ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" травня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3676/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/3676/21

за позовом Державного підприємство Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) в особі Чорноморської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці 6, 8)

до відповідача Державного підприємства Морський торговельний порт Чорномоськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці 6, )

про стягнення 10 036 450,27грн.

Представники сторін:

від позивача: Тодорашко А.В., самопредставництво;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства Морський торговельний порт Чорномоськ про стягнення 10 036 450,27грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про відшкодування витрат з утримання мереж електропостачання №48-Пп-ЧФ-21 від 04.03.2021р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.12.2021р. було відкрито провадження по справі №916/3676/21, справи вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 17.01.2022р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в засіданні суду.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлялись судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовими повідомленням про вручення від 19.01.2022р. (вх. ГСОО №2202/22 від 31.01.2022р.), від 16.02.2022р. (вх. ГСОО№4884/22 від 23.03.2022р.), від 24.03.2022р. та від (вх. ГСОО №6057/22 від 29.04.2022р.). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

В той же час до суду від відповідача надійшло клопотання від 17.01.2022р. за вх. ГСОО про зменшення пені.

При цьому в обґрунтування відповідного клопотання відповідач вказує що це є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

ДП МТП Чорноморськ знаходиться у скрутному становищі, пов`язаному із зниженням попиту на послуги підприємства через складну політично-економічну ситуацію в країні, про що свідчить звіт про фінансовий результат. Отриманих від господарської діяльності коштів вистачає лише на обов`язкові платежі і виплати заробітної плати працівникам. Проте, ДП МТП Чорноморськ докладає максимум зусиль для подолання фінансової кризи та оплати існуючої заборгованості перед Контрагентами.

Крім того відповідач зазначає, що позивачем не було понесено збитків, а також відсутні будь-які докази, які б свідчили про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення у господарській діяльності ДП АМПУ.

Враховуючи все вищевикладене, а також приймаючи до уваги майновий стан підприємства (збитки), причини неналежного виконання зобов`язання (зокрема заборгованість контрагентів та третіх осіб перед ДП МТП Чорноморськ), відсутність будь-яких доказів понесення збитків внаслідок допущеного з боку ДП МТП Чорноморськ порушення грошових зобов`язань, незначність прострочення виконання, істотну соціальну роль, яку відіграє господарська діяльність відповідача, з метою недопущення погіршення фінансового стану підприємства, ДП МТП Чорноморськ вважає за правомірне зменшити нараховану позивачем пеню до 5% від заявленої суми, а саме до 187 903,24грн.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

04.03.2021р. між ДП „АМПУ (Виконавець) та ДП „МТП „Чорноморськ (Замовник) було укладено договір про відшкодування витрат на утримання мереж електропостачання №48-ПП-ЧФ-21, відповідно до п. п. 1.1, 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, Виконавець зобов`язується надати послуги з утримання мереж електропостачання, що знаходяться на балансі Виконавця, а Замовник зобов`язується сплачувати вартість наданих послуг відповідно до умов договору. Найменування послуг: відшкодування витрат з утримання мереж електропостачання (код по ДК 021:20-2 експлуатація електричних установок). Обсяг наданих послуг за даним договором визначається відповідно до додатку №1 до цього договору Порядок формування величини вартості відшкодування витрат з утримання мереж електропостачання, який є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. п. 2.2 - 2.3 договору у разі безпідставного ухилення від підписання Замовником акту наданих послуг на протязі 5 (п`яти) календарних днів після його отримання від Виконавця, кількість підключень за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобових підключень попереднього розрахункового місяця. Оплата за послуги з утримання мереж електропостачання Виконавця здійснюється за фактом їх надання, згідно наданого Виконавцем та узгодженого Замовником акту розподілу електричної енергії не пізніше 7 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунків Виконавця з додатком акту наданих послуг. У разі порушення строків оплати більше, ніж 13 діб, Виконавець має право на відключення об`єктів Замовника від електричних мереж Виконавця.

Ціна договору є вартість послуг, що надається Виконавцем. Загальна ціна договору становить орієнтовно 16 191 804,34грн., без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 3 238 360,87грн., разом ціна становить 19 430 165,21грн з ПДВ. Тариф за надання Виконавцем Замовнику послуг з утримання мереж електропостачання за даним договором складає 1,66 грн/к.Втгод.(п. п. 3.1 -3.3 договору).

Умовами п. п. 4.1 4.3 договору розрахунковим періодом є календарний місяць (з першого по останнє число місяця). Протягом 7-ми (семи) календарних днів після закінчення розрахункового періоду Виконавець складає акт наданих послуг з зазначенням фактичних обсягів та вартості наданих Замовнику послуг за даним договором. Сторони погодились, що акт наданих послуг є документом, що підтверджує факт надання Виконавцем послуг за даним договором Замовнику. Замовник зобов`язаний, не пізніше 5 (п`яти) днів після отримання акту наданих послуг, повернути Виконавцю підписаний та засвідчений власною печаткою належний йому екземпляр акту. У разі невиконання Замовником зазначеного зобов`язання, акт наданих послуг вважається прийнятим ним без зауважень і має силу документу, підписаного Замовником. При цьому, у разі неотримання Замовником з його вини акту наданих послуг, належний йому екземпляр надсилається Виконавцем на поштову адресу Замовника рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом поштового відправлення.

Положеннями п. 7.2 договору передбачено, що в разі порушення Замовником терміну оплати наданих послуг, він сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Порядок формування величин вартості відшкодування витрат з утримання мереж електропостачання визначений у додатку №1 до договору №48-ПП-ЧФ-21 від 04.03.2021р.

Як вказує позивач, для оплати вартості наданих у березні-вересні 2021р. послуг ДП „АМПУ було виставлено ДП „МТП „Чорноморськ рахунки №Пр/3093 від 31.03.2021р. на суму 1 790 288,09грн., №Пр/4670 від 30.04.2021р. на суму 1 439 580,55грн., №Пр/5891 від 31.05.2021р. на суму 1 214 068,22грн., №Пр/6875 від 30.06.2021р. на суму 1 215 655,85грн., №Пр/8837 від 31.07.2021р. на суму 1 479 818,95грн., №Пр/10160 від 31.08.2021р. на суму 1 041 646,68грн., №Пр/11952 від 30.09.2021р. на суму 1 030 401,84грн.

На виконання зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору №48-ПП-ЧФ-21 від 04.03.2021р. ДП „АМПУ було надано ДП „МТП „Чорноморськ послуги, загальна вартість яких складає 9 211 460,18 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами наданих послуг, а саме: актом №Пр/3093 від 31.03.2021р. на суму 1 790 288,09грн., актом №Пр/4670 від 30.04.2021р. на суму 1 439 580,55грн., актом №Пр/5891 від 31.05.2021р. на суму 1 214 068,22грн., актом №Пр/6875 від 30.06.2021р. на суму 1 215 655,85грн., актом №Пр/8837 від 31.07.2021р. на суму 1 479 818,95грн., актом №Пр/10160 від 31.08.2021р. на суму 1 041 646,68грн., актом №Пр/11952 від 30.09.2021р. на суму 1 030 401,84грн.

Проте відповідач в порушення своїх зобов`язань за надані послуги не розрахувався, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 9 211 460,18 грн.

Пунктом 7.2 договору встановлено, у разі порушення Замовником терміну оплати наданих послуг, він сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем договору №48-ПП-ЧФ-21 від 04.03.2021р. нараховано 535 855,05грн. пені, 105 712,80 грн. 3 % річних та 183 422,24 індексу інфляції.

Отже, посилаючись на вищенаведені обставини, Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) звернулось до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 04.03.2021р. між ДП „АМПУ (Виконавець) та ДП „МТП „Чорноморськ (Замовник) було укладено договір про відшкодування витрат на утримання мереж електропостачання №48-ПП-ЧФ-21, відповідно до п. п. 1.1, 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, Виконавець зобов`язується надати послуги з утримання мереж електропостачання, що знаходяться на балансі Виконавця, а Замовник зобов`язується сплачувати вартість наданих послуг відповідно до умов договору. Найменування послуг: відшкодування витрат з утримання мереж електропостачання (код по ДК 021:20-2 експлуатація електричних установок). Обсяг наданих послуг за даним договором визначається відповідно до додатку №1 до цього договору Порядок формування величини вартості відшкодування витрат з утримання мереж електропостачання, який є його невід`ємною частиною.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору про відшкодування витрат на утримання мереж електропостачання №48-ПП-ЧФ-21 від 04.03.2021р. протягом березня вересня 2021р. були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаними між сторонами по справі актами наданих послуг на загальну суму 9 211 460,18грн. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором не було здійснено оплати наданих позивачем послуг.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані по договору про відшкодування витрат на утримання мереж електропостачання №48-ПП-ЧФ-21 від 04.03.2021р. в сумі 9 211 460,18грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих позивачем послуг позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано ДП „МТП „Чорноморськ до сплати інфляційні витрати в розмірі 183 422,24 грн. та 3% річних у розмірі 105 712,80 грн., які були нараховані за кожним рахунком окремо.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Викладене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог ДП „АМПУ до ДП „МТП „Чорноморськ шляхом присудження до стягнення на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 183 422,24 грн. та 3% річних у розмірі 105 712,80 грн.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором про відшкодування витрат на утримання мереж електропостачання №48-ПП-ЧФ-21 від 04.03.2021р, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 535 855,05грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Положеннями п. 7.2 договору передбачено, що в разі порушення Замовником терміну оплати наданих послуг, він сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку.

Водночас, вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, з урахуванням відповідного клопотання відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Так, норми матеріального права, а саме ст.233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, суд звератає увагу на тому, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Водночас, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені до 187 903,24 грн., суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає таке:

Оцінюючи можливість зменшення суми пені, суд, дослідивши наведені в клопотанні доводи та надані на їх підтвердження докази, дійшов висновку про те, що зазначені відповідачем обставини щодо майнового стану дійсно мають місце, про що свідчать в тому числі звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2021р., який засвідчує погіршення фінансового стану підприємства порівняно із аналогічним періодом попереднього року; наказ ДП "МТП "Чорноморськ" №469 від 20.12.2019р. про зміну істотних умов праці; наказ ДП "МТП "Чорноморськ" №500 від 31.12.2019р. про скасування надбавок за виконання особливо важкої роботи та термін її виконання; наказ ДП "МТП "Чорноморськ" №501 від 31.12.2019р. про скасування надбавок за високі досягнення у праці та особливий характер роботи; накази ДП "МТП "Чорноморськ" №503 та №505 від 31.12.2019р. про заходи щодо подолання фінансової кризи; розшифровка дебіторської заборгованості, сума якої складає 365 397 043,08 грн.

При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання в результаті дій відповідача позивачу збитків, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять.

Доводи позивача про наявність збитків, викладені у запереченнях щодо зменшення пені, не обґрунтовані належним чином.

Суд вважає за необхідне відзначити, що зменшення судом розміру неустойки, враховуючи положення ст. 219 Господарського кодексу України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності, порядок і умови зменшення розміру та звільнення від відповідальності, свідчить про те, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, та жодним чином не є звільненням його від відповідальності.

Водночас зменшення розміру пені до заявленого відповідачем розміру фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, вважає справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права необхідність зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%, що становить 267 927,53 грн.

На думку суду, стягнення з відповідача такої суми пені компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків сплати боргу, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Суд враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, проте враховуючи зменшення пені, підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємство Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) в особі Чорноморської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці 6, 8) до Державного підприємства Морський торговельний порт Чорномоськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці 6, ) задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства Морський торговельний порт Чорномоськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці 6, ) користь на Державного підприємство Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) в особі Чорноморської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці 6, 8) основний борг в сумі 9 211 460 (дев`ять мільйонів чотириста шістдесят)грн. 18коп., інфляційні витрати в сумі 183 422 (сто вісімдесят три тисячі чотириста двадцять дві)грн. 24коп., 3% річних в розмірі 105 712 (сто п`ять тисяч сімсот дванадцять)грн. 80коп., пені в сумі 267 927 (вісті шістдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять сім)грн. 53коп. та судовий збір 150 546 (сто п`ятдесят тисяч п`ятсот сорок шість)грн. 75коп.

3. В решіт позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 травня 2022 р.

Суддя К.Ф. Погребна