РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/1324/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ПП Право,

, вул. Лукянівська, 21, оф. 93, м. Київ, 04071

Відповідач: Комунальне підприємство Виробниче управління комунального господарства,

, вул. Чернігівська, 128, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Предмет спору: про стягнення 195 000,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ПП Право звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства Виробниче управління комунального господарства, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 195 000,00 грн заборгованості, з яких 120 000,00 грн боргу, 75 000,00 грн штрафу.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.12.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 29.12.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Ухвала суду від 29.12.2021 була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку та отримана ним 30.12.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №499 від 29.12.2021.

Останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 14.01.2022.

14.01.2022, тобто у встановлений судом строк, відповідач надав до суду та направив позивачу відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.

Крім того, 14.01.2022 відповідачем подано зустрічну позовну заяву, у якій він просить визнати припиненими правовідносини за договором № 02/2020 на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг від 01.01.2020, укладеним між Комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПП Право» у зв`язку з його розірванням (припиненням) з 01 січня 2022 року.

Ухвалою суду від 24.01.2022 повернуто Комунальному підприємству «Виробниче управління комунального господарства» зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП Право» про визнання припиненими правовідносин за договором у зв`язку з його розірванням без розгляду.

14.01.2021 відповідачем надіслано суду клопотання про зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій) з доданими до нього документами, в т.ч. числі доказами направлення його позивачу.

20.01.2021 позивачем подано суду в установлений судом строк відповідь на відзив. Доказів направлення її відповідачу не додано.

21.01.2021 від позивача через систему Електронний суд надійшла відповідь на відзив аналогічного змісту з відповіддю на відзив, що подана суду 20.01.2021. Доказів направлення її відповідачу не додано.

За приписами ч. 1, 3 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України до відзиву додаються:

1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Такий самий порядок надіслання був встановлений судом для позивача щодо направлення відповідачу відповіді на відзив і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Такий обов`язок особи направлений, насамперед, на забезпечення процесуальних прав інших учасників з метою надання їм можливості завчасно підготуватись та надати свої аргументи і заперечення як щодо обставин справи, на підтвердження яких і надаються певні докази, так і щодо оцінки таких доказів безпосередньо.

Недотримання такого порядку ставить іншого учасника у завідомо невигідне становище і порушує принцип справедливої рівноваги між сторонами.

Системний аналіз наведених правових норм у поєднанні із наведеними у ст. 13, 14 ГПК України принципах диспозитивності і змагальності сторін свідчить про настання для учасника справи таких негативних наслідків, як неврахування судом при вирішенні спору аргументів і доказів у разі недотримання останнім без поважних на те причин встановленого законом порядку їх подання, і ризик настання цих негативних наслідків нормами ГПК України покладається саме на таких учасників.

Суд долучив до матеріалів справи відповідь на відзив, але враховуючи те, що позивач не надав належних доказів направлення її відповідачу, спір вирішується без її врахування.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з введенням указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022; веденням активних бойових дій на території Чернігівської області, у тому числі у м. Чернігові; зміною територіальної підсудності Господарського суду Чернігівської області та неможливістю здійснення судом правосуддя під час воєнного стану з об`єктивних причин, рішення ухвалене після відновлення здійснення правосуддя господарським судом Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., який розглядав справу.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 02/2020 на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг від 01.01.2020 в частині своєчасної оплати за надані послуги у розмірі 120 000,00 грн, у зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення 75 000,00 грн штрафу.

Відповідач у відзиві на позов повідомив про невизнання позовних вимог, зазначив, що акти приймання-передачі були направлені позивачем з запізненням більш як на 8 місяців. Вказані акти не містять жодної інформації про зміст і обсяг господарської операції. За весь час договірних відносин жодна довіреність ТОВ «ПП «Право» відповідачем надавалась, відповідно не підтверджено повноваження жодного представника на виконання укладеного договору, що свідчить про ненадання послуг. Відповідач вважає, що оскільки акти за квітень, червень-листопад 2021 року направлені йому позивачем 30.11.2021 та отримані останнім 03.12.2021, а за травень місяць 17.12.2021 разом з позовною заявою, то строк для підстав заявлення штрафних санкцій не настав, отже вимоги є передчасними.

