ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2022 р. Справа № 911/3203/21

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон-перукарня «Золушка»

до Фізичної особи-підприємця Голембовської Оксани Володимирівни

про стягнення 22 750,00 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.11.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон-перукарня «Золушка» (далі - ТОВ «Салон-перукарня «Золушка»/позивач) до Фізичної особи-підприємця Голембовської Оксани Володимирівни (далі ФОП Голембовська О.В./відповідач) про стягнення 22 750,00 грн заборгованості за договором про надання послуг оренди робочого місця б/н від 15.12.2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області 12.11.2021 відкрито провадження у справі №911/3202/21, постановлено розглядати вказану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, зобов`язано відповідача у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України надати суду докази сплати позивачу 22 750,00 грн заборгованості, а також встановлено строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

04.12.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній не погодився із заявленими позивачем вимогами та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

09.12.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти висловлених у відзиві аргументів відповідача та підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2017 між позивачем як виконавцем та відповідачем як змовником був укладений договір про надання послуг оренди робочого місця для провадження надання професійних послуг б/н (далі договір).

Відповідно до пп. 1.1, 6.1 та 6.2 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується протягом визначеного в договорі строку надавати замовнику за плату наступні послуги (надалі іменуються «послуги»):

- передати замовнику у платне використання робоче місце за адресою: м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 11, яке обладнане та пристосоване для надання замовником населенню індивідуальних професійних послуг у відповідності до умов цього договору;

- забезпечення нормальних умов для здійснення діяльності замовником на переданих в оренду робочих місцях, в т.ч. обслуговування робочих місць (забезпечення електроенергією, водопостачанням, теплопостачання, організація прибирання тощо);

- інформаційні та рекламні послуги, а відповідач прийняти та оплатити надані послуги,

а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 30 червня 2018 року.

Якщо за один місяць до закінчення даного договору жодна із сторін письмово не відмовиться від даного договору, цей договір вважається продовженим на тих самих умовах і на той самий строк. Копія зазначеного договору міститься в матеріалах справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов договору ним було передано відповідачу у платне користування робоче місце за адресою: м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 11, яке обладнане та пристосоване для надання замовником населенню індивідуальних професійних послуг у відповідності до умов цього договору. Акти приймання-передачі робочого місця між сторонами не складались і не підписувались.

Належне виконання позивачем умов договору, за твердженням останнього, підтверджується:

- актом позивача про введення в експлуатацію обладнання - б/н від 01.04.2013, у якому наведено перелік перукарського обладнання;

- видатковими накладними №№БП-0000130, 0000131, 0000132 від 02.04.2013 про придбання позивачем перукарського обладнання;

- банківськими виписками з поточного рахунку позивача за лютий, квітень 2013 рік;

- протоколом допиту свідка - ОСОБА_1 від 18.11.2020 в рамках КП №0000791, за змістом якого остання визнає факт користування орендованим майном за договором;

- висновком експерта за результатами судової економічної експертизи №430/1093-1102/21-23 від 11.08.2021, у якому визначено розмір заборгованості відповідача за договором;

- листами відповідача б/н від 23.04.2020 та від 21.08.2020.

Копії наведених документів містяться в матеріалах справи.

За доводами позивача, відповідач свої договірні зобов`язання в частині оплати послуг (оренди) не виконав, внаслідок чого за ним утворилось 22 750,00 грн заборгованості за період з 15.12.2017 по 30.09.2021, що підтверджується наданою суду довідкою №88 від 22.10.2021.

З метою досудового врегулювання даного спору, 18.08.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією б/н про сплату заборгованості за договором. Копія зазначеної претензії та докази її надіслання містяться в матеріалах справи.

Посилаючись на те, що відповідач на вказану претензію не відповів, як і не провів жодних грошових розрахунків, позивач просить суд стягнути з відповідача 22 750,00 грн заборгованості за договором за період з 15.12.2017 по 30.09.2021.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач посилався на те, що позивачем не належним чином надано послуги за договором, оскільки позивач не передав йому робоче місце у відповідності до умов договором.

Відповідач наголосив на відсутності в матеріалах справи доказів, які підтверджували б передання позивачем відповідачу робочого місця за договором, наявність чи відсутність заборгованості, а також документів, які б встановлювали розмір заборгованості за договором, тоді як, наведені обставини можуть бути підтверджені лише первинними документами, оформленими відповідно до вимог ст. 9 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Крім того, відповідачем зазначено, що додані до позову копії протоколу допиту свідка та висновку експерта не є належними доказами, оскільки підтвердженням або спростуванням наведених у них обставин може бути судове рішення, прийняте за наслідкам розгляду зазначеного кримінального провадження.

З огляду на викладені обставини відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов таких висновків.

Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи з системного аналізу змісту договору про надання послуг оренди робочого місця для провадження надання професійних послуг б/н від 15.12.2017, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є змішаним у розумінні ст. 628 ЦК України, оскільки містить елементи договорів оренди та послуг, а тому відносини між сторонами в частині заявлених позовних вимог підпадають під дію правових норм, що регулюють, як правовідносини у сфері найму (оренди) майна, так і у сфері надання послуг у відповідних частинах.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути, зокрема, інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 760, ч. 1 ст. 762 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами ст. 530, 529 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання.

