ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2022 року м.Дніпро Справа № 904/8118/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Конструкторське бюро "ПІВДЕННЕ" ім. М.К. Янгеля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 (повний текст рішення складено та підписано - 29.12.2021, суддя Бєлік В.Г.) у справі

за позовом акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", м. Дніпро

до державного підприємства "Конструкторське бюро "ПІВДЕННЕ" ім. М.К. Янгеля", м.Дніпро про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від контракту № 6-32/005 від 01.02.2006

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Акціонерне товариство "ДНІПРОВАЖМАШ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним правочину щодо односторонньої відмови Державного підприємства "Конструкторське бюро "ПІВДЕННЕ" ім. М.К. Янгеля" від контракту № 6-32/005 від 01.02.2006.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що одностороння дія відповідача про відмову від контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи № 6-32/005 від 01.02.2006 у відповідності до ч.4 ст.849 Цивільного кодексу України, оформлена у формі претензії від 26.08.2021 № 14/1708, не відповідає ст. 203 Цивільного кодексу України.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у даній справі позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним правочин щодо односторонньої відмови від контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи №6-32/005 від 01.02.2006, укладеного між державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К.Янгеля" та акціонерним товариством "Дніпроважмаш", що вчинений державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне ім.М.К.Янгеля" у формі претензії від 28.08.2021 №14/1708. Стягнуто з державного підприємства "Конструкторське бюро "ПІВДЕННЕ" ім. М.К. Янгеля" на користь акціонерного товариства Дніпроважмаш" витрати по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що контракт №6-32/005 є припиненим у зв`язку із закінченням строку на який він укладався, а тому не може бути розірваний внаслідок односторонньої відмови від нього.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Державне підприємство "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Аргументуючи апеляційну скаргу заявник вказує, що позивачем не надано копій документів на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, зокрема, договору про дострокове співробітництво щодо використання ракети носія, укладеного між Україною та Федеративною Республікою Бразилія; контракту № 6/АС5/2011 від 25.07.2011, укладеного між Державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне" ім.М.К.Янгеля" та Бінаціональною компанією "Алкантара Циклон Спейс"; генерального графіку створення КРК "Циклон-4"; рішення про передачу виготовлення і постачання КУСК 2У70 для НК КРК "Циклон-4" від ДП "БО "Південний Машинобудівний Завод" до акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", затвердженого Головою Державного Космічного агентства України.

Скаржник вважає безпідставними посилання позивача на обставини, встановлені у звіті від 17.05.2012 про доцільність укладення прямого контракту між Бінаціональною компанією "Алкантара Циклон Спейс" та ПАТ "ДНІПРОВАЖМАШ", оскільки цей звіт не відноситься до судових рішень, а тому, відповідно, обставини, про які зазначено у ньому, і на які позивач посилається в обґрунтування позову, мають бути доведені належними та достовірними доказами.

Відповідач зазначає, що позивач не оспорює претензію від 26.08.2021 в частині повернення авансу отриманого за контрактом № 6-32/005 від 01.02.2006 та не просить в цій частині визнати її недійсною. Отже, відповідно, суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано, з перевищенням наданих йому повноважень прийняв судове рішення про визнання недійсним правочину, що вчинений у формі претензії від 26.08.2021, в цілому.

Позивач в установленому порядку не довів наявність передбачених ст.203 Цивільного кодексу України правових підстав для визнання недійсним правочину.

Станом на день звернення відповідача з претензією, позивач не виконав передбачені умовами контракту № 6-32/005 від 01.02.2006, календарним планом робіт і відомістю виконання робіт на 2006 - 2011 роки, роботи за етапами №№ 2, 3 (роботи по етапу № 2 повинні були бути виконані у строк до 28.02.2011, роботи по етапу №3 повинні були бути виконані на протязі 2 (двох) місяців після виконання етапу №2) та не повернув невикористану частину авансу у розмірі 3 571 200,00 грн.

Системний аналіз ст.ст.598, 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, ст.202 Господарського кодексу України, на думку відповідача свідчить про те, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Оскільки відповідачем вчинено односторонній правочин (направлено претензію №14/1708 від 26.08.2021) стосовно розірвання контракту № 6-32/005 від 01.02.2006, що є самостійною та достатньою підставою для припинення правовідносин сторін, даний контракт вважається розірваним (припиненим) саме з моменту вчинення такого правочину.

