ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" квітня 2022 р. м. Рівне Справа №918/1181/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність

у судовому засіданні приймали участь:

- арбітражний керуючи Мельник І.А.

- від ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (в режимі ВКЗ) адвокат Пивоваров В.І.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (боржник) звернулась до Господарського суду Рівненської області із заявою б/№ від 21.12.2021 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. В даній заяві боржник зазначає про наявність прострочених зобов`язань перед кредиторами розмір яких, більше 30 розмірів мінімальної заробітної плати, наявність обставин припинення погашення кредитів та здійснення інших планових платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.12.2021 заяву ОСОБА_1 б/№ від 21.12.2021 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху.

Ухвалою від 13.01.2022, прийнято заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до розгляду. Підготовче засідання призначено на 01 лютого 2022 р. Зобов`язано ОСОБА_1 надати у підготовче засідання додаткові відомості (за їх наявності), необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою від 01.02.2022, зокрема, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ). Введено процедуру реструктуризацію боргів боржника.

02 лютого 2022 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України сформовано оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , номер публікації: НОМЕР_2 .

07 лютого 2022 року на поштову адресу суду надійшла заява б/н від 28.01.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" з вимогами до боржника ОСОБА_1 , відповідно до якої заявник просив визнати кредиторські вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до боржника в сумі 1 448 821,63 грн за кредитним договором №1701/0308/88-022 від 17.03.2008 року та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою від 08.02.20221 заяву б/н від 28.01.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" з вимогами до боржника ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Призначено розгляд заяви у попередньому засіданні на 22 березня 2022 р.

03 березня 2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява б/н від 03.03.2022 ОСОБА_2 з вимогами до боржника ОСОБА_1 , відповідно до якої остання просила визнати кредиторські вимоги ОСОБА_2 до боржника в сумі 630 543,15 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 03.03.2022 заяву б/н про визнання кредиторських вимог ОСОБА_2 до боржника ОСОБА_1 залишено без руху. ОСОБА_2 надано 10-денний строк з дня отримання даної ухвали подати суду докази сплати судового збору в розмірі 4 962,00 грн.

Ухвалою від 14.03.2022, клопотання №02-02/20-918/1181/21-24 від 28.02.2022 керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Мельник І.А. про продовження строку проведення інвентаризацій майна боржника та визначення його вартості задоволено. Продовжено арбітражному керуючому Мельник І.А. строк проведення інвентаризації майна боржника та визначення його вартості на 30 днів до 30.03.2022 (включно).

21 березня 2022 року на адресу суду від арбітражного керуючого Мельник І.А. надійшов звіт 02-02/20-918/1118/21-28 від 17.03.2022 про надіслані кредиторам боржника ОСОБА_1 повідомлень про результати розгляду грошових вимог та додані такі повідомлення.

Ухвалою від 22.03.2022, у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Мельник Ірини Анатоліївни про продовження строку щодо надання до суду, кредиторам та боржнику звіту про результати перевірки декларації боржника відмовлено. Розгляд справи у попередньому судовому засіданні відкладено на 12.04.2022.

Ухвалою від 24.03.2022, зокрема, заяву б/н від 03.03.2022 ОСОБА_2 з вимогами до боржника ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Призначено розгляд заяви у попередньому засіданні на 12.04.2022.

У судовому засіданні 12.04.2022 судом оголошувалася перерва до 20.04.2022.

18 квітня 2022 року на електронну адресу суду від ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" надійшли письмові пояснення щодо кредиторських вимог з урахуванням повідомлення про результати розгляду заяви товариства наданого арбітражним керуючим Мельник І.А.

У судовому засіданні 20.04.2022, судом оголошувалася перерва до 28.04.2022.

22 квітня 2022 року від арбітражного керуючого Мельник І.А. надійшло клопотання про сплату основної грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реструктуризацією.

У судовому засіданні 28.04.2022 судом, за участі арбітражного керуючого Мельник І.А. та представника заявника ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", розглянуто заяви з кредиторськими вимогами до боржника та встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс) подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 було здійснено 02.02.2022 (опубліковано на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України за №68340 07.02.2022), тобто, строк на пред`явлення грошових вимог закінчився 09.03.2022.

Отже, кредитори ОСОБА_2 та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулися до суду в межах строку встановленого ч. 1 ст. 45 Кодексу.

Відповідно до ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 р. у справі № 916/4644/15; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 р. у справі № 913/479/18).

Проаналізувавши положення ч. 1 ст. 45, ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, суд дійшов висновку, що законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про неплатоспроможність саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України повинні бути належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд, розглянувши заяву ОСОБА_2 з грошовими вимогами до боржника встановив.

