РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2022Справа № 910/1463/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС"

до Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ"

про стягнення 24004,47 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" про стягнення 24004,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включно" №119а0кл від 22.09.2020 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Subaru Legaсy", державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" позивач просить стягнути з останнього витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування у сумі 24004,47 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.02.2022 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/1463/22, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

21.02.2022 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація по справі.

21.04.2022 на електронну пошту суд від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві на позов відповідач просить суд поновити та продовжити встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 строк на подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ухвалою про відкриття провадження від 09.02.2022 відповідачу було надано строк для подання до суду відзиву - 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 17.02.2022, а тому останнім днем встановленого судом строку для подання відзиву є 04.03.2022.

Неможливість подання відзиву у строк встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, відповідач обґрунтовує тим, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, із подальшим продовженням строку дії воєнного стану з 26.03.2022 на 30 діб.

З огляду на в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, із подальшим продовженням строку дії воєнного стану, виходячи з приписів Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Господарського процесуального кодексу України, з метою сприяння відповідачу у реалізації ним процесуальних прав, з огляду на те, що неможливість відповідачем подання відзиву на позов у встановлений судом строк зумовлена поважними причинами, суд дійшов висновку про необхідність продовження з ініціативи суду відповідачу процесуального строку встановленого судом для подачі відзиву на позовну заяву до 21.04.2022 та прийняття поданого відповідачем 21.04.2022 до суду відзиву на позов.

У відзиві відповідач просить суд закрити провадження у справі №910/1463/22 у частині позовних вимог про стягнення 15069,99 грн страхового відшкодування та відмовити у задоволенні позову у частині стягнення 8934,48 грн. В обґрунтування заперечень на позов відповідач зазначає, що відповідно до звіту №55-D/10/01, складеного 11.02.2022 на замовлення відповідача, фізичний знос пошкодженого автомобіля "BMW 320" становив 0,54 та вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 15069,99 грн. Оскільки, на користь позивача згідно із платіжним дорученням №2887 від 15.02.2022 сплачено страхове відшкодування у сумі 15069,99 грн, відповідач просить суд відмовити у частині заявлених вимог у сумі 8934,48 грн.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із матеріалів справи, 28.07.2021 в м. Здолбунів на перехресті вулиць Шевченка та М. Грушевського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля "BMW 320" державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Subaru Legaсy", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно із постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16.09.2021 року по справі №562/2298/21 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія автомобіля "Subaru Legaсy", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до рахунку №АР-0000258 від 30.07.2021 ФОП Артеменко О.М. та ремонтної калькуляції №1.003.21.0 вартість відновлювального ремонту автомобіля "BMW 320" державний номерний знак НОМЕР_2 становила 24004,47 грн.

Позивачем у відповідності до договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включно" №119а0кл від 22.09.2020 здійснено розрахунок страхового відшкодування та затверджено страховий акт №ARX2846441 від 04.08.2021 відповідно до якого позивачем вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 24004,47 грн.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 24004,47 грн на рахунок ремонтної організації, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №805829 від 05.08.2021.

Як підтверджено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Subaru Legaсy", державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4530105 (термін дії з 06.08.2020 по 05.08.2021).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130000,00 грн та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою вих.№ЕЛ_00013371 від 06.10.2021 про страхове відшкодування в сумі 24004,47 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідачем не сплачено на користь позивача страхове відшкодування, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 24004,47 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.07.2018 по справі №910/20412/16.

Матеріалами справи, зокрема довідкою про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16.09.2021 року по справі №562/2298/21 підтверджено вину водія транспортного засобу "Subaru Legaсy", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.07.2021.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.9 ч.1 ст.7).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Subaru Legaсy", державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4530105 (термін дії з 06.08.2020 по 05.08.2021).

Страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У силу приписів ст.22, ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Subaru Legaсy", державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Виплата позивачем страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 24004,47 грн підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №805829 від 05.08.2021.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4530105 передбачено, що франшиза становить 0,00 грн.

З урахуванням наведеного заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування становить 24004,47 грн.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до рахунку №АР-0000258 від 30.07.2021 та ремонтної калькуляції №1.003.21.0 вартість відновлювального ремонту автомобіля "BMW 320" державний номерний знак НОМЕР_2 становила 24004,47 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що відповідно до звіту №55-D/10/01, складеного 11.02.2022 на замовлення відповідача, фізичний знос пошкодженого автомобіля "BMW 320" становив 0,54 та вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 15069,99 грн.

Згідно із наданим відповідачем у матеріали справи звітом №55-D/10/01 коефіцієнт фізичного зносу вирахувано на підставі п.7.38 Методики (строк експлуатації транспортного засобу перевищує 7 років). У звіті визначено, що строк експлуатації автомобіля "BMW 320" становить 7,01 років на дату оцінки (28.07.2021).

Згідно із п. 7.38, п. 7.39 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ;

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, у разі наявності підстав для його вирахування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16 та у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 14.05.2018 №910/5092/17.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Згідно із п. 7.38, п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 цієї Методики.