У поданому відповідачем клопотанні про зменшення розміру неустойки зазначено про тяжкий фінансовий стан підприємства, відсутність потреби у отриманні послуг, визначених предметом договору. Відповідач вказав, що обов`язок зі сплати отриманих послуг за лютий березень 2021 року виник у відповідача з набуттям судовим рішення у справі № 927/398/21 законної сили після його перегляду в суді апеляційної інстанції. 30.11.2021 відповідачем було здійснено оплату послуг за вказані місяці, що підтверджено постановами про закінчення виконавчого провадження.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

01 січня 2020 року між Комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» (далі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю ПП Право (далі - Виконавець) укладено Договір №02/2020 на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг (надалі-Договір) (а.с. 7).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов`язується надавати абонентські юридичні та консалтингові послуги по наданню консультаційно-інформаційної та професійної правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язується прийняти послуги та оплачувати їх в обсязі та строках визначених договором.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що за послуги згідно п.1.1 даного Договору, клієнт зобов`язується здійснювати оплату виконавця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, вказаний виконавцем або в будь-який інший спосіб, передбачений законодавством.

Згідно із п. 4.2 Договору вартість помісячних послуг за домовленістю сторін встановлюється у розмірі 2,5 мінімальних заробітних плат, що на момент укладання договору відповідає 11807 грн/місяць (4723,00*2,5=11 807,00 грн) (без ПДВ) і оплачуються клієнтом у період дії договору.

Встановлена договором вартість послуг у сумі 11 807,00 грн/місяць за базовий перший місяць дії договору підлягає перерахунку у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати на підставі відповідних нормативно-правових актів шляхом її приведення до розміру, кратного 2,5 до розміру, законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати.

Строком оплати послуг визначено період з 01 по 10 число наступного за тим, в якому надавались послуги, місяця (п.4.3 Договору).

Відповідно до п. 4.4 Договору виконавець не пізніше останнього робочого місяця, в якому надавались послуги, подає клієнту акт прийому-передачі послуг та в разі необхідності виставляє рахунок за послуги згідно умов договору.

У разі невиконання або неналежного виконання обов`язків, передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та цього договору (п.5.1 Договору).

Згідно із п. 5.2 Договору за прострочення виконання грошових зобов`язань більш ніж на місяць, винна сторона сплачує штраф у розмірі 50% від суми допущеної заборгованості за кожен місяць.

Відповідно до п. 7.1 Договору даний договір укладений строком на двадцять чотири місяці з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року і підлягає пролонгації на тих же умовах у разі, якщо жодна з сторін не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку його дії письмово не повідомить іншу про розірвання.

В матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення будь-якою стороною Договору про його розірвання в порядку, передбаченому п. 7.1 Договору, а отже він діяв у спірному періоді.

На підтвердження наданих послуг позивач надав копії актів прийому-передачі абонентських юридичних послуг за квітень листопад 2021 року, які не були підписані відповідачем (а.с. 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28).

На оплату наданих послуг за спірний період позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури № 4/21 від 30.04.2021 на суму 15 000,00 грн, № 5/21 від 31.05.2021 на суму 15 000,00 грн, № 6/21 від 30.06.2021 на суму 15 000,00 грн, № 7/21 від 31.07.2021 на суму 15 000,00 грн, № 8/21 від 31.08.2021 на суму 15 000,00 грн, № 9/21 від 30.09.2021 на суму 15 000,00 грн, № 10/21 від 31.10.2021 на суму 15 000,00 грн, № 11/21 від 30.11.2021 на суму 15 000,00 грн.

Акти прийому передачі абонентських юридичних послуг та рахунки були направлені відповідачу, що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 30.11.2021, 15.12.2021, фіскальними чеками та накладними «Укрпошта» № 595, 943, 609, 617, 625, 633, 641, 650, відповідно (а.с. 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29).

