраф згідно з п. 7.8 договору у розмірі 15 372,00 грн, витрат на сплату судового збору у розмірі 1 377,42 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням чинності.

В частині стягнення 2 976,00 грн. пені, 59 520,00 грн. - грошових коштів в якості забезпечення компенсації можливих витрат покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 6.7, 10.10 договору, згідно з п.7.12 договору, 1 104,00 грн. судового збору - відмовити.

Повернути Акціонерному товариству "ДніпроАЗОТ" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул.. С.Х. Горобця,1; ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 572,86грн, сплачений за платіжним дорученням № 921 від 04.02.2022, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, про що винести ухвалу.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 19.05.2022, з урахуванням виникнення 24.02.2022 виключних обставин, пов`язаних з військовою агресією Російської Федерації проти України та запровадженням в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022.

Суддя Н.Г. Назаренко