Зі змісту пунктів 2.3 та 3.1 договору слідує, що замовник зобов`язаний зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати якісно та своєчасно надані послуги.

За надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю щомісячно 500 (п`ятсот) грн. Оплата проводиться до 15 числа поточного місяця.

З огляду наведеного підписання відповідачем 15.12.2017 договору та безперешкодне користування орендованим робочим місцем без будь-яких зауважень чи заперечень, свідчить про погодження останнього з умовами укладеного правочину та, відповідно, породжує для нього обов`язок по сплаті позивачу 500,00 грн щомісячно до 15 числа поточного місяця.

Посилання ж відповідача на відсутність у нього обов`язку по оплаті послуг за договором спростовується наступним.

Приписами статей 74, 77, 79 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В розрізі зазначених вище норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати що:

- обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження власних доводів, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини;

- передбачений ст. 79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» свідчить, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Крім того, статтею 766 ЦК України унормовано, що якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором:

1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою;

2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Положеннями п. 2.4 договору передбачено, що замовник має право зокрема, відмовитись від прийняття результатів надання послуг, якщо надані послуги не відповідають умовам договору, і вимагати від виконавця відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем взятих на себе обов`язків за цим договором.

Так, до матеріалів справи надано копію листа відповідача б/н від 23.04.2020, відповідно до змісту якого, останній наголошує на продовженні строку дії договору на тих самих умовах та на той самий строк (абз. 3), а також зазначає про надання позивачем території для розміщення робочого місця, однак без належного обладнання, яке необхідне для надання професійних послуг (абз. 7).

Наведений лист свідчить про визнання відповідачем обставин користування робочим місцем, наданим йому позивачем в оренду за договором.

Крім того, положеннями договору не передбачено ані обов`язку позивача щодо передачі робочого місця за актом приймання-передачі, ані переліку обладнання, яким має бути забезпечено таке робоче місце, що спростовує посилання відповідача на неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в частині непередання робочого місця за актом, і без належного обладнання.

Доказів наявності у позивача обов`язку передачі робочого місця за окремим, погодженим сторонами порядком, відповідачем суду не надано.

Не надано відповідачем суду також доказів вчинення ним дій за наслідками непередання йому майна за договором, визначених ст. 766 ЦК України, як і дій, передбачених п. 2.4 договору у зв`язку з наданням послуг, що не відповідають його умовам, що у сукупності з наведеними вище обставинами свідчить про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами посилань на невиконання позивачем обов`язку з передачі відповідачу робочого місця у користування.

Посилання ж відповідача на відсутність в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, що підтверджують розмір заборгованості за договором у розумінні ст. 9 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» оцінюються судом критично з огляду на положення п. 3.1 договору, яким визначено фіксований розмір плати послуг, відповідність заявленої суми боргу періоду, за який він утворився, та відсутність доказів проведення відповідачем будь-яких грошових розрахунків за договором.

Отже, з урахуванням наявних у господарському процесі принципів змагальності та стандарту доказування «вірогідності доказів», який підкреслює необхідність співставлення наданих сторонами доказів, судом визнаються належними, достовірними та більш вірогідними докази, надані позивачем, що свідчить про доведеність останнім обставин надання послуг за договором, зокрема передання відповідачу в користування робочого місця, як підстави виникнення у відповідача обов`язку по оплаті таких послуг.

Суд звертає увагу відповідача на те, що:

- принцип змагальності, який передбачає покладання тягаря доказування на сторони, забезпечує повноту дослідження обставин справи, які підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;

- достовірність властивість інформації бути правильно сприйнятою, ймовірність відсутності помилок, безсумнівна вірність наведених відомостей, які сприймає людина, як наслідок достовірність - не є тотожною істинності, оскільки відомості можуть бути достовірними або недостовірними для того, хто їх сприймає, а не взагалі.

При цьому, суд не приймає покладені в основу обґрунтування позову посилання на копії протоколу допиту свідка та висновку експерта, оскільки такі докази стосуються обставин, що підлягають доказуванню в рамках кримінального провадження у розумінні ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України, тоді як судового рішення, винесеного за результатами розгляду КП №0000791 із надання оцінки таким доказам, суду не надано.

Не приймається судом як доказ також і надана позивачем копія листа відповідача б/н від 21.08.2020, оскільки такий лист не містить підпису відповідача.

Надані ж позивачем копії акта введення в експлуатацію обладнання, видаткові накладні та банківські виписки судом не приймаються, оскільки не доводять обставин передання такого майна саме відповідачу за договором, а тому, не стосуються предмета доказування у даній справі.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

З огляду на те, що доказів виконання відповідачем свого договірного обов`язку по сплаті 22 750,00 грн за послуги за спірний період суду не надано, обставини несплати позивачу відповідної суми коштів є встановленими у розумінні ч. 2 ст. 74 ГПК України.

Беручи до уваги наведені вище нормативні приписи, оскільки відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, сума заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 22 750,00 грн заборгованості за договором за період з 15.12.2017 по 30.09.2021 підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Витрати позивача по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Голембовської Оксани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон-перукарня «Золушка» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. О.Гончара, 11, ідентифікаційний код 20605260) 22 750 (двадцять дві тисячі сімсот п`ятдесят) грн 00 коп. заборгованості та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 10.05.2022.

Суддя В.А. Ярема