Отже, за даним Договором позивачем надано послуги на загальну суму 120 000,00 грн.

30.11.2021 позивач на адресу відповідача направив вимогу № 11-077/21 від 30.11.2021, у якій пропонував погасити заборгованість у розмірі 120 000,00 грн за несплату щомісячних платежів за період з квітня по листопад 2021 року та сплатити штрафні санкції у розмірі 75 000,00 грн за прострочення сплати щомісячних платежів за період з лютого по листопад 2021 року. Повідомив, що у випадку несплати боргу позивач буде змушений звернутись з позовом до суду. Надано докази направлення вимоги (а.с. 5-6).

Доказів сплати заборгованості у розмірі 120 000,00 грн відповідач суду не надав.

Північний апеляційний господарський суд розглянув справу № 927/398/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП Право» до Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про стягнення заборгованості у розмірі 130 535,00 грн, з яких: 50 807,00 грн - основний борг, 79 728,00 грн штраф.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП Право» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.07.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.07.2021 у справі № 927/398/21 задоволено, рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.07.2021 у справі № 927/398/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та прийнято нове рішення. Викладено резолютивну частину в наступній редакції: «Позов задовольнити повністю. Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП Право» 50 807,00 грн основного боргу, 79 728,00 грн штрафу, а також 2270,00 грн судового збору» (а.с. 8-13).

Судом апеляційної інстанції у справі № 927/398/21 встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором в частині оплати послуг на суму 50807,00 грн, з яких за січень 2020 року 9000,00 грн, за червень 2020 року 11 807,00 грн, за лютий 2021 року 15 000,00 грн, за березень 2021 року 15 000,00 грн.

Позивачем зазначено в позовній заяві, що оплата послуг за лютий-березень 2021 року була здійснена відповідачем в листопаді 2021 року шляхом її стягнення у межах виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 у справі № 927/398/21.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

За умовами Договору вартість помісячних послуг за домовленістю сторін встановлюється у розмірі 2,5 мінімальних заробітних плат (без ПДВ) і оплачуються клієнтом у період дії договору.

Встановлена договором вартість послуг у сумі 11 807,00 грн/місяць за базовий перший місяць дії договору підлягає перерахунку у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати на підставі відповідних нормативно-правових актів шляхом її приведення до розміру, кратного 2,5 до розміру, законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати.

Як встановив суд, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 120 000,00 грн за період з квітня по листопад 2021 року, на підтвердження чого позивачем надано акти прийому-передачі абонентських юридичних послуг, які не підписано відповідачем.

За умовами п. 4.3 Договору строком оплати послуг визначено період з 01 по 10 число наступного за тим, в якому надавались послуги, місяця.

Суд відхиляє доводи відповідача про ненадання послуг у спірний період з огляду на наступне.

Укладений між сторонами договір по своїй правовій природі є абонентським і визначений у ньому порядок проведення оплати не пов`язується, та не передбачає попереднього встановлення клієнтом виконавцю конкретного обсягу послуг на кожен місяць та отримання від нього певних результатів, які повинні в кінці місяця передаватись йому за актом.

Обов`язок здійснення відповідачем позивачу оплати щомісячних платежів у зафіксованих розмірах та у встановлені у строки прямо визначено Договором, та не пов`язується з врученням (наданням) акту прийому-передачі послуг відповідачу, отже відповідач повинен і може здійснити оплату незалежно від виставлення акта.

Виконання відповідачем Договору в жодному разі не залежить від того, у якій мірі відповідач скористався своєю можливістю на отримання абонентських юридичних та консалтингових послуг, та від об`єму послуг, які були ним фактично отримані від позивача у тому чи іншому місяці.

