ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

10 травня 2022 року Справа № 906/932/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р. , суддя Розізнана І.В.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-балтік» на рішення господарського суду Житомирської області від 07.10.2021, повний текст якого складено 07.10.2021, у справі №906/932/21 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» м.Кропивницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробалтік»

с.Межирічка Коростенського р-ну Житомирської обл.

про стягнення 98 762 грн. 81 коп. пені, інфляційних втрат і річних,-

У серпні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» (надалі в тексті ТзОВ «Грейсагро») звернулось до господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробалтік» (надалі в тексті ТзОВ «Агробалтік») 98 762 грн. 81 коп. пені, інфляційних втрат і річних.(арк.справи 1-4).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 07.10.2021 у справі №906/932/21 позов ТзОВ «Грейсагро» до ТзОВ «Агробалтік» задоволено. Рішення вмотивоване тим, що судове рішення у справі №906/121/21 від 23.04.2021, яким присуджено до стягнення з ТзОВ «Агро-балтік» на користь ТзОВ «Грейсагро» 296756 грн 04 коп. заборгованості по розрахунках, 59351 грн 21 коп. штрафу, 14469 грн 24 коп. пені, 43259 грн 74 коп. -36% річних та 4526 грн 18 коп. інфляційних втрат не є виконаним, тому Позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум пені, інфляційних втрат і процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. (арк.справи 53-55).

Не погоджуючись із рішенням, Відповідач подав скаргу до Північно-західного апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 07.10.2021 та ухвалити в нове рішення про відмову у задоволенні позову.(арк.справи 64-67).

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно задоволив позовні вимоги щодо стягнення з нього пені, інфляційних втрат та річних, оскільки рішенням від 24.03.2021 у справі №906/121/21 з Відповідача вже були стягнуті пеня, індекс інфляції, -36% річних, витрати на оплату послуг адвоката тощо. Таким чином, повторне стягнення з Відповідача вказаних коштів суперечить вимогам статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Тобто, Позивач уже реалізував своє право вимоги до Відповідача стосовно невиконання останнім умов господарсь-кого договору. Відповідно до вимог ч.6 ст.231 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Тобто, судом було незаконно накладено штрафні санкції більше як за 12 та 14 місяців. Суд не звернув увагу, що по даному питанню вже прийнято рішення від 24.03.2021 у справі №906/121/ 21, тому подальші посилання суду на договірні зобов`язання сторін не мають жодних підстав, оскільки судом вже прийнято рішення щодо їх невиконання. Повторне стягнення судом тих самих коштів є неправомірним і несправедливим стосовно Відповідача, який і так за скрутним матеріальним станом не може виконати основне зобов`язання.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №906/932/21. Крім того, встановлено Позивачу строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву впродовж 5 днів з дня вручення ухвали та вирішено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(арк.справи 96).

09.02.2022 від Позивача надійшов відзив та 11.02.2022 пояснення, у яких він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.(арк.справи 98-102,109).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесу-ального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Грейсагро»-постачальник та ТзОВ «Агро-балтік»-покупець уклали договір поставки №ЗУП-40/20 від 06.05.2020 (надалі в тексті Договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію вироб-ничо-технічного призначення (далі товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах договору.(арк.справи 5-8).

Господарським судом Житомирської області розглядалася справа №906/121/21 між цими ж сторонами, за результатами розгляду якої прийнято рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробалтік» на користь Товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Грейсагро» 296756 грн 04 коп. заборгованості по розрахунках, 14469 грн 24 коп. пені, 59351 грн 21 коп. штрафу, 43259 грн 74 коп. -36% річних та 4526 грн 18 коп. інфляційних втрат. (арк.справи 19-24).

Під час розгляду справи №906/121/21 судом встановлено:

- Позивачем згідно договору поставки №ЗУП-40/20 від 06.05.2020 та Специфікацій №1 від 15.05.2020, №2 від 30.06.2020, №3 та №4 від 03.07.2020, №5 від 15.07.2020 поставлено Відповідачу товар на загальну суму 357651 грн згідно видаткових накладних: №1639 від 20.05. 2020 на суму 225599 грн 04 коп., №2465 від 30.06.2020 на суму 60894 грн 96 коп., №2550 від 03.07.2020 на суму 27857 грн 76 коп., №2553 від 03.07.2020 на суму 32659 грн 20 коп., №2632 від 15.07.2020 на суму 10640 грн 04 коп. Накладні підписані представниками обох сторін та їх підписи скріплені печатками товариств;

- відповідно до умов договору поставки №ЗУП-40/20 від 06.05.2020 щодо строків оплати, узгоджених сторонами в Специфікаціях №1 від 15.05.2020, №2 від 30.06.2020, №3 від 03.07.2020, №4 від 03.07.2020, №5 від 15.07.2020 та положень ч.1 ст.530 ЦК України, Відповідач зобов`яза-ний оплатити отриманий від Позивача товар: на суму 45119 грн 81 коп. у строк до 01.06.2020, на суму 12103 грн 39 коп. у строк до 01.08.2020 та на суму 300427 грн 80 коп. у строк до 15.10.2020;

- ТзОВ «Агробалтік» 29.12.2020 оплатило вартість поставлений ТзОВ «Грейсагро» товару лише частково, а саме виконано зобов`язання відповідно до специфікації №2 від 30.06.2021 та здійснено оплату товару згідно видаткової накладної №2465 від 30.06.2020 на суму 60894 грн 96 коп., що стверджено меморіальним ордером від 29.12.2020.

Рішення суду від 24.03.2021 у справі №906/121/21 набрало законної сили.

30.06.2021 року на виконання рішення суду видано наказ №906/121/21.(арк.справи 25).

Згідно довідки Позивача від 17.08.2021 рішення у справі №906/121/21 не виконано, сума заборгованості Відповідача не змінилась.(арк.справи 27).

Через порушення Відповідачем договірних зобов`язань в частині строків та суми оплати вартості товару, Позивач звернувся з даним позовом про стягнення з Відповідача штрафних санкцій за прострочку оплати товару.

Згідно умов п.п.5.1.1, 5.8 Договору та на підставі ст.ст.610-612, 625 ЦК України, ст.231 ГК України, Позивач просить стягнути з Відповідача 22699 грн 80 коп. пені та 57367 грн 41 коп. -36% річних, суми яких обчислено за період з 03.02.2021 по 17.08.2021, 18695 грн 60 коп. втрат від інфляції, сума яких обчислена з січня 2021 по липень 2021 тобто за періоди, які не охоплені рішенням у справі №906/121/21.

Як зазначалося вище, господарський суд Житомирської області рішенням від 07.10.2021 задоволив позов, присудивши до стягнення з Відповідача на користь Позивача 98762 грн. 81 коп. пені, інфляційних втрат і річних.(арк.справи 53-55).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості інфляційних втрат та відсотків річних, а також пені через невиконання виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов-язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобов`язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, перед-бачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногос-подарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Матеріалами справи стверджено та вірно встановлено судом першої інстанції, що поставлений ТзОВ «Грейсагро» товар оплачений