УХВАЛА

11 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 903/867/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2022 (колегія суддів: Миханюк М. В., Коломис В. В., Саврій В. А.) та рішення Господарського суду Волинської області від 28.12.2021 (суддя Шум М. С.) у справі

за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича про стягнення 202 000 грн,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича 202 000 грн боргу за договором про надання правової допомоги.

28.12.2021 Господарський суд Волинської області ухвалив рішення, яким частково задовольнив цей позов у сумі 81 000 грн, а в решті позову відмовив.

08.04.2022 Північно-західний апеляційний господарський суд прийняв постанову, якою скасував це судове рішення й ухвалив нове про відмову у задоволенні позову повністю.

27.04.2022 Адвокатське об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" звернулося з касаційною скаргою на ці судові рішення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2022 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

В силу частин п`ятої, сьомої статті 12 цього ж Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2 270 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення 202 000 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову.

Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 ГПК України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Скаржник зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки під час вирішення спору у цій справі суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких визначено у касаційній скарзі.

До того ж скаржник наголосив, що ця справа для нього має виняткове значення (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки його чистий прибуток за 2020 рік склав 55 000 грн, тоді як заявлена ним до стягнення з відповідача сума боргу склала 202 000 грн, що призведе його до скрутного матеріального становища. Крім того, наголосив на наявності інших судових справ, пов`язаних зі стягненням гонорару за надані послуги адвоката (правничі послуги).

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Єдність судової практики також є складовою вимогою принципу правової визначеності. При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широкий перелік спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Всупереч зазначеному доводи скаржника не містять достатніх обґрунтувань про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

До того ж посилання на неврахування Північно-західним апеляційним господарським судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та не є виключним випадком у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу.

Крім того, Адвокатське об`єднання "Гапоненко Роман і партнери", обґрунтовуючи те, що справа має виняткове значення для нього, не довело як саме результати вирішення цієї справи можуть вплинути на його діяльність, а обґрунтування зводяться лише до припущень ймовірності настання певних наслідків у майбутньому.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що самі лише посилання скаржника на наявність відповідних обставин, що не обґрунтовані іншими доводами, автоматично не презюмує їх існування.

Використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "виняткове значення", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи зі статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Тому колегія суддів вважає, що скаржник не навів обґрунтованих доводів, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для скаржника як учасника.

Отже, Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери" не дотримано вимог, передбачених підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої та частини шостої статті 293 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 12, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 903/867/21 за касаційною скаргою Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" на рішення Господарського суду Волинської області від 28.12.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2022.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику, а її копію залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя В. Ю. Уркевич