Специфіка абонентського договору має як свої плюси, так і певні мінуси для обох сторін. Так, перевагою такого договору для замовника є те, що він в будь-який час за необхідності може звернутися до виконавця і отримати незалежно від об`єму необхідні йому послуги, обумовлені Договором. Мінус для замовника полягає в тому, що якщо він не звертався за наданням послуг до виконавця, то все одно повинен оплатити вартість помісячної послуги. У свою чергу, плюсом такої форми договору для виконавця є те, що він стабільно отримує грошові кошти, навіть без надання фактичних послуг, однак мінус для виконавця виявляється в тому, що при зверненні до нього замовника повинен надати ту кількість послуг, яка необхідна замовнику незалежно від їх об`єму (одну консультацію, десять, двадцять тощо). Найбільш доступним і розповсюдженим для порівняння прикладом подібних взаємовідносин є надання телекомунікаційних послуг (телефонний зв`язок, телебачення тощо), коли споживач сплачує абонентську плату незалежно від того, користується він чи ні такими послугами в розрахунковому періоді.

Отже, сама по собі відмова відповідача від підписання направлених йому актів, за умовами абонентського договору, жодним чином не звільняє його від обов`язку своєчасного та повного виконання грошових зобов`язань, взятих на себе за цим договором.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо пізнього направлення йому позивачем актів прийому-передачі послуг, оскільки строк розрахунків та сума вартості послуг прямо визначена сторонами у Договорі, і не пов`язується з врученням актів. Крім того, плата є абонентською і не залежить від обсягу, тому відповідач повинен здійснити оплату вартості послуг, обумовлених Договором, незалежно від виставлення йому акта в узгоджені сторонами строки.

З огляду на п. 4.3 Договору та правила обчислення строків, встановлені ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, послуги, надані в квітні 2021 відповідач повинен був оплатити по 11.05.2021, в травні 2021 року - по 10.06.2021, в червні 2021 року - по 12.07.2021, в липні 2021 року - по 10.08.2021, в серпні 2021 року - по 10.09.2021, в вересні 2021 року - по 11.10.2021, в жовтні 2021 року - по 10.11.2021, в листопаді 2021 року - по 10.12.2021.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив надані консультаційно-інформаційні послуги та юридичні послуги у визначений Договором термін у повному обсязі, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 120 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленого до стягнення штрафу.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості наданих послуг, позивач нарахував та заявив до стягнення 75 000,00 грн штрафу за прострочення оплати послуг у період з лютого по листопад 2021 року.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із п. 5.2 Договору за прострочення виконання грошових зобов`язань більш ніж на місяць, винна сторона сплачує штраф у розмірі 50% від суми допущеної заборгованості за кожен місяць.

Як вбачається з розрахунку, викладеного у позовній заяві, позивач нарахував та заявив до стягнення 60 000,00 грн штрафу за порушення строків оплати наданих послуг за квітень листопад 2021 року (15 000,00 грн х 50 % х 8 місяців) та 15 000,00 грн штрафу (15 000,00 грн х 50 % х 2 місяці) за порушення строків оплати наданих послуг за лютий-березень 2021 року.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку штрафу, дійшов висновку про неправомірне його нарахування.

З урахуванням висновків суду щодо граничних дат проведення відповідачем оплат за надані послуги за період з квітня по листопад 2021 року, прострочення оплати відповідачем послуг за квітень 2021 року починається з 12.05.2021, за травень 2021 року - з 11.06.2021, за червень 2021 року - з 13.07.2021, за липень 2021 року - з 11.08.2021, за серпень 2021 року - з 11.09.2021, за вересень 2021 року - з 12.10.2021, за жовтень 2021 року - з 11.11.2021, за листопад 2021 року - з 11.12.2021.

Факт порушення строків оплати за лютий-березень 2021 року встановлений постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 у справі № 927/398/21, на підставі якої стягнуто з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн за надані у цей період послуги.

Прострочення оплати наданих послуг з урахуванням правил обчислення строків, встановлених ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, за лютий 2021 року починається з 11.03.2021 та за березень 2021 року з 13.04.2021.

Враховуючи, що умовами Договору передбачено сплату штрафу за прострочення виконання грошових зобов`язань більш, ніж на місяць, а позовна заява складена та надійшла до суду через підсистему «Електронний суд» 24.12.2021, позивачем необґрунтовано нараховано штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості за листопад 2021 року.

