УХВАЛА

10.05.2022Справа № 910/3304/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ",

3) Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича

про стягнення 250 669,54 грн,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ" та Фізичної особи-підприємця Вовка Олександра Михайловича про стягнення з відповідачів як солідарних боржників заборгованості у розмірі 250 669,54 грн., з яких: 39 001,18 грн - просрочена заборгованість за лізинговими платежами, 207 518,00 грн - штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 3 760,04 грн - штраф за припинення доступу лізингодавця до обладнання спостереження за рухомими об`єктами.

Одночасно з указаним позовом подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд:

- накласти арешт на майно та грошові кошти відповідачів у розмірі ціни позову - 250 669,54 грн та судового збору - 3760,04 грн;

- заборонити відповідачам вчиняти дії по вивезенню за кордон всіх автомобілів, що належать на праві власності ТОВ "Бест Лізинг" і передані в користуванням відповідачам;

- заборонити виїзд за кордон Вовку Олександру Михайловичу , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ" укладено договір фінансового лізингу № 210831-5/ФЛ-Ю-А від 31.08.2021, а з метою забезпечення зобов`язань відповідача-1 за цим договором укладено договір поруки №210831-16/П з Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКСІ ТАКСІ" та договір поруки № 210831-17/П з Фізичною особою-підприємцем Вовком Олександром Михайловичем.

Предметом заявленого позову є стягнення коштів з відповідачів за договором фінансового лізингу № 210831-5/ФЛ-Ю-А від 31.08.2021.

Також позивач повідомив, що окрім вказаного договору лізингу ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» з TOB «ОК РЕНТ» було укладено ще 39 Договори лізингу (всього - 40 договорів лізингу) та ще окремо - з ТОВ «ОАЗІС ПАРК», власником якого є поручитель -3 - 75 договорів лізингу.

Позивачу стало відомо із спілкування з Вовком Олександром Михайловичем (поручитель-3), який є одночасно реальним власником бізнесу ТОВ «ОКСІ РЕНТ», ТОВ «ОКСІ ТАКСІ» та ТОВ «ОАЗІС ПАРК», що у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, у нього (його підприємств) відсутня можливість сплачувати лізингові платежі за всіма договорами лізингу і об`єкти лізингу за договорами лізингу він буде і вже почав вивозити за кордон (копії пояснювальних записок працівників ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ», які спілкувались з Вовком О.М. додаються).

При цьому позивач попросив Вовка О.М. забезпечити йому передачу об`єктів лізингу позивачу за адресою: м. Київ, вул. Лінійна, 17 та категорично заперечував проти вивезення об`єктів лізингу, які належать позивачу, за кордон і попередив, що у супротивному разі відповідачі будуть притягнуті до відповідальності.

Однак, незважаючи на це, 9 автомобілів (об`єктів лізингу) за договорами лізингу відповідачами було вивезено в Республіку Польща та 2 автомобілі - була спроба відповідачами вивезти за кордон. В підтвердження даної інформації позивач надав копію звітів з GPS - системи моніторингу.

Зважаючи на вищевикладене, позивач з великою ймовірністю припускає, що активи відповідачів можуть бути вивезені за межі України, що унеможливить виконання рішення суду по стягненню з відповідачів коштів, а об`єкт лізингу, що належать на праві власності позивачу - може бути вивезений за кордон.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 915/167/20.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (схожий за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 23.07.2021 у справі № 915/1429/20).

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказаний викладено у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 903/533/21.

Однак, суд зазначає, що, звертаючись із вимогою про накладення арешту на грошові кошти та майно відповідачів, позивач, не надав до суду належних та допустимих доказів в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують дійсну імовірність утруднення виконання або невиконання майбутнього рішення господарського суду в разі невжиття згаданих заходів забезпечення позову.

Так, жодних доказів на підтвердження обставин того, що грошові кошти чи майно, яке є у боржників на момент пред`явлення заяви до них, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю, до заяви не приєднано. Заявником взагалі не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі здійснили, здійснюють чи мають намір здійснити будь-які дії, спрямовані на витрачання коштів чи відчуження свого майна з метою ухилення від виконання зобов`язання.

Суд також звертає увагу, що позов стосується стягнення з боржника грошових коштів, а не належного йому майна, в тому числі автомобілів, а тому наведені заявником заходи забезпечення позову щодо накладення арешту на майно (окрім грошових коштів), заборони відповідачам вчиняти дії по вивезенню за кордон автомобілів не відповідають предмету заявленого позову, тобто не пов`язані та неспівмірні з ним.

Більше того, вимога позивача про заборону відповідачам вчиняти дії по вивезенню за кордон всіх автомобілів, що належать на праві власності ТОВ "Бест Лізинг" і передані в користуванням відповідачам, також не пов`язана з предметом спору ще й тому, що договір фінансового лізингу № 210831-5/ФЛ-Ю-А від 31.08.2021 стосується одного автомобіля, який був переданий за договором лише Товариству з обмеженою відповідальністю "ОКСІ РЕНТ", в той час як відповідачі-2,3 лише поручителі та не мають у розпорядженні об`єкта вказаного договору (транспортного засобу).

Крім того, в силу приписів ст. 337 ГПК України, обмеження фізичної особи-боржника у праві виїзду за межі України в господарському процесі може бути застосовано лише як виключний захід забезпечення виконання судового рішення, натомість стаття 137 ГПК України такого заходу забезпечення позову як заборона виїзду за кордон не передбачає, а тому заява позивача в частині заборони Вовку О.М. виїзду за кордон необґрунтована, не пов`язана з предметом спору та не відповідає визначеним ст. 137 ГПК України заходам забезпечення позову.

Отже, лише посилання заявника на потенційну можливість ухилення відповідача від сплати заборгованості без відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. При цьому, таким обґрунтуванням не може вважатися вказівка на наявність на невиконання боржником зобов`язання, яке є предметом розгляду спору, з яким звернувся позивач.

Отже, за наведених підстав суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня з дня складання повного тексту ухвали.

Дата складення та підписання повного тексту ухвали: 10.05.2022.

Суддя Т. Ю. Трофименко