ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.2022м. СумиСправа № 920/96/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/96/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-Виробнича Група Український папір (вул. Куренівська, буд. 2-Б, м. Київ, 04073),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40030),

про стягнення 62 044 грн 49 коп.,

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 62 044 грн 49 коп., в тому числі 57 006 грн 60 коп. заборгованості за поставлений товар відповідно до укладеного між сторонами договору поставки № 66 від 12.08.2021, 3 814 грн 49 коп. пені, 568 грн 08 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 655 грн 32 коп. 3 % річних.

Ухвалою від 31.01.2022 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/96/22, визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

15.02.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 1192), в якому зазначає, що 04 лютого 2022 року сплатив основний борг за договором в сумі 57 006,60 грн. згідно з платіжним дорученням № 5079 від 04.02.2022, у зв`язку з чим просить закрити провадження у справі в цій частині. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідач вважає, що пеня нарахована позивачем безпідставно враховуючи положення пункту 15 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-ІХ, згідно з якими, тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), звільнено від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності. Якщо суд визнає, що не має підстав для відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, відповідач просить зменшити її розмір на 50 (п`ятдесят) %. До відзиву відповідачем додані докази його надсилання позивачу за місцезнаходженням.

Позивач не подав відповіді на відзив у встановлений судом в ухвалі від 31.01.2022 строк.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022, веденням бойових дій на території Сумської області, зміною територіальної підсудності судових справ Господарського суду Сумської області розпорядженням Голови Верховного Суду від 22 березня 2022 року №12/0/9-22, суд вирішує справу за наявними матеріалами після припинення бойових дій на території Сумської області та відновлення територіальної підсудності із 25 квітня 2022 року згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

12 серпня 2021 року між сторонами укладений договір поставки № 66 відповідно до умов якого позивач бере на себе зобов`язання за замовленням відповідача поставити офісне устаткування та приладдя різне - код ДК 021:2015 - 30190000-7 (30197630-1 - папір для друку), а відповідач прийняти цей товар та оплатити його в порядку та на умовах, визначених договором.

Кількість та вартість товару, визначена у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

За умовами специфікації № 1 від 12.08.2021, позивач зобов`язався поставити відповідачу товар вартістю 71 010 грн.

Поставка товару здійснюється на умовах терміну DDP міжнародних правил ІНКОТЕРМС- 2020 до місця призначення: 40021, м. Суми, вул. Лебединська, буд. 7, м. Суми, вул. Друга Залізнична, буд. 10 (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору, загальна ціна договору становить 71 010 грн. Оплата товару, визначеного у специфікації, здійснюється відповідачем на підставі виставленого позивачем рахунку на оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня приймання товару, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі товару та видатковою накладною. Рахунок на оплату виставляється позивачем не раніше дня підписання відповідачем акту приймання-передачі товару.

Відповідно до видаткової накладної № КК-02100695 від 31.08.2021, товарно-транспортної накладної від 31.08.2021, акту приймання-передачі товару № 1 від 31.08.2021, позивач поставив відповідачу за договором товар вартістю 71 010 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов`язань щодо повної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 57006 грн 60 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що факт передачі позивачем та отримання відповідачем 31.08.2021 товару за договором на загальну суму 71010 грн 00 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (видаткова накладна № КК-02100695 від 31.08.2021, товарно-транспортна накладна від 31.08.2021, акт приймання-передачі товару № 1 від 31.08.2021).

Відповідно до умов договору, відповідач мав оплатити отриманий товар у строк до 30.09.2021 (30 календарних днів з дня приймання товару).

На дату звернення позивача з позовом до суду, відповідач частково розрахувався за отриманий товар 29.12.2021 в сумі 14003 грн 40 коп. (платіжне доручення № 4435 від 29.12.2021); заборгованість становила 57 006 грн. 60 коп.

Після відкриття господарським судом провадження у справі № 920/96/22, згідно з платіжним дорученням № 5079 від 04.02.2022, відповідач сплатив основний борг в сумі 57006 грн. 60 коп.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем основного боргу, суд дійшов висновку, що між сторонами відсутній предмет спору, а тому провадження у справі №920/96/22 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 57 006 грн. 60 коп. заборгованості за товар підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив факт несвоєчасної оплати відповідачем товару.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідно до розрахунку позивача, за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нараховані 3 % річних в сумі 655 грн. 32 коп. за період з 01.10.2021 до 26.01.2022, виходячи з суми заборгованості за поставлений товар з урахуванням часткової оплати 29.12.2021, а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 568 грн 08 коп. за листопад 2021 року.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 655 грн 32 коп. 3 % річних, 568 грн 08 коп. інфляційного збільшення суми боргу.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.2. договору, у разі несвоєчасної оплати за товар постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення заборгованості.

Відповідно до розрахунку позивача, за прострочення оплати товару відповідачеві нарахована пеня в сумі 3814 грн. 49 коп. за період з 01.10.2021 до 26.01.2022, виходячи з суми заборгованості за поставлений товар з урахуванням часткової оплати 29.12.2021.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем товару, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 3814 грн. 49 коп. пені обґрунтованими та правомірними.

Разом з цим, суд відхиляє посилання відповідача на пункт 15 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-ІХ, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, оскільки позивач не є постачальником електричної енергії та природного газу, а предметом укладеного між сторонами договору є поставка паперу для друку.

Відповідач просить суд зменшити пеню, заявлену до стягнення на 50 %, враховуючи незначне прострочення оплати товару, повне погашення боргу. Відповідач також просить суд врахувати, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 161 від 31.03.2021 «Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення», ТОВ «Сумитеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг в м. Суми в межах території обслуговування, що свідчить про соціальну спрямованість діяльності відповідача - безперебійне забезпечення тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій. Незначне прострочення оплати виникло внаслідок заборгованості населення, підприємств та місцевих бюджетів за теплопостачання по пільгах та субсидіях перед відповідачем, а також скрутного становища відповідача у 2021 році, що підтверджується: інформацією відповідача щодо дебіторської заборгованості за теплопостачання , звітом ТОВ «Сумитеплоенерго» про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2021 року.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Оцінивши доводи на які вказує відповідач, суд дійшов висновку зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 % від заявленої до стягнення суми. Відповідно, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1907 грн 25 коп. Суд, при цьому, бере до уваги поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів для виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором, факт погашення основного боргу за поставлений товар, а також те, що стягнення судом 3% річних, інфляційних втрат та частини заявленої до стягнення суми пені забезпечує інтереси позивача, у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати товару, основний борг погашений відповідачем після звернення позивача з позовом до суду та відкриття судом провадження у справі, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40030, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-Виробнича Група Український папір (вул. Куренівська, буд. 2-Б, м. Київ, 04073, ) 1907 грн 25 коп. пені, 568 грн 08 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 655 грн 32 коп. 3 % річних, 2481 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго 57 006 грн 60 коп. заборгованості за поставлений товар відповідно до укладеного між сторонами договору поставки № 66 від 12.08.2021.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 17.05.2022.

Суддя Д. В. Вдовенко