ОСОБА_2 03 березня 2022 року звернулась до Господарського суду Рівненської області з заявою б/н від 03.03.2022 з вимогами до боржника ОСОБА_1 , відповідно до якої остання просила визнати кредиторські вимоги ОСОБА_2 до боржника в сумі 630 543,15 грн, з яких: 585 098,00 грн основного боргу та 45 445,15 грн 3% річних та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

В обґрунтування своїх вимог заявник покликається на те, що 04.11.2016 на підставі розписки, підписаної боржником власноруч, останній було передано грошові кошти у сумі 20 000,00 дол. США, які боржник зобов`язалася повернути ОСОБА_2 до 30.06.2019. Однак, вказаний обов`язок ОСОБА_1 не виконала та отримані кошти згідно розписки не повернула, у наслідок чого у боржника перед заявником виникла заборгованість у сумі 20 000,00 дол. США, що, станом на день звернення з заявою, еквівалентно гривні України за курсом НБУ в розмірі 585 098,00 грн.

Також, на підставі ст. 625 ЦК України, ОСОБА_2 нарахувала на суму заборгованості 3% річних за період з 01.07.2019 по 01.02.2022 у сумі 45 455,15 грн.

За наведених обставин ОСОБА_2 просить суд визнати грошові вимоги до боржника ОСОБА_1 в сумі 630 543,15 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів, у відповідності до черговості, що встановлена Кодексом з процедур банкрутства.

При цьому, як вбачається із заяви боржника про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, останній визнав наявну заборгованість перед ОСОБА_2 у сумі 20 000 дол США, що еквівалентно 545 692,00 грн станом на дачу подачі заяви.

Дослідивши наведені вище обставини, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи розписки, ОСОБА_1 04.11.2016 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 20 000,00 дол. США, та зобов`язалась їх повернути останній у строк до 30.06.2019.

Однак, у строк встановлений в розписці зазначені кошти боржником не повернуті, що вбачається з матеріалів справи та не заперечується боржником.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ( ст. 1046 ЦК УКраїни).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань щодо повернення позики, у боржника виникла перед ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 20 000 дол США, що за курсом НБУ станом на день звернення із заявою про визнання кредитрських вимог складає 585 098,00 грн.

Зазначена заборгованість визнана керуючим реструктуризацією.

На вищезазначену суму заборгованості, керуючись ст. 625 ЦК України, ОСОБА_2 нарахувала 3% річних за період з 01.07.2019 по 01.02.2022 у сумі 45 455,15 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наведений ОСОБА_2 у заяві розрахунок 3% річних, зазначає, що останній є не в повній мірі вірним. Так, заявником не враховано, що у 2020 році кількість днів складала 366, а не 365, як застосовано заявником в розрахунку. Однак, за перерахунком суду правомірним є нарахування за період з 01.07.2019 по 01.02.2022 3% річних у розмірі 45 493,38 грн (з 01.07.2019-31.12.2019 (184 дні/365) в сумі 8 848,61 грн; з 01.01.2020 по 31.12.2020 (366 днів) в сумі 17 552,94 грн; з 01.01.2021 по 31.12.2021 (365 днів) в сумі 17 552,94 грн; з 01.01.2022 по 01.02.2022 (32 дні/365) в сумі 1 538,89 грн), що перевищує суму заявлену ОСОБА_2 . Відтак, враховуючи неможливість суду виходити за межі заявлених вимог, підтверджена заборгованість боржника перед заявником зі сплати 3% річних складає 45 445,15 грн, доказів сплати якої суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання вимог ОСОБА_2 до фізичної особи ОСОБА_1 у загальній сумі 630 543,15 грн, з віднесенням таких вимог до другої черги задоволення вимог кредиторів на підставі статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, підлягають включенню до витрат пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність боржника судові витрати кредитора - ОСОБА_2 у розмірі 4 962,00 грн.

Суд, розглянувши заяву б/н від 28.01.2022 ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" з вимогами до боржника, встановив наступне.

Так, Заява мотивована тим, що 17.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (правонаступником якого був ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1701/0308/88-022, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 30 000,00 дол. США на строк до 16.03.2018. З метою забезпечення виконання зобов`язань боржника за вказаним кредитним договором, 17.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (Іпотекодавці) було укладено іпотечний договір № 1701/0308/88-022-Z-1, за яким в іпотеку Банку було передано об`єкт нерухомого майна - квартиру площею 59,7 м.кв, за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку із порушенням позичальником умов кредитного договору № 1701/0308/88-022 від 17.03.2008, ПАТ "Сведбанк" звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Рівненського міського суду від 31.05.2012, вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Сведбанк" заборгованість по кредиту в сумі 278 529,15 грн та судові витрати у сумі 1 820,00 грн. На виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, було видано відповідний виконавчий лист.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" були укладені договори про відступлення права вимоги за вищенаведеними кредитним та іпотечним договорами.

