ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2022 р. Справа№ 910/14508/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021

у справі № 910/14508/21 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейний"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

про зобов`язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Катишев С.В., Ордер, серія АІ № 1128018 від 23.06.2021

від відповідача: Полтавська Н.В., Ордер, серія АІ № 1220065 від 16.02.2022,

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейний." (далі - ОСББ "Ювілейний.", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" (далі - ТОВ "Ковальська-Житлосервіс", відповідач) про зобов`язання відповідача вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку по просп. Миколи Бажана, 8Б у м. Києві було прийнято рішення про прийняття на баланс ОСББ "Ювілейний." вищевказаного багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим мало місце звернення до відповідача з проханням про передачу технічної та іншої необхідної для забезпечення обслуговування будинку документації, перелік якої визначений у п.2.2 Правил управління будинком, спорудою, житловим комплексом, проте відповідач від передачі таких документів безпідставно відмовляється.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/14508/21 позов задоволено повністю. Зобов`язано відповідача передати за списком:

- план земельної ділянки з будинком з усіма будинками та спорудами, що на ній розташовані, виготовленій відповідно до вимог Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04.-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України від 09.04.1998 № 56, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23.06.1998 за № 393/2833;

- паспорт об`єкта та земельної ділянки;

- проектно-кошторисну документацію та виконавчі креслення на кожний будинок та споруду об`єкта;

- акт технічного стану об`єкта на момент приймання-передачі;

- схеми внутрішньобудинкових мереж централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення тощо;

- виконавчі креслення контурів заземлення (для споруд, які мають заземлення); паспорти котельного господарства, котлові книги; паспорти ліфтового господарства; кошториси, описи робіт з поточного та капітального ремонту;

- акти технічного огляду; журнали заявок мешканців об`єкта; протоколи виміру опору ізоляції електромереж; протоколи огляду системи вентиляції;

- щодо бухгалтерського обліку та передбаченої законодавством звітності за об`єктом;

- облік мешканців об`єкта, а також власників, співвласників окремих приміщень об`єкта, які у ньому не мешкають;

- правовідносин попереднього балансоутримувача чи особи, що здійснювала управління будинком, з юридичними або фізичними особами у сфері надання та оплати житлово-комунальних послуг, найму, оренди та користування приміщеннями об`єкта;

- планових заходів за попередній та на поточний роки, необхідних для утримання об`єкта відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та для збереження належного технічного стану будівельних елементів, конструкцій та мереж об`єкта. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2 270,00 грн витрат по сплаті судового збору та 17 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з огляду на створення та проведення державної реєстрації ОСББ "Ювілейний.", ухвалення останнім рішення про прийняття на баланс ОСББ "Ювілейний." багатоквартирного будинку по просп. Миколи Бажана, 8Б у м. Києві, Києві, останній вчинив усі необхідні для того дії та звернувся до відповідача з заявою про передачу технічної документації на вказаний будинок, відтак строк виконання відповідачем свого зобов`язання з передачі позивачеві документації, перелік якої визначений у п. 2.2 Правил управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, є таким, що настав.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зобов`язання передати позивачеві на баланс облік мешканців об`єкта, а також власників, співвласників окремих приміщень об`єкта, які у ньому не мешкають та правовідносин попереднього балансоутримувача чи особи, що здійснювала управління будинком, з юридичними або фізичними особами у сфері надання та оплати житлово-комунальних послуг, найму, оренди та користування приміщеннями об`єкта, а також в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши розмір такої допомоги до 8 500,00 грн, поклавши на позивача витрати, понесені з розглядом апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу адвоката та даних щодо обліку мешканців об`єкта, а також власників, співвласників окремих приміщень об`єкта, які в ньому не мешкають є незаконним, оскільки скаржник, взявши на себе функцію обслуговування будинку жодним чином не здійснює обліку його мешканців, а крім того, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №861 від 23.11.2016 відповідачем передано відомості про мешканців будинків та правовстановлюючі документи до Центру надання адміністративних послуг Дарницької РДА в м. Києві; відповідач не має фізичної можливості передати документи, які стосуються надання, оплати житлово-комунальних послуг, найму, оренди та користування приміщеннями щодо багатоквартирного будинку по просп. Миколи Бажана, 8Б у м. Києві, оскільки останнім не здійснюється обслуговування та понад п`ять років не укладаються будь-які договори з фізичними та юридичними особами у сфері надання, оплати житлово-комунальних послуг, найму, оренди та користування приміщеннями, тим більше, що термін зберігання таких договорів сплив ще у 2019 році; представником позивача не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому немає підстав для стягнення таких витрат; судом не враховано правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 17.09.2019 у справі №910/4515/18 щодо необхідності врахування тривалості та складності справи, цін на ринку юридичних послуг при визначенні розумно необхідного розміру сум, що підлягають сплаті за послуги адвоката.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.02.2022, запропоновано позивачу подати відзив на апеляційну скаргу.

02.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростував доводи апеляційної скарги, вказуючи, що на час виникнення спору діяли Правила управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.02.2009 №13, які містять перелік тих документів, які витребовувались від скаржника позивачем; оскільки гонорар адвоката був встановлений у фіксованому розмірі за вчинення конкретної процесуальної дії, відтак такий не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником сторони, а тому є чітко визначеним. У відзиві позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати у заявленій частині, постановивши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується, вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

16.02.2022 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представників сторін в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 29.12.2015 на підставі рішення установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленого Протоколом установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Ювілейний. від 26.12.2015, зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейний.".

Водночас, установчими зборами прийнято рішення про прийняття будинку та прибудинкової території на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейний." та затверджено статут ОСББ "Ювілейний." управителем.

Позивач звернувся до ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» із заявою вих. № 1/2021 від 10.03.2021, у якій просив передати оригінали технічної документації на будинок № 8-Б по пр. Миколи Бажана. Вказана заява була отримана відповідачем 10.03.2021 за вх. № 97.

Оскільки у строк, визначений ч. 18 ст. 6 Закону України Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку відповідач не передав всю необхідну документацію для забезпечення обслуговування будинку № 8-Б по пр. Миколи Бажана, перелік якої визначений п. 2.2 Правил управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, позивач зазначає про порушення свого законного права на отримання такої документації зі сторони відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та третьої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Положення статті 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 319, 322 ЦК України).

Відповідно до статей 368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", який регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Стаття 1 названого Закону визначає, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (статті 9, 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

В свою чергу, правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Частина 1 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"передбачає, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

У відповідності до ч. 14 статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що державна реєстрація об`єднання (асоціації) проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Об`єднання (асоціація) вважається утвореним з дня його державної реєстрації.

В силу приписів ч.ч. 18, 19 статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об`єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж. У разі відсутності документації на багатоквартирний будинок колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, протягом півроку з дня державної реєстрації об`єднання відновлює її за власний рахунок.

Як вбачається з відповіді Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 101-4605/04 від 02.07.2021, утримання багатоквартирного будинку № 8-Б на проспекті Миколи Бажана до 01.03.2016 здійснювало ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», дана обставина в ході розгляду справи скаржником не заперечувалася.

Встановивши, що 29.12.2015 на підставі рішення установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку мав місце факт реєстрації Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний.», про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач мав забезпечити передачу позивачеві примірники технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж у строк до 29.03.2016.

Правила управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 2 лютого 2009 N13, встановлюють порядок здійснення управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком), порядок передачі будинку в управління у разі укладення договору (п. 1.1).

Так, пунктом 2.2 цих Правил передбачено, що при передачі об`єкта в управління попередній балансоутримувач чи особа, що здійснювала управління будинком, надає замовнику, а замовник передає особі, що буде здійснювати управління будинком, оригінали або належним чином завірені копії документів (у разі зберігання оригіналів документів у місцевих архівах): щодо технічного стану об`єкта, у тому числі: план земельної ділянки з усіма будинками та спорудами, що на ній розташовані, виготовлений відповідно до вимог Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України від 09.04.1998 N 56, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23.06.1998 за N 393/2833; паспорт об`єкта та земельної ділянки; проектно-кошторисну документацію та виконавчі креслення на кожний будинок та споруду об`єкта; акт технічного стану об`єкта на момент приймання-передачі; схеми внутрішньобудинкових мереж централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення тощо; виконавчі креслення контурів заземлення (для споруд, які мають заземлення); паспорти котельного господарства, котлові книги; паспорти ліфтового господарства; кошториси, описи робіт з поточного та капітального ремонту; акти технічного огляду; журнали заявок мешканців об`єкта; протоколи виміру опору ізоляції електромереж; протоколи огляду системи вентиляції; щодо бухгалтерського обліку та передбаченої законодавством звітності за об`єктом; обліку мешканців об`єкта, а також власників, співвласників окремих приміщень об`єкта, які у ньому не мешкають; правовідносин попереднього балансоутримувача чи особи, що здійснювала управління будинком, з юридичними або фізичними особами у сфері надання та оплати житлово-комунальних послуг, найму, оренди та користування приміщеннями об`єкта; планових заходів за попередній та на поточний роки, необхідних для утримання об`єкта відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та для збереження належного технічного стану будівельних елементів, конструкцій та мереж об`єкта.

