ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2022 р. Справа№ 927/1076/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області

на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2021

у справі № 927/1076/20 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіверь"

про стягнення 115 434, 20 грн збитків,

ВСТАНОВИВ:

Славутицька міська рада Вишгородського району Київської області звернулась до суду першої інстанції з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіверь" про компенсацію збитків, завданих внаслідок користування земельною ділянкою з кадастровим номером :020:0007 площею 0,1564 га без правовстановлюючих документів, у розмірі 115 434, 20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач користується земельною ділянкою площею 0,1564 га, на якій розташовано його нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Славутич, площа Привокзальна 7, без відповідних правовстановлюючих документів, тобто без укладення договору оренди земельної ділянки, внаслідок чого відповідачем позивачу були завдані збитки у розмірі 115 434, 20 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка не була сформована, як об`єкт цивільних прав і в матеріалах справи відсутні докази проведення нормативної грошової оцінки стосовно вказаної земельної ділянки.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому відсутні підстави для задоволення цього позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Славутицька міська рада Вишгородського району Київської області звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2021 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Окрім цього, у апеляційній скарзі позивач просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи наступні документи, а саме:

- копію рішення Славутицької міської ради від 26.04.2021 № 217-4-VIII "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та передачу у користування";

- витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

- інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку;

- скріншот з публічної кадастрової карти.

Також скаржник просить суд апеляційної інстанції оглянути технічну документацію щодо поділу та об`єднання земельної ділянки (кадастровим номером :020:0007), яка знаходиться у позивача.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неналежним чином досліджено та з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення даної справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку позивача, місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків про:

- відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :020:0007, оскільки, як стверджує позивач, відсутність таких відомостей спричинена тим, що вищезгадана земельна ділянка внаслідок її поділу припинила свої існування, як самостійний об`єкт речових прав;

- відсутність нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, оскільки, як повідомляє позивач, підтвердженням проведення нормативної грошової оцінки по цій земельній ділянці є долучений до апеляційної скарги витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Узагальнений виклад позиції позивача

Відповідач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 927/1076/20 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 927/1076/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2021 у справі № 927/1076/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Разіної Т.І., Шаптали Є.Ю. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіверь" є власником частки у праві власності на нежитлову будівлю - "Критий ринок", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Славутич, площа Привокзальна, 7, набутої на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка підлягає продажу за конкурсом № 1406 від 10.04.2006, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л. В.

У жовтні 2017 Виконавчий комітет Славутицької міської ради Київської області звернувся до відповідача з листом № 01-15/2410 від 23.10.2017 про правовстановлюючий документ на земельну ділянку, у якому комітет повідомив про необхідність оформлення та реєстрації права користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля критого ринку шляхом укладення договору оренди землі, а також запропонував укласти тимчасову угоду про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою.

Рішенням Славутицької міської ради Київської області № 928-37-VII від 02.02.2018 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, розташованої на площі Привокзальна, 7, для передачі її в оренду" надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіверь", Приватному підприємству "Торговий комплекс Вена", Товариству з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт Київ", громадянину Бойку Р.В. на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :020:0007, на якій розміщена частина будівлі "Критий ринок", розташованої у місті Славутич Київської області, площа Привокзальна, 7, для передачі в оренду. Цільове призначення земельної ділянки - 03.07 для будівництва та обслуговування.

У лютому 2018 Виконавчий комітет Славутицької міської ради Київської області звернувся до відповідача та інших співвласників будівлі "Критий ринок" з листом № 01-15/351 від 19.02.2018 про укладення договору оренди на земельну ділянку, у якому комітет просив у найкоротший строк розробити та подати на затвердження документацію із землеустрою.

У серпні 2019 Виконавчий комітет Славутицької міської ради Київської області звернувся до відповідача та інших співвласників будівлі "Критий ринок" з листом № 01-15/1749 від 13.08.2019 про правовстановлюючий документ на земельну ділянку, у якому комітет запропонував до завершення регуляторної процедури і вступу в дію рішення Славутицької міської ради "Про затвердження Положення про порядок визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувача в місті Славутич Київської області" узаконити право користування земельною ділянкою за адресою: площа Привокзальна, 7, м. Славутич, Київська область, на якій розташована будівля критого ринку.

У червні 2020 Виконавчий комітет Славутицької міської ради Київської області звернувся до відповідача з листом № 01-15/1050 від 03.06.2020 про проведення засідання комісії з визначення розміру збитків, заподіяних землі та землекористувачам, у якому комітет повідомив відповідача про те, що 03.07.2020 відбудеться засідання Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, на якому буде розглядатись питання визначення збитків нанесених Славутицькій міській раді при використанні Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіверь" земельної ділянки з кадастровим номером :020:0007 без правовстановлюючих документів. Також комітет позивача повідомив відповідача про обов`язкову його присутність та надав попередній розрахунок суми збитків.

Актом № 1 від 03.07.2020 комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, затвердженим рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради № 247 від 08.07.2020, встановлено, що розмір збитків, заподіяних Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіверь" Славутицькій міській раді за період користування земельною ділянкою з кадастровим номером :020:0007 площею 0,1564 га, що розташована за адресою: площа Привокзальна, 7, м. Славутич Київської області, за період з 09.08.2013 - по 15.06.2020 складає 229 100, 05 грн, а розмір збитків за період з 15.06.2017 - по 15.06.2020 складає 115 434, 20 грн.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просив суд першої інстанції стягнути з відповідача збитки, завдані внаслідок користування земельною ділянкою з кадастровим номером :020:0007 площею 0,1564 га без правовстановлюючих документів, у розмірі 115 434, 20 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіверь" на користь Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки загальною площею площею 0,1564 га, яка розташована за адресою: Київська область, м. Славутич, площа Привокзальна 7 за відсутності правовстановлюючих документів.

За змістом ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок комунальної власності громадянам у разі розташування на цих ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), які перебувають у їх власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу, відповідно до ч. 2 якої особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, зокрема із земель комунальної власності, за проектом землеустрою щодо її відведення звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної ради.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є різновидом документації із землеустрою (п. "ґ" ч. 2 ст. 25 Закону України "Про землеустрій").

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про землеустрій" замовниками документації із землеустрою можуть бути, зокрема, органи місцевого самоврядування, землевласники та землекористувачі.

При цьому, згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Тобто, об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав. Така правова позиція викладена в п. 7.27 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, та в п. 6.8 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 922/652/18.

Законом України "Про Державний земельний кадастр" визначено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

За змістом ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону).

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

При цьому, в ст. 15 зазначеного Закону наведено перелік відомостей про земельні ділянки, за змістом якого до Державного земельного кадастру включаються такі відомості: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в ч. 2 ст. 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Зазначені обставини, з урахуванням вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом першої інстанції, у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :020:0007. Такі відомості відсутні і у єдиній державній геоінформаційній системі відомостей про землі - Публічній кадастровій карті України.

Разом з цим, місцевим господарським судом зазначено, що у матеріалах справи відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відомості яких є обов`язковими при визначенні орендної плати, саме, щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, м. Славутич, площа Привокзальна 7, площею 0, 1564 га.

Також, у процесі розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували сформованість земельної ділянки з кадастровим номером :020:0007 та саме площею 0,1564 га, яка перебувала у користуванні відповідача та на якій розміщене належне йому майно, а також витяги з нормативної грошової оцінки, яка є підставою для розрахунку орендної плати за користування такою земельною ділянкою та подальшого розрахунку завданих збитків.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Близька за змістом правова позиція, наведена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Окрім цього, судова колегія зауважує на тому, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду неодноразово звертав увагу на необхідність врахування впровадженого Законом України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" стандарту доказування "вірогідності доказів" у господарському процесі. Зокрема, про це йдеться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №914/847/19, від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають сторони. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Загалом до категорії стандарту доказування відноситься принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок користування земельною ділянкою з кадастровим номером :020:0007 площею 0,1564 га без правовстановлюючих документів, у розмірі 115 434, 20 грн, позивач не надав належних доказів щодо підтвердження позовних вимог.

Щодо доказів, доданих позивачем до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач у даній справі разом з апеляційною скаргою подав до суду апеляційної інстанції наступні документи: копію рішення Славутицької міської ради від 26.04.2021 № 217-4-VIII "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та передачу у користування"; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; скріншот з публічної кадастрової карти.

Також скаржник просив оглянути технічну документацію щодо поділу та об`єднання земельної ділянки (кадастровим номером :020:0007), яка знаходиться у позивача.

Колегія суддів констатує, що вказані вище докази не були подані до суду першої інстанції.

Окрім того, подаючи відповідні докази, позивач не навів об`єктивних причин, що не залежали від нього та унеможливили надати вищевказані документи до суду першої інстанції.

За таких обставин додаткові докази, які не були подані до суду першої інстанції, колегією суддів не приймаються до розгляду, у зв`язку з відсутністю виняткового випадку, передбаченого ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, та не оцінюються при розгляді апеляційної скарги Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2021.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду першої інстанції про те, позивач не надав належних доказів в підтвердження позовних вимог.

Відтак, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2021 у справі № 927/1076/20 - без змін.

Матеріали справи № 927/1076/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Є.Ю. Шаптала