02 квітня 2013 року ухвалою Рівненського міського суду замінено ПАТ "Сведбанк" правонаступником ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-6708/11 від 10.07.2012 року, виданого Рівненським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Сведбанк" боргу в розмірі 278 529,15 грн та 1 820,00 грн судових витрат.

Обґрунтовуючи свою заяву вищевказаним, ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" просило визнати грошові вимоги до ОСОБА_1 у сумі 49 976,60 дол. США, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 27 634,02 дол. США; заборгованість по відсоткам 10 844,98 дол. США; заборгованість по пені 11 497,60 дол. США, що за курсом НБУ в національній валюті станом на 28.01.2022 року складає 1 448 821,63 грн. Заявник, при цьому, посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті.

Відповідно до відзиву керуючого реструктуризацією на заяву, керуючим реструктуризацією ОСОБА_5 заявлені вимоги в сумі 49 976,60 дол. США визнаються частково, а саме, в розмірі 278 401,73 грн, як вимоги забезпеченого кредитора виходячи з того, що заборгованість стягнута рішенням суду в гривневому еквіваленті повинна бути сплачена в національній валюті, а також те, що після звернення банком до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості, нарахування процентів за кредитним договором та пені припинилось.

Боржником, у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визнано грошові вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" в розмірі 37 990,90 дол США, що еквівалентно 1 036 566,51 грн.

Так, судом встановлено, що 17.03.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1701/0308/88-022, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику на умовах цього Договору кредит в сумі 30 000,00 дол. США строком з 17.03.2008 року по 16.03.2018 року, із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних. Пунктом 1.4. Кредитного договору було визначено, що кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

Згідно до п. 2.1 Кредитного договору забезпечення виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов`язанні з одержанням виконання, виступає іпотека: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності б/н від 30.08.1996 року. Ринкова вартість застави 64 704,95 дол. США.

Пунктом 2.3 Кредитного договору при непогашенні заборгованості перед Банком у строки, передбачені даним договором, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, та/або звернутись в суд. У випадку звернення стягнення на предмет іпотеки і при недостатності суми, що виручена від реалізації предмета іпотеки для повного задоволення своїх вимог, Банк має право одержати суму, якої бракує для повного задоволення своїх вимог, за рахунок іншого майна Позичальника відповідно до чинного законодавства України.

17 березня 2008 року між Банком та боржником було укладено Іпотечний договір № 1701/0308/88-022-Z-1, відповідного до якого в іпотеку було передано нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 (п. 2 Іпотечного договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31.05.2012 року по справі № 2-6708/11 позовні вимоги ПАТ "Сведбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 278 529 грн. 15 коп. і відшкодування судових витрат в сумі 1820 грн. 00 коп., а всього 280 349 грн. 15 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до 4.2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Банка достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно з п. 3.8 Кредитного договору, у випадках, в яких чинним законодавством передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, та/або, якщо відповідач порушує строки платежів, встановлені п. 3.3 цього договору, банк має право вимагати дострокового погашення кредиту та сплати процентів, а відповідач зобов`язаний виконати зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом.

Із тексту рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31.05.2012 року у справі № 2-6708/11, вбачається, що 23 березня 2011 року банк направив на адресу відповідача лист-повідомлення про зміну умов Кредитного договору, а саме зміну строку погашення кредиту в зв`язку із порушенням умов Кредитного договору та вимогою погасити наявну заборгованість по договору. Однак, заборгованість ОСОБА_1 не погашено. Згідно оглянутого в судовому засіданні по справі № 2-6708/11 розрахунку заборгованості станом на 28 вересня 2011 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором № 1701/0308/771-022 від 17.03.2008 складає 37 990,90 дол. США, що станом на вказану дату за курсом НБУ еквівалентно 302 924,24 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом -27650,00 дол. США; заборгованість по процентам - 6942,80 дол. США, що станом 28.09.2011 року еквівалентно 275829,15 грн. та заборгованість по пені - 3398,10 дол. США, що станом на вказану дату еквівалентно 27095,09 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оцінивши в сукупності достовірно встановлені докази, суд, у справі № 2-6708/11 прийшов до висновку, що позовна заява обґрунтована і підлягає до задоволення частково зі зменшенням розміру неустойки (пені) до 2700,00 грн., шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 278 529,15 грн.

Таким чином, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та положень договору, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (такі правові висновки також викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №910/23028/17).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень (що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності).

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про підставність вимог кредитора лише у розмірі 278 529,15 грн за кредитним договорм та 1 820,00 грн судових витрат, оскільки Банк, звернувшись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, а також право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пені припинилось.