З огляду на невиконання позивачем робіт за контрактом та неповернення ним невикористаної частини авансу у розмірі 3 571 200,00 грн, тому, за твердженням скаржника, відповідач законно та обґрунтовано, керуючись ч.4 ст.849 Цивільного кодексу України звернувся до позивача з претензією про відмову від послуг останнього з приводу виконання незакінченої роботи та повернення невикористаної частини авансу.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач зазначає, що при поданні позовної заяви до суду, серед іншого, AT "Дніпроважмаш" були поданні засвідчені копії контракту №6-32/005 з додатками та звіту про доцільність укладення прямого контракту між бінаціональною компанією "Алкантара Циклон Спейс" і AT "Дніпроважмаш" замість укладеного раніше між БК АЦС і ДП "КБ" Південне" контракту №6/ACS/2011 від 25/07/2011 і фактично понесені витрати на виготовлення та випробування наземного технологічного обладнання технічного і стартового комплексів, затвердженого ДП КБП, ДПГЗ ДКАу, ДТМ від 17.05.2012. Зі змісту вказаних документів є можливим встановити обставини на які звергає увагу апелянт у апеляційній скарзі.

Більше того, зміст договору про довгострокове співробітництво щодо використання ракети носія "Циклон-4" на пусковому центрі Алкантара, укладеного між Україною та Федеративною Республікою Бразилія, є загально відомим фактом, оскільки текст договору розміщено у відкритому доступі на офіційному порталі Верховної Ради України.

Позивач наголошує, що звіт від 17.05.2012 про доцільність укладення прямого контракту між БКЛЦС та AT "Дніпроважмаш" є письмовим доказом, який містить дані, що були встановлені судом.

АТ "Дніпроважмаж" оскаржено до суду односторонню дію ДП КБ "Південне" про відмову від контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи № 6- 32/005 від 01.02.2006, укладеного Державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне" ім.М.К. Янгеля" та акціонерним товариством "Дніпроважмаш", яка була відображена у претензії від 28.08.2021 № 14/1708.

Суд першої інстанції не визнавав претензію ДП КБ "Південне" від 28.08.2021 N214/1708 недійсною в цілому, як стверджує відповідач.

Позивач вказує, що оспорюваний правочин щодо односторонньої відмови від контракту №6-32/005, що вчинений ДП КБ «Південне» у формі претензії від 28.08.2021 № 14/1708, було вчинено ДП КБ «Південне» після спливу строку дії контракту № 6-32/005 (після 31.12.2015), що суперечить положенням ч.1 ст. 631 ЦК України та ч. 4 ст. 849 ЦК України та є підставою за ст. 203 ЦК України для визнання вказаного правочину недійсним в судовому порядку.

VІ. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою державного підприємства "Конструкторське бюро "ПІВДЕННЕ" ім. М.К. Янгеля" від 14.12.2021 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області; призначено справу до розгляду на 10.02.2022.

Розгляд справи призначений на 10.02.2022 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Чередка А.Є. на лікарняному.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 21.02.2022 призначено справу до розгляду на 17.03.2022 на 12 годин 00 хвилин в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засіданні №415а) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

17.03.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з встановленням обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 11.04.2022 розгляд справи призначено на 19.05.2022.

18.05.2022 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з посиланням на оголошення на підприємстві простою, що обумовлено небезпечною ситуацією у регіоні, яка пов`язана з російською агресією.

Частинами 11,12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, якщо учасник справи має намір взяти участь у судовому засіданні, але не має можливості взяти участь у першому засіданні, він має повідомити суд про причини неявки. У випадку визнання таких причин поважними суд може відкласти розгляд справи.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ХІ від 24.02.2022, Закону України Про правовий режим воєнного стану на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану строком на 30 діб, у зв`язку зі збройною агресією РФ відносно України. Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

За приписами ст.10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів не можуть бути припинені.

Статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Колегія суддів зазначає, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Центральний апеляційний господарський суд не припинив здійснювати судочинство та продовжує роботу.

У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 зазначено, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У разі відкладення розгляду справи за відсутності достатніх підстав, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи, відповідач висловив свою правову позицію у поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

19.05.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

Між Україною і Федеративною республікою Бразілія було укладено договір про довгострокове співробітництво щодо використання ракети-носія "Циклон-4" на пусковому центрі Алкантара.

Вказаний міждержавний договір було ратифіковано Законом України №1429-IV від 04.02.2004.

З метою виконання цього договору між державним конструкторським бюро "Південне" (замовник-відповідач), та відкритим акціонерним товариствоь "Дніпроважмаш" (виконавець-позивач), укладено контракт на виконання дослідно-конструкторської роботи №6-32/005 від 01.02.2006.

Відповідно до п.1.1. цього контракту замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати складові частини ДКР:

1. Комплект засобів обслуговування

2. Комплект засобів обслуговування ГБ

3. Комплект вантажнозахватних засобів

4. Комплект монтажно-стикувальних візків

5. Комплект допоміжного устаткування

6. Комплект вантажнозахватних засобів ГБ

7. Рухомий стенд ГБ

Замовник зобов`язаний прийняти роботи і оплатити їх.

