ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. Справа№ 910/18821/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Кропивної Л.В.

Владимиренко С.В.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 про відмову в забезпеченні позову до пред`явлення позову

у справі № 910/18821/21 (суддя: Селівон А.М.)

інші особи, які можуть отримати статус учасника справи:

відповідач: Громадська організація "Федерація велосипедного спорту України"

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову до пред`явлення позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 у справі № 910/18821/21 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/18821/21 та прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала, прийнята місцевим господарським судом, є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява про забезпечення позову грунтується лише на припущеннях, оскільки заявник навів очевидні ризики, які можуть настати для Федерації велосипедного спорту України без забезпечення позову, а саме, що виконання ОСОБА_2 функцій і повноважень президента Федерації може призвести до суттєвої шкоди правам та законним інтересам заявника як члена Федерації, адже, призначення на одну із основних посад ФСВУ особи, яка згідно із законом не може перебувати на посаді керівника Федерації (обрана з порушенням), призведе до незаконності всіх рішень, прийнятих керівником, укладених правочинів, незаконності укладених договорів. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково застосував непропорційно обтяжливий стандарт доказування, поклавши на заявника тягар доведення тих обставин, які під час розгляду заяви про забезпечення позову не встановлюються остаточно.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021, апеляційна скарга у справі № 910/18821/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Владимиренко С.В., ОСОБА_3

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 вирішення питання, щодо подальшого руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021, відкладено до надходження матеріалів справи № 910/18821/21.

До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 20.12.2021, надійшли матеріали справи № 910/18821/21.

У зв`язку з звільненням судді ОСОБА_3 у відставку, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Кропивна Л.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 справу № 910/18821/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О. (головуючий), Кропивна Л.В., Владимиренко С.В.; поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/18821/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/18821/21; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/18821/21 призначено на 21.02.2022; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Громадська організація "Федерація велосипедного спорту України" не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку.

Заявник в судовому засіданні 21.02.2022 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник ГО "Федерація велосипедного спорту України" в судове засідання 21.02.2022 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника ГО "Федерація велосипедного спорту України", який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення заявника, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що необхідність забезпечення позову у справі взагалі нічим не мотивована та не підтверджена, оскільки заявник зазначає лише про потенційну вірогідність вчинення ГО "Федерація велосипедного спорту України" дій, які в силу вимог закону та загальновідомих принципів права є його невід`ємними правами.

Крім того, місцевим господарським судом зауважено, що заборона вчиняти реєстраційні дії має стосуватися лише прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору, в той час як заявлені до вжиття заходи забезпечення стосуються не тільки питань, безпосередньо пов`язаних з предметом майбутнього судового спору - з реалізацією членів громадської організації права управління юридичною особою у вигляді обрання органу управління - Президента ФВСУ, а спрямовані на обмеження правомочностей ГО щодо внесення змін до складу інших органів представництва.

Колегія суддів, за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, погоджується з вищевикладеними висновками суду, з огляду на таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною ГО "Федерація велосипедного спорту України" вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно ГО "Федерація велосипедного спорту України", або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з положень ст. ст. 136, 137 ГПК України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони ГО "Федерація велосипедного спорту України" здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення ГО "Федерація велосипедного спорту України" дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення ГО "Федерація велосипедного спорту України" від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами заявника, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими заявником вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Водночас, оскільки у даній справі заявник має намір звернутись до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то, як вірно зауважено місцевим господарським судом, в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що спір між членом Громадської організації та безпосередньо Громадської організацією «Федерація велосипедного спорту України» з приводу визнання недійсним протоколу про обрання Президента Федерації та окремих пунктів статуту є найбільш наближеним до корпоративного спору, оскільки є таким, що пов`язаний з діяльністю юридичної особи.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: 1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; 2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; 3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; 4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору (ч. 5 ст. 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору (ч. 10 ст. 137 ГПК України).

Отже, при вирішенні питання про забезпечення немайнового позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги та їх співмірності;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття судом обраного заявником способу забезпечення позову;

- заборони забезпечення позову таким способом, який суперечить ч. 5 ст. 137 ГПК України та порушуе права інших акціонерів (учасників) юридичної особи.

Матеріалами оскарження у даній справі підтверджується, що заявник просив забезпечити позов шляхом:

- заборони органам державної реєстрації юридичних осіб та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб та громадських формувань, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб та громадських формувань, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації, вчиняти будь - які реєстраційні дії щодо зміни керівників, президента, підписантів, уповноважених осіб та/або внесення змін до установчих документів Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» (ідентифікаційний код 16485577, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, б. 42).