При цьому варто зауважити, що обставини фактичної наявності або відсутності такої документації у відповідача не мають істотного значення для вирішення даної категорії спорів, оскільки відповідно до частини 5 статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" така документація повинна була бути передана замовником будівництва або попереднім власником будинку відповідачу, а у випадку відсутності документації на багатоквартирний будинок він відповідно до вимог частини 19 статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" зобов`язаний відновити її за власний рахунок.

Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції вмотивовано врахував правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 05.07.2019 у справі №910/6167/18.

Такий правовий висновок також було викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №917/1208/18, від 11.06.2019 у справі №921/753/16-г/11, від 16.01.2020 у справі №910/3215/19, від 29.01.2020 у справі №910/5065/19, від 04.11.2020 у справі №916/1094/19, від 25.11.2020 у справі №916/3000/19.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано підтвердження того, що саме він згідно відповідного рішення співвласників багатоквартирного будинку здійснює функції управління (володіння, користування, розпорядження) багатоквартирним будинком, який належить співвласникам, а отже право вимоги передачі технічної документації на будинок може виникнути лише у разі прийняття рішення співвласниками багатоквартирного будинку про визначення позивача управителем, суд першої інстанції правомірно відхилив, врахувавши, що установчими зборами було ухвалено рішення про прийняття будинку та прибудинкової території на баланс ОСББ «Ювілейний.» та затверджено його статут управителем, оформлений Протоколом установчих зборів ОСББ «Ювілейний.» від 26.12.2015.

Таким чином, твердження скаржника про відсутність у нього документів, які від нього витребовує позивач та посилання відповідача на цю обставину як на підставу для відмови у задоволенні позову в цій частині, є необґрунтованими та безпідставними, а вимога позивача щодо передачі відповідачем цих документів, є такою, що підлягає до задоволення.

Водночас, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення у повному обсязі заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн, враховуючи наступне.

Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 123, 124, 126, 129 ГПК України, було досліджено надані докази на підтвердження об`єму наданих послуг та встановлено, що надання позивачеві правничої допомоги підтверджується доданими до заяви доказами, а саме:

- Договором про надання правової (правничої) допомоги № 15/21 від 28.05.2021;

- Додатком № 1 до Договору, яким сторонами узгоджено тарифи;

- рахунками № 04 від 28.05.2021 на суму 8 000,00 грн, № 05 від 25.10.2021 на суму 3 000,00 грн, № 06 від 28.10.2021 на суму 3 000,00 грн та № 08 від 22.11.2021 на суму 3000,00 грн;

- платіжними дорученнями № 878 від 07.06.2021 на суму 8 000,00 грн, № 1002 від 28.10.2021 на суму 6 000,00 грн, № 1013 від 24.11.2021 на суму 3 000,00 грн;

- ордером серія №.АІ № 1128018.

Як зазначив суд першої інстанції, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17 000,00 грн є підтвердженими, а відповідачем не доведено неспівмірності цих витрат відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, оскільки саме лише зазначення про те, що витрати зі складання позовної заяви у сумі 8 000,00 грн та участі у судовому засіданні у розмірі 3 000,00 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послугу у суді першої інстанції, затраченим ними часом на надання таких послуг, невідповідність критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, не є доведенням означених обставин.

При цьому, місцевий господарський суд правомірно зауважив в оскаржуваному рішенні, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Така ж позиція наведена Верховним Судом у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Суд апеляційної інстанції погоджується із запереченнями позивача, висловленими у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що в межах даної справи гонорар адвоката встановлений у фіксованому розмірі за вчинення конкретної процесуальної дії адвокатом, а тому не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі на відсутність детального опису виконаних робіт, є безпідставним та таким, що не спростовує правильності висновку суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, у розмірі 17 000,00 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на вимоги законодавства, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ «АВВА-Сервіс» до Київської міської ради про розірвання договору оренди, договору про поновлення договору оренди та договору про внесення змін до договору оренди.

За приписами ч.ч. 1, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопожних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 13.12.2021 у справі №910/14508/21 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальска -Житлосервіс» - без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальска -Житлосервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від від 13.12.2021 у справі №910/14508/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від від 13.12.2021 у справі №910/14508/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14508/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введення воєнного стану в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022), повний текст постанови прийнято та підписано 04.05.2022.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз