РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2022Справа № 910/2370/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА"

до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС"

про стягнення 128500,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про стягнення грошових коштів у розмірі 128500,00 грн

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Opel" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" позивачем заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 128500,00 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.02.2022 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/2370/22, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

06.04.2022 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, що надійшло на електронну пошту суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.8 ст.42 Господарського процесуального кодексу України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно із ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

За змістом п.12 ст.1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Отже, з урахуванням вище наведеного, документи, які надсилаються електронною поштою мають бути скріплені електронним цифровим підписом.

Оскільки, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не скріплено електронним цифровим підписом, а відтак вказане клопотання не вважається таким, що підписане заявником (його представником). У зв`язку із наведеним, керуючись ст. 42, 170, 233 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає клопотання відповідача без розгляду.

21.04.2022 на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позов. З огляду на те, що відзив на позов не скріплений електронним цифровим підписом на підставі ст. 42, 170, 233 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду відзив, надісланий відповідачем на електронну пошту суду.

26.04.2022 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація по справі.

02.05.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві на позов відповідач проти позову заперечив, просить суд відмовити у задоволенні позову ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА". В обґрунтування заперечень на позов відповідач посилається на відсутність судового рішення, на підставі якого можна дійти беззаперечного висновку про порушення водієм автомобіля "Opel" реєстраційний номер НОМЕР_1 Правил дорожнього руху, внаслідок якого відбулася дорожньо-транспортна пригода. Оскільки, на переконання відповідача, протиправна поведінка водія автомобіля "Opel" реєстраційний номер НОМЕР_1 та причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та шкодою не підтверджуються матеріалами справи, то відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із матеріалів справи, 01.02.2021 у м. Херсон на перехресті вул. І. Кулика та вул. Кременчуцька відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля "Opel Zafira" державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Renault Capture" державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно із довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №454890 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія автомобіля "Opel Zafira" державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту №9475 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 09.03.2021 вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу "Renault Capture" державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату оцінки (01.02.2021) становить 252821,46 грн.

Позивачем у відповідності до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2201-20-00543 від 19.10.2020 здійснено розрахунок страхового відшкодування та затверджено страховий акт №ПСКА-11404 від 08.07.2021 відповідно до якого позивачем вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 204557,30 грн.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 204557,30 грн безпосередньо потерпілому, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №17965 від 09.07.2021.

Як підтверджено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Opel Zafira" реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9363682 (термін дії з 04.12.2020 по 03.12.2021).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130000,00 грн та франшизу у розмірі 1500,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою вих.№11/20782 від 13.07.2021 про страхове відшкодування в сумі 204557,30 грн.

Листом вих.№15055/9121 від 28.07.2021 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідачем не сплачено на користь позивача страхове відшкодування, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 128500,00 грн у межах ліміту та за вирахуванням франшизи, передбачених Полісом №АР/9363682.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.07.2018 по справі №910/20412/16.

Законодавство в таких зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то ця презумпція є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Посилання відповідача на те, що матеріалами справи не підтверджується факт протиправної поведінки водія автомобіля "Opel Zafira" реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно із довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №454890 Управління патрульної поліції в Херсонській області, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм автомобіля "Opel Zafira" державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 п.16.11 Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 16.11 Правил дорожнього руху, на перехресті нерівнозначних доріг, водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Отже, водій, який не зупинився на достатній проміжок часу при виїзді з другорядної дороги для проїзду транспортними засобами, які наближалися до даного перехрещення по головній дорозі, є винним у порушенні Правил дорожнього руху.

У постанові Білозерського районного суду Херсонської області від 11.05.2021 у справі №648/367/21 встановлено, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №426901 від 01.02.2021 року вбачається, що 01.02.2021 року о 16:50 год. ОСОБА_1 керуючи автомобілем "Opel Zafira" державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вул. І.Кулика та вул. Кременчуцька, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Renault Capture" державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічних пошкоджень, чим порушив п.16.11 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 11.05.2021 у справі №648/367/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У пункті 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами (правова позиція, викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 927/623/18 від 16.04.2019).

Згідно із наявними у матеріалах справи довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №454890, схемою місця ДТП від 01.02.2021 водій автомобіля "Opel Zafira" державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , порушив п.16.11 Правил дорожнього руху.

Дії водія автомобіля "Opel Zafira" державний номерний знак НОМЕР_1 , який виїжджаючи із другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі автомобілю "Renault Capture" державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, були неправомірними, і такі дії водія автомобіля "Opel Zafira" знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із завданою власнику автомобіля "Renault Capture", шкодою.

Відповідач, у свою чергу, жодних доказів на підтвердження відсутності вини водія автомобіля "Opel Zafira" реєстраційний номер НОМЕР_1 у дорожньо-транспортній пригоді у матеріали справи не надав.

У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі №910/18319/16, від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 910/3864/19.

Враховуючи встановлені судом під час розгляду цієї справи обставини, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що наданими позивачем доказами підтверджується наявність вини водія автомобіля "Opel Zafira" у скоєнні ДТП, що мала місце 01.02.2021 у м. Херсоні на перехресті вул. І. Кулика та вул. Кременчуцька за участю із застрахованим позивачем автомобілем.

З вищевказаних підстав, суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача стосовно того, що вина водія автомобіля "Opel Zafira" у скоєнні ДТП є недоведеною, оскільки відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Також суд вважає помилковим посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі №927/120/18, оскільки остання приймалася, як випливає з її змісту, за фактично-доказової бази, відмінної від тієї, яка мала місце в даній справі.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.9 ч.1 ст.7).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Opel Zafira" державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9363682 (термін дії з 04.12.2020 по 03.12.2021).

Страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У силу приписів ст.22, ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Opel Zafira" державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Судом встановлено, що відповідно до звіту №9475 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 09.03.2021 вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу "Renault Capture" державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату оцінки (01.02.2021) становить 252821,46 грн.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Згідно із п. 7.38, п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 цієї Методики.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "Renault Capture" державний номерний знак НОМЕР_2 (копія якого міститься у матеріалах справи), вбачається, що рік випуску автомобіля - 2016 рік, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував семи років, у зв`язку із чим, при визначені вартості відновлювального ремонту коефіцієнт фізичного зносу, згідно з п.7.38 Методики, не визначається.

У пункті 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак доказів щодо існування вказаних обставин матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, вирахування коефіцієнту фізичного зносу при визначені вартості відновлювального ремонту "Renault Capture" державний номерний знак НОМЕР_2 не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.

Виплата позивачем страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 204557,30 грн підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №17965 від 09.07.2021.

При цьому, платіжне доручення №17965 від 09.07.2021є доказом фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене вище, наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження автомобіля "Renault Capture" державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача. Розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля також підтверджений матеріалами справи.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9363682 передбачено, що франшиза становить 1500,00 грн, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130000,00 грн.

Згідно із розрахунком наведеним у позові позивачем здійснено вирахування франшизи у сумі 1500,00 грн та заявлено суму страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановленої Полісом №АР/9363682.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 128500 грн.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що представник позивача - Гедз Ю.В. є адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю КВ № 10423/10 від 20.12.2021).

Згідно із матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським бюро "Гедз" адвокатом був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 2-01/2022-ВР від 14.01.2022.

Відповідно до п.5.1. договору за надання правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро, у справах, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 5000,00 за кожну справу.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи:

- акт виконаних робіт від 08.02.2022 з зазначенням переліку виконаних робіт (наданих послуг) по 3-м окремим справам (у тому числі, по справі за договором добровільного страхування №28-2201-20-00543) на загальну суму 15000,00 грн (по 5000,00 грн за кожну справу);

- платіжне доручення № 3966 від 09.02.2022 на суму 15000,00 грн, на підтвердження оплати позивачем послуг адвоката.

Ураховуючи надані адвокатом послуги, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 5000,00 грн.

Судом враховано те, що за приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем, у порядку ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, заяви про зменшення суми судових витрат не подано, заперечень щодо співмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу не наведено.

Згідно із приписів ст.129 ГПК України витрати позивача на правничу допомогу покладаються на відповідача.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" (03117, місто Київ, пр.Перемоги, будинок 65, ідентифікаційний код 30115243) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА" (03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А, ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування у сумі 128500,00 грн, витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн та судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 18.05.2022.

Суддя С. О. Турчин