У пункті 1.6. Методики роз`яснено, що строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Згідно із п.6.3. Методики визначення року виготовлення КТЗ здійснюється на підставі даних його виробника, які зазначаються у VIN-коді.

Відповідно до п.6.3.1. Методики при визначенні року виготовлення КТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники КТЗ зазначають у VIN-коді календарний або модельний рік виготовлення КТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року.

Згідно з міжнародним стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельного року виготовлення КТЗ в описовій частині VIN-коду рекомендовано використання символів, наведених у таблиці 3.1 додатка 3.

Пунктом 6.3.2. Методики визначено, що календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною VIN-коду (останні 8 знаків VIN-коду за даними виробника дозволяють встановити дату виготовлення КТЗ).

За змістом п.6.3.3. Методики за рік виготовлення КТЗ приймається календарна дата його виготовлення з обов`язковим зазначенням при цьому дня та місяця цього року.

Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу береться модельний рік виготовлення, визначений за його VIN-кодом, з урахуванням календарної дати першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, що зазначена у супровідних документах (дати придбання, дати оформлення митних документів, дати першої реєстрації КТЗ тощо).

Датою першої реєстрації КТЗ, який був у користуванні (зокрема який ввозиться на митну територію України), є дата, що зазначена в спеціальній графі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) КТЗ, або дата видачі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта).

У разі відсутності даних про календарну дату першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ або виникнення сумнівів щодо її достовірності, коли встановлений модельний рік виготовлення КТЗ збігається з роком виготовлення, зазначеним у свідоцтві про реєстрацію, під час оцінки за дату виготовлення береться 1 січня встановленого за VIN-кодом модельного року.

Якщо встановлений за VIN-кодом модельний рік виготовлення не збігається з роком виготовлення КТЗ, який зазначено в свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), і перевищує його, під час оцінки за дату виготовлення приймається 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року. Якщо зазначене перевищення становитиме понад 1 рік, то за дату виготовлення беруть 1 січня модельного року.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "BMW 320" державний номерний знак НОМЕР_2 (копія якого міститься у матеріалах справи), вбачається, що рік випуску автомобіля - 2014. Модельний рік виготовлення автомобіля "BMW 320", у відповідності до п.6.3.1., таблиці 3.1 додатка 3 Методики, також 2014 рік.

У зв`язку із відсутністю у суду відомостей про календарну дату першого документального підтвердження будь-якої дії з автомобілем "BMW 320" державний номерний знак НОМЕР_2 , оскільки встановлений модельний рік виготовлення зазначеного автомобіля збігається з роком виготовлення, зазначеним у свідоцтві про реєстрацію, за дату виготовлення береться 1 січня 2014 року.

Отже, строк експлуатації автомобіля "BMW 320" державний номерний знак НОМЕР_2 перевищив 7 років, то при визначені вартості відновлювального ремонту визначається коефіцієнт фізичного зносу, згідно з п. 7.38 Методики.

При цьому, як зазначалося вище, відповідачем було долучено до матеріалів справи експертне дослідження суб`єкта оціночної діяльності Видути Д.Ю. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №807/20 від 08.09.2020), відповідно до якого оцінювачем було надано висновок про необхідність застосування коефіцієнту фізичного зносу 0,54.

Відповідно до звіту №55-D/10/01, складеного 11.02.2022 на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 15069,99 грн.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Приписами частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач у відповідності наведених приписів процесуального закону не надав суду висновку (звіту) суб`єкта оціночної діяльності, у якому було б визначено коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "BMW 320" державний номерний знак та не спростував належними доказами визначеної відповідачем на підставі звіту №55-D/10/01 та ремонтної калькуляції вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля у сумі 15069,99 грн з врахування коефіцієнту фізичного зносу.

Перевіривши наданий відповідачем розрахунок суми страхового відшкодування, суд вважає обґрунтованим застосування коефіцієнту фізичного зносу 0,54 та визначену суму відповідачем суму страхового відшкодування у розмірі 15069,99 грн.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення 8934,48 грн (24004,47 грн - 15069,99 грн) страхового відшкодування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом, згідно наданого відповідачем у матеріали справи платіжного доручення №2887 від 15.02.2022 відповідачем на користь позивача було сплачено страхове відшкодування у сумі 15069,99 грн.

Отже, після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі №910/1463/22 відповідачем було частково сплачено заявлену до стягнення позивачем суму страхового відшкодування у сумі 15069,99 грн, у зв`язку із чим предмет спору у цій частині відсутній.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

З огляду на наведене вище, оскільки на момент розгляду даної справи предмет спору в частині страхового відшкодування у сумі 15069,99 грн припинив своє існування, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог згідно із п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №910/1463/22 в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" про стягнення 15069,99 грн страхового відшкодування на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України та відмову у задоволенні позовних вимог в частині страхового відшкодування у сумі 8934,48 грн.

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/1463/22 в частині позовних вимог про стягнення 15069,99 грн страхового відшкодування.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.05.2022.

Суддя С. О. Турчин