За перерахунком суду, штраф складає 67 500,00 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення штрафу є обґрунтованими у зазначеному судом розмірі.

Щодо зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій).

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач послався, зокрема, на те, що КП «Виробниче управління комунального господарства» створене з метою здійснення виробничо-господарської діяльності для задоволення потреб юридичних і фізичних осіб у роботах і послугах, здійснення діяльності в інтересах суспільства, територіальної громади, оздоровлення екологічного стану міста, задоволення комунальних потреб населення, ведення господарської діяльності і надання послуг юридичним, фізичним особам у сфері організації та підтримання благоустрою. Станом на 01.08.2021 відповідач мав заборгованість зі сплати заробітної плати працівникам підприємства у розмірі 302 000,00 грн. Неодноразово звертався до територіальної громади за отримання безповоротної фінансової допомоги у зв`язку з тяжким фінансовим становищем та загрозою збитковості підприємства. Крім того, враховуючи відсутність потреби у отриманні послуг, відповідач намагався добровільно регулювати питання дострокового розірвання договору та уникнути виникнення заборгованості.

За змістом ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто в сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Таким чином, законодавство України передбачає неустойку як засіб забезпечення виконання зобов`язань й захід майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспівмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, закон допускає виплату кредитору такої компенсації його витрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

На підтвердження вказаних обставин щодо тяжкого фінансового стану відповідач надав звіт про заборгованість з оплати праці на 01 серпня 2021, згідно якої заборгованість з виплати заробітної плати становила 302 000,00 грн. Також відповідачем надано докази звернення до позивача листом № 1-4/342 від 23.02.2021 про дострокове розірвання договору у зв`язку з відсутністю потреби в отриманні консультаційно-інформаційних та юридичних послуг, на який було отримано незгоду позивача.

Крім того, відповідач листами № 1-3/1120 від 28.09.2021 та № 1636/03-03 від 06.12.2021 звертався до міського голови м. Ніжина про надання грошової фінансової допомоги для розрахунку підприємства по заробітній платі, податкам та зборам і унеможливить виникнення витрат у вигляді пені та штрафів та позитивно вплине на загальний фінансово-господарський стан підприємства.

Також суд приймає до уваги, що у спірний період позивачем фактично послуги, обумовлені Договором, не надавались та відповідач за їх наданням не звертався.

Однак, укладаючи Договір з позивачем, відповідач повинен був усвідомлювати, що несвоєчасність сплати послуг по Договору зумовлює обов`язок сплатити нараховані штрафні санкції (штраф), що прямо передбачено пунктом 5.2 Договору.

Разом з тим, суд вважає, що зменшення розміру штрафу до 1500,00 грн тільки за порушення зобов`язань з оплати послуг за лютий березень 2021 року фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки відповідач також порушив зобов`язання щодо оплати послуг за період з квітня по листопад 2021 року, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми штрафу, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, приймаючи до уваги певні фінансові труднощі відповідача, відсутність фактично наданих позивачем послуг по Договору у спірний період та те, що доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах ним не доведено, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір штрафу.

Таким чином, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій із розрахунку 10 % від суми порушеного грошового зобов`язання за період з лютого по жовтень 2021 року та стягнути з відповідача на користь позивача 13 500,00 грн, а відтак клопотання відповідача підлягає лише частковому задоволенню.

Отже, розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням зменшенням його розміру, становить 13 500,00 грн.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані відповідачем докази на підтвердження викладених ним обставин є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення штрафу є правомірними у відповідному розмірі, а зменшення суми штрафу, яка підлягає стягненню, здійснюється безпосередньо судом, тому судовий збір в розмірі 2182,69 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Виробниче управління комунального господарства (, вул. Чернігівська, 128, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПП Право (, вул. Лукянівська, 21, оф. 93, м. Київ, 04071) 120 000,00 грн заборгованості за надані послуги, 13 500,00 грн штрафу та 2182,69 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун