ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" травня 2022 р. Cправа № 902/234/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Кардаша Віктора Петровича ( АДРЕСА_1 )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОСИСТЕМ УКРАЇНА" (вул. Театральна, буд. 1, м. Вінниця, 21050)

про стягнення 66 339,31 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява № б/н від 08.04.2022 (вх. № 239/22 від 08.04.2022) Фізичної особи-підприємця Кардаша Віктора Петровича з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОСИСТЕМ УКРАЇНА" про стягнення 66 339,31 грн, з яких: 21 300,00 грн - основний борг; 1 889,00 грн - 3% річних; 38 979,00 грн - штраф у розмірі 0,5% від вартості послуг за кожен день; 4 171,31 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором № 03/19 від 19.03.2019 на надання послуг автотранспорту та спецтехніки в частині проведення розрахунків за надані послуги.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2022 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

Ухвалою суду від 12.04.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/234/22 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10.05.2022.

09.05.2022 через систему "Електронний суд" до суду надійшла заява б/н від 09.05.2022 представника позивача - адвоката Люлика Р.І. про розгляд справи без участі позивача та його представника. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про їх задоволення.

На визначену судом представник позивача не з`явився.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. Ухвала суду про відкриття провадження у справі, що направлена відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві, що відповідає інформації щодо відповідача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повернута до суду з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

З врахуванням викладеного суд зазначає, що згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався правом на участь свого представника у судовому засіданні.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що ухала суду у даній справі додатково направлялись на відому суду адресу електронної пошти відповідача.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Також, суд зазначає, що роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника позивача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 10.05.2022 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОСИСТЕМ УКРАЇНА» (відповідач, за Договором Замовник) та Фізичною особою - підприємцем Кардашем Віктором Петровичем (позивач, Договором Підрядник) укладено Договір про надання послуг автотранспорту та спецтехніки № 03/19. (надалі Договір)

Згідно з предметом Договору, Підрядник забезпечує транспортними засобами Замовника, відповідно до письмової заяви (надалі - послуги). Замовник зобов`язується надати обсяг роботи, за яким Підрядником мають бути надані послуги, передбачені пунктом 1.1 до цього Договору, а Підрядник зобов`язується надати обумовлені послуги.

Послуги надаються Підрядником на підставі заяв, погоджених із Замовником за телефону +380- та мають бути письмово зафіксовано Сторонами, що має бути оформлено у вигляді листа. В заявах, що є невід`ємною частиною даного Договору обумовлюються, кількість годин, характер послуг, час і місце подачі транспортного засобу, вартість послуг, що надаються за відповідною заявкою. (п. 2.1. Договору)

Відповідно до п. 4.1. Договору вартість послуг, що надаються Підрядником, визначаються на підставі договірних тарифів по письмовому узгодженню сторін.

Оплата за надані послуги проводяться Замовником протягом 5-ти банківських днів з моменту одержання від Підрядника рахунку-фактури. (п. 4.3. Договору)

За змістом п. 4.4. Договору у випадку якщо з вини Замовника виникне затримка у оплаті послуг, Замовник зобов`язаний сплатити на користь Підрядника штраф у розмірі 0,5% від вартості послуг за кожен день.

Договір набуває чинності з дати його укладення і діє до 31 грудня 2019, але в будь якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. (п. 5.1. Договору)

Як стверджує позивач, в межах Договору на надання послуг автотранспорту та спецтехніки № 03/19 від 19.03.2019 позивачем надано відповідачу послуги екскаватора навантажувача JСВ ЗСХ на суму 5 000,00 грн., про що Сторонами підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 38 від 19.03.2019.

На підставі рахунку на оплату № 38 від 19.03.2019 відповідачем 19.03.2019 здійснено оплату наданих послуг на суму 5 000,00 грн.

Також позивач стверджує про надання відповідачу послуг екскаватора навантажувача JСВ ЗСХ на суму 21 300,00 грн.

Надання вказаних послуг, за доводами позивача, підтверджується Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 51 від 03.04.2019, рахунком на оплату № 51 від 03.04.2019, податковою накладною № 51 від 03.04.2019, подорожнім листом № 542219 за період з 20.03.2019 по 27.03.2019.

Позивач зазначає, що 17.04.2019 на електронну адресу відповідача направлено рахунок на оплату № 51 від 03.04.2019 на суму 21 300,00 грн та Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 51 від 03.04.2019 з проханням оплатити рахунок.

Проте, протягом 5 відведених банківських днів, тобто до 23.04.2019 відповідач не повернув другий примірник рахунку та акту виконаних робіт, а також не провів із позивачем оплату робіт (послуг).

Наведені обставини стали підставою звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 51 від 03.04.2019 та нарахування штрафних санкцій, обумовлених Договором і встановлених законом.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами підписаного між сторонами Договору № 03/19 від 19.03.2019 на надання послуг автотранспорту та спецтехніки.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Підписаний між сторонами Договір № 03/19 від 19.03.2019 на надання послуг автотранспорту та спецтехніки за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження факту наданих послуг позивачем надано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 51 від 03.04.2019, який містять підпис лише зі сторони Підрядника (позивача).

Оцінюючи зазначений Акт як доказ здійснення господарської операції в межах Договору на надання послуг автотранспорту та спецтехніки № 03/19 від 19.03.2019. суд виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 № 168/704 (Положення).

У пункті 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Безпосередньо у графі, де має міститися підпис зі сторони Замовника, такого підпису не вчинено.

Не підписаний акт здачі-прийняття робіт не може слугувати підставою формування даних бухгалтерського обліку як первинний документ та не є підтвердженням виконання умов договору.

При цьому, судом враховуються позиція позивача про те, що не підписаний з боку відповідача акт приймання-передачі послуг може слугувати належним доказом надання позивачем та прийняття відповідачем послуг. Проте, судом відзначається, що у разі не підписання відповідачем акту, позивач зобов`язаний надати інші належні та допустимі докази на підтвердження замовлення відповідачем послуг, надання позивачем послуг, прийняття відповідачем послуг та погодження з відповідачем вартості таких послуг.

Разом з тим, у Акті здачі-приймання робіт (надання послуг) № 51 від 03.04.2019 не вказано про відмову від підписання акту зі сторони відповідача.

Поміж з тим, матеріали справи не містять доказів направлення на адресу відповідача вказаного акту та рахунку на оплату.

Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що ним направлялись рахунок та акт на електронну скриньку відповідача, оскільки доказів наявності між сторонами згоди на направлення рахунків та актів саме в такій формі матеріали справи не містять та позивачем суду не надано. До того матеріали справи не містять та позивачем не надано суду також і доказів наявності у відповідача технічної можливості отримувати рахунки за допомогою електронної пошти.

Посилання позивача з цього приводу на фото екрану комп`ютера з якого нібито направлялися рахунок та акт також не доводять зазначених обставин, оскільки в силу положень ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку, фото екрану комп`ютера не вважаються належними доказами обставин, на існуванні яких наполягає позивач.

У постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Таким чином, вказаний Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 51 від 03.04.2019 не є належним і допустимим доказом, який би підтверджував надання позивачем послуг відповідачу, а будь-яких інших доказів на підтвердження факту надання відповідних послуг позивачем не надано.

Наданий позивачем подорожній лист вантажного автомобіля не є підставою для оплати означених позивачем послуг в розумінні укладеного між сторонами правочину, оскільки розділ 4 Договору передбачає, що обов`язок Замовника з оплати наданих послуг виникає саме після отримання рахунку-фактури.

Доводи позивача про реєстрацію ним податкової накладної за господарською операцією 03.04.2019, судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19, податкова накладна як доказ може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Самі лише податкові накладні (за відсутності інших доказів реального руху товарів) не є самостійними доказами на підтвердження вчинених господарських операцій, оскільки ці докази не пов`язані з фізичним переміщенням товару, не можуть свідчити про рух товару та виконання обов`язку постачальника з передачі товару покупцю, визначеного у ст. 664 ЦК України, підтверджують лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції, який сам по собі не свідчить про вчинення такої господарської операції, про її реальність. Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 21.05.2021 у справі 910/8861/20, від 10.12.2020 у справі №910/14900/19.

Також суд зважає, що пунктом п. 2.1. Договору сторони погодили про надання послуг Підрядником на підставі заяв, погоджених із Замовником, які мають бути письмово зафіксовані Сторонами та оформлені у вигляді листа. В заявах обмовлюються кількість годин, характер послуг, час і місце подачі транспортного засобу, вартість послуг, що надаються за відповідною заявкою. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про здійснення замовлення послуг відповідачем за Договором.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №922/1163/18, від 23.12.2020 у справі №910/2284/20).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13ц (провадження № 14-400цс19).

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, матеріалами справи підтверджується, що позивачем не було надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про надання позивачем послуг екскаватора навантажувача JCB ЗСХ на суму 21300,00 грн відповідачу, а наявні у матеріалах справи акт здачі-приймання робіт (надання послуг), податкова накладна та подорожній лист зазначені обставини не підтверджують, отже, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.

Поряд з цим, враховуючи, що вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та штрафу є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у задоволенні позовних вимог в цій частині суд також відмовляє.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, сплачений позивачем за подання позову судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Витрати по сплаті судового збору у справі № 902/234/22 залишити за позивачем.

Примірник рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі та на відомі суду адреcи електронної пошти: позивача - , представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 13 травня 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1)

3 - відповідачу (вул. Театральна, буд. 1, м. Вінниця, 21050)