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що на позачерговій Конференції Федерації велосипедного спорту України (далі - ФВСУ) 20.07.2018 року було прийнято рішення, затверджене протоколом № 7, про обрання ОСОБА_2 Президентом ФВСУ строком на 4 роки, та в подальшому 20.08.2019 була проведена позачергова Конференція ФВСУ, на якій було прийняте рішення, оформлене протоколом № 3, про відставку ОСОБА_2 з посади президента ФВСУ та обрання новим керівником Федерації ОСОБА_5 .

21.08.2019 відомості щодо зміни керівника Федерації були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, в подальшому, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2020 року за позовом ОСОБА_2 до Федерації велосипедного спорту України у справі №757/230/20-ц, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.11.2021 року, визнано неправомірним та скасовано рішення позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України від 20.08.2019 року, оформлене протоколом №3.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що на Конференції були присутні делегати 12 громадських організацій - обласних федерацій велоспорту, які є самостійними юридичними особами і не є членами ФВСУ відповідно до їх статутів і Статуту ФВСУ, відтак протоколи про обрання вказаних делегатів не відповідали п. 5.2.3 Статуту ФВСУ.

Апелянт зазначає, що вказане рішення районного суду є підставою для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін в інформацію щодо Президента ФВСУ та поновлення попереднього запису про Президента ФВСУ на підставі рішення Конференції ФВСУ від 20.07.2018 року про обрання президентом ФВСУ ОСОБА_2 .

Також, заявник вказує, що ОСОБА_2 був обраний Президентом ФВСУ на Конференції 20.07.2018 аналогічним складом делегатів представників громадських організацій - обласних федерацій велоспорту.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 з 02.11.2021 відновив статус Президента Федерації, однак його обрання на посаду 20.07.2018 відбулось з порушенням ст. 1 та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про громадські об`єднання» та Статуту Федерації, тому заявник, як член Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України», має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсним протоколу № 7 про обрання ОСОБА_2 Президентом ФВСУ від 20.07.2018 та визнання недійсним окремих пунктів статуту ФВСУ в редакції від 02.11.2016, оскільки вони суперечать Закону України «Про громадські об`єднання», та вважає, що перебування ОСОБА_2 на посаді президента ФВСУ суперечить завданням та меті Статуту ФВСУ, законодавству України та порушує його права та законні інтереси як члена громадської організації.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що виконання ОСОБА_2 функцій та повноважень Президента ФВСУ (включаючи внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) може призвести до суттєвої шкоди правам та законним інтересам заявника як члена Федерації, адже призначення на одну із основних посад ФСВУ особи, яка згідно із законом не може перебувати на посаді керівника Федерації (обрана з порушенням), призведе до незаконності всіх рішень, прийнятих керівником, укладених правочинів, незаконності укладених договорів.

Проте, вищенаведені аргументи не можуть бути визнані апеляційним судом як такі, що доводять наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття судом обраного ним способу забезпечення позову, адже гіпотетична можливість вчинення ОСОБА_2 як Президентом ФВСУ дій щодо укладення правочинів, розпорядження коштами юридичної особи, тощо не може свідчити про реальність вчинення відповідних дій та, як наслідок, порушувати права заявника.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що заява про застосування заходів забезпечення позову фактично обґрунтована посиланням на незаконність протоколу про обрання ОСОБА_2 Президентом ФВСУ, що має бути в подальшому при поданні позовної заяви предметом позову у цій справі, та не містить жодних обґрунтувань того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

До того ж, заявником не було обґрунтовано, яким чином вжиті судом заходи можуть сприяти виконанню рішення у справі у разі задоволення позову та в чому полягатиме неможливість виконати таке рішення у разі не застосування таких заходів забезпечення позову.

Колегія суддів, серед іншого, також звертає увагу на те, що при вирішенні питання забезпечення позову слід також враховувати забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, адже заборона вчинення Президенту Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» дій, що випливають з наданих йому рішенням про обрання повноважень, яке на час вирішення відповідного питання про забезпечення позову у встановленому законом порядку не скасовано, є втручанням в діяльність такої юридичної особи та може порушувати права, інтереси інших членів громадської організації.

З урахуванням наведеного, судова колегія, вважає, що місцевим господарським судом правомірно було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення позову. Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків Господарського суду міста Києва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 23.11.2021, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 136, 137, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (заявника у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 про відмову в забезпеченні позову до пред`явлення позову у справі № 910/18821/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 про відмову в забезпеченні позову до пред`явлення позову у справі № 910/18821/21 залишити без змін.

3. Справу №910/18821/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складений - 24.05.2022.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.В. Кропивна

С.В. Владимиренко