Передбачена контрактом робота здійснюється виконавцем у повній відповідності з технічними завданнями (ТЗ) на виконання роботи 2Т50.12.7707.155 ТЗ, 2Т60.12.7706.155 ТЗ, 2Т30.12.7704.155 ТЗ, 2Т10.12.7705.155 ТЗ, 2Т80Л2.7730.155 ТЗ, 2Т31.12.7731. 55 ТЗ, 2Т51.12.7732.155 ТЗ. (п. 2.1. контракту)

Згідно з п.2.2. контракту, при виконанні роботи виконавець має право, під свою відповідальність, вносити зміни в технічні рішення, якщо ці зміни не суперечать вимогам, встановленим ТЗ.

За домовленістю сторін у п.2.3. контракту, недоліки в НТП, допущені при виконанні контракту, виконавець усуває власними силами, за власний рахунок у погоджений із замовником термін.

При виявленні на приймальних (державних, полігонних, льотних) випробуваннях необхідності доробки та внесення конструктивних змін окремих вузлів і дослідного зразка (партії), що виходять за межі вимог, встановлених ТЗ, виконання цих робіт проводиться за рахунок замовника і оформляється додатковою угодою сторін із зазначенням термінів виконання, обсягів (переліку) робіт та вартості (п.2.4. контракту).

Відповідно до п. 2.11. контракту, при розірванні контракту з ініціативи замовника він відшкодовує виконавцю фактичні витрати на день розривання. При розірванні контракту з ініціативи виконавця він відшкодовує замовнику збитки, що зазнав замовник від розірвання контракту.

Згідно з п.2.12. контракту, зміна, розірвання та продовження дії контракту оформляються додатковою угодою, що є його невід`ємною частиною.

За умовами п.3.1.контракту, попередня вартість робіт встановлена у сумі 4 350 000,03 грн, крім того ПДВ 870 000,01 грн. Всього з ПДВ 5 220 000,04 грн (п`ять мільйонів двісті двадцять тисяч грн, 04 коп.). У тому числі на етап №1 - 630 000,01 грн, крім того ПДВ 126000,00 грн, всього з ПДВ 756 000,01 грн (сімсот п`ятдесят шість тисяч грн 01 коп.).

Замовник надає виконавцю аванс у розмірі 50 % від вартості поточного етапу робіт по контракту, на підставі встановленого рахунку виконавця після одержання грошових коштів від генерального замовника. Залік виданого авансу здійснюється при розрахунках за кожний етап (п. 3.3. контракту).

Датою виконання робіт за контрактом вважається дата підписання замовником акту здачі-приймання. (п.3.4. контракту).

В початковій редакції пункту 8.1. контракт №6-32/005 набув чинності з дня підписання 01.02.2006 і діяв до 31.12.2008.

В подальшому строк контракту продовжувався за погодженням сторін.

Додатковою угодою №11 від 14.04.2014 сторони домовились про припинення дії контракту після виконання наступних умов:

1.1. Виконавець поверне отримані від замовника аванси в розмірі 3 571 200,00 грн з ПДВ.

1.2. Повернення авансів в сумі 3 571 200,00 гнр повинно бути здійснено виконавцем протягом 7 банківських днів, після укладання ПАТ "Дніпроважмаш" контракту на виготовлення, випробування та поставку НТО ТК та СК для КРК "Циклон-4" новим замовником і отриманням першого авансового платежу.

Згідно з п.2. цієї додаткової угоди, сторони цілком і повністю звільняють один одного від контрактних зобов`язань, окрім тих, що викладені у пунктах 1.1. і 1.2. нинішньої додаткової угоди №11, а також відмовляються від будь-яких судових, позасудових, розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних з контрактом.

26.08.2021 відповідач направив на адресу позивача претензію №14/1708, в якій серед іншого повідомив останнього, що керуючись ч.4 ст.849 ЦК України, відмовляється від контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи № 6-32/005 від 01.02.2006 (від послуг акціонерного товариства "Дніпроважмаш" з приводу виконання умов контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи № 6-32/005 від 01.02.2006 р.).

Вказана претензія була підписана в.о. генерального директора ДП КБП Кушнарьовим О.П.

Позивач не визнає односторонню дію відповідача про відмову від контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи № 6-32/005 від 01.02.2006 у відповідності до ч. 4 ст. 849 ЦК України, оформлену у формі претензії від 26.08.2021 № 14/1708, оскільки вважає її такою, що не відповідає ст. 203 ЦК України, що і стало причиною звернення до суду із даним позовом.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч.1,4 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частинами 1 та 4 ст.188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених нори розірвано може бути лише чинний договір.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Незважаючи на односторонній характер дій особи, вони можуть породжувати певні правові наслідки як для цієї особи, так і для інших осіб. Таким чином, правочин вважається одностороннім у тому разі, коли до виникнення цивільних прав та обов`язків призводить волевиявлення одного суб`єкта цивільного права.

За змістом положень частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України одностороння відмова від договору за загальним правилом кваліфікується як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спрямованим на виникнення юридичних наслідків цивільно-правового характеру.

Спірні правовідносини виникли з дій відповідача з одностороннього розірвання контракту №6-32/005 на створення механіко-технологічного обладнання від 01.02.2006 вчинені шляхом письмового звернення у претензії від 26.08.2021 № 14/1708.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідач як на підставу розірвання контракту посилається на ч.4 ст.849 Цивільного кодексу України, за приписами якої замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином законодавець врегульовав випадок, коли одностороння відмова замовника від договору підряду не ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку підрядника, тобто, у даному випадку, одностороння відмова є безпідставною з точки зору закону.

Отже замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Відтак, контракт може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.

Відповідно до ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Як встановлено судом першої інстанції, контракт №6-32/005 від 01.02.2006 в редакції додаткової угоди №12 від 28.05.2015 припинився 31.12.2015.

Докази укладення додаткових угод щодо строку дії контракту в матеріалах справи відсутні.

Претензія від 26.08.2021 № 14/1708 була отримана позивачем 27.08.2021, тобто після закінчення строку дії контракту №6-32/005 від 01.02.2006.

Отже, місцевий господарський суд дійшов аргументованого висновку, що контракт № 6-32/005 є припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який він укладався та, зважаючи на це, не може бути розірваний внаслідок односторонньої відмови від нього.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про визнання одностороннього правочину про розірвання контракту контракту №6-32/005 на створення механіко-технологічного обладнання від 01.02.2006, вчиненого шляхом письмового звернення у претензії від 26.08.2021 № 14/1708, з підстав невідповідності нормам ст.203, 215, ч.4 ст.849 Цивільного кодексу України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Допустимість доказів означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування (постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №913/38/20, від 25.02.2021 у справі №904/7804/16, від 26.02.2021 у справі №908/2847/19, від 14.04.2021 у справі №910/7431/19, від 09.06.2021 у справі №920/505/20).

За змістом ст.76 Господарського процесуального кодексу України належність доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Згідно 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника щодо ненадання позивачем копій документів на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, зокрема, договору про дострокове співробітництво щодо використання ракети носія, укладеного між Україною та Федеративною Республікою Бразилія; контракту № 6/АС5/2011 від 25.07.2011, укладеного між Державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне" ім.М.К.Янгеля" та Бінаціональною компанією "Алкантара Циклон Спейс"; генерального графіку створення КРК "Циклон-4"; рішення про передачу виготовлення і постачання КУСК 2У70 для НК КРК "Циклон-4" від ДП "БО "Південний Машинобудівний Завод" до акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", затвердженого Головою Державного Космічного агентства України, оскільки відповідачем не зазначено, що вказані докази можуть підтвердити або спростувати обставини, які входять до предмета доказування у даній справі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, встановлені у наданому позивачем звіті від 17.05.2012 про доцільність укладення прямого контракту між Бінаціональною компанією "Алкантара Циклон Спейс" та ПАТ "ДНІПРОВАЖМАШ" не входить до предмету доказування у цій справі, враховуючи предмет та підстави позову.

Твердження скаржника про ухвалення судового рішення про визнання недійсним правочину, що вчинений у формі претензії від 26.08.2021, в цілому, суперечать змісту резолютивної частині цього рішення, яка свідчить про те, що судом визнано недійсним правочин щодо односторонньої відмови від контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи №6-32/005 від 01.02.2006, укладеного між державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К.Янгеля" та акціонерним товариством "Дніпроважмаш", що вчинений державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне ім.М.К.Янгеля" у формі претензії від 28.08.2021 №14/1708.

Апеляційний господарський суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що станом на день звернення відповідача з претензією, позивач не виконав передбачені умовами контракту № 6-32/005 від 01.02.2006, календарним планом робіт і відомістю виконання робіт на 2006 - 2011 роки, роботи за етапами №№2,3 (роботи по етапу №2 повинні були бути виконані у строк до 28.02.2011, роботи по етапу №3 повинні були бути виконані на протязі 2 (двох) місяців після виконання етапу №2) та не повернув невикористану частину авансу у розмірі 3 571 200,00 грн.

Так, статтею 631 Цивільного кодексу України та ч.7 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо строк дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Колегія суддів звертає увагу, що для вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для розірвання договору підлягає встановленню факт припинення строку дії спірного правочину, а не обставини виконання/невиконання стороною зобов`язань за цим договором.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги державного підприємства "Конструкторське бюро "ПІВДЕННЕ" ім. М.К. Янгеля" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі №904/8118/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку

Постанова складена у повному обсязі 25.05.2022.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

В.Ф.Мороз