Щодо визначення кредитором грошової вимоги в іноземній валюті з огляду на таке визначення кредитним договором та договором факторингу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 ст. 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Положень статті 99 Конституції України, статті 192 ЦК України визначено, що грошовою валютою України є гривня і вона є єдиним законним платіжним засобом на території України. При цьому іноземна валюта може використовуватися у випадках та порядку встановленому законом. У статті 524 ЦК України визначено, що зобов`язання може бути визначене в гривневому еквіваленті до іноземної валюти.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2018 у справі № 638/3755/15-ц (638/1839/14-ц), законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Однак, із судового рішення у справі № 2-6708/11 вбачається, що Банк, через Рівненський міський суд, звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 302 924,24 грн (абзац 1 описової частини рішення від 31.05.2012 року), та судом, згідно резолютивної частини рішення, кошти стягнуті саме в національній валюті - гривні, а не в іноземній валюті із визначенням гривневого еквівалента.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16 вказала, що ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, в ОСОБА_1 існує прямий обов`язок повернути заборгованість по кредиту, яка становить по рішенню суду 278 529,15 грн.

Як встановлено вище, в забезпечення виконання Кредитного договору було укладено Іпотечний договір, відповідного до якого в іпотеку було передано нерухоме майно - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 та яка є спільною сумісною власністю.

Відповідно до п. 5 Договору іпотеки предмет іпотеки оцінено сторонами в 326 760,00 грн.

За змістом статті 1 Кодексу забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника. Таким чином, забезпеченими зобов`язаннями в розумінні ст. 1 Кодексу та, відповідно, вимогами забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, є всі вимоги кредитора, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), і є дійсними на момент визнання вимог та можуть бути задоволені за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення відповідно до умов забезпечувального договору та чинного законодавства. Господарські суди, визначаючи розмір забезпечених кредиторських вимог та включаючи їх окремо до реєстру, повинні застосовувати положення ст. 19 Закону України "Про заставу" та ст. 7 Закону України "Про Іпотеку" та встановити на підставі належних та допустимих доказів, які саме вимоги кредитора, зазначені в його заяві, забезпечені заставою майна, а також склад та розмір цих вимог.

Таким чином, дослідивши матеріали наданої заяви, суд вважає за можливе визнати ТОВ "Факторингова компанія "ВЕКТОР ПЛЮС" забезпеченим кредитором з грошовими вимогами у розмірі 280 349 грн 15 коп.

Вказані вимоги заявника є забезпеченими заставою майна боржника у повному обсязі, з огляду на правову позицію, викладену у постанові судової палати з розгляду справ про банкрутство КГС у складі ВС від 04.02.2021 у справі № 904/1360/19.

Згідно з нормами статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, для задоволення вимог кредиторів кошти від продажу майна боржника вносяться на окремий банківський рахунок, відкритий керуючим реалізацією.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати вимоги кредитора ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" частково, в розмірі 280 349 грн 15 коп - вимоги забезпечені заставою майна боржника.

У визнанні решти грошових вимог ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до фізичної особи ОСОБА_1 належить відмовити.

Згідно з нормами частини 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Суд також встановив, що ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" понесено витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 962,00 грн. за подачу заяви, які підлягають включенню до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом трьох робочих днів після постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду арбітражний керуючий згідно з цією ухвалою письмово повідомляє кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Керуючись ст. ст. 1, 47, 122, 123, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_2 з вимогами до боржника ОСОБА_1 задоволити.

2. Визнати вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в розмірі 630 543 грн 15 коп., як вимоги другої черги.

3. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у розмірі 4 962,00 грн.

4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Вектор Плюс" з вимогами до боржника фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

5. Визнати вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Вектор Плюс" (04073, проспект Степана Бандери, буд. 28А, м. Київ, ) в розмірі 280 349 грн 15 коп. - вимоги забезпечені заставою майна боржника.

6. У визнанні решти грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Вектор Плюс" до фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

7. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Вектор Плюс" (04073, проспект Степана Бандери, буд. 28А, м. Київ, ) у розмірі 4 962,00 грн.

8. Зобов`язати керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше чотирнадцяти днів з дня постановлення даної ухвали.

9. Зобов`язати керуючого реструктуризацією надати суду до 20 травня 2022 року: реєстр вимог кредиторів боржника; докази організації та проведення зборів кредиторів.

10. Призначити судове засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на "07" червня 2022 р. на 13:20 год.

11. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Рівненської області за адресою: м. Рівне, вул. Набережна, 26-А, в залі судових засідань №10.

12. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили 28 квітня 2022 року та може бути оскаржена у десятиденний строк до Північно-західного апеляційного господарського суду за правилами ст.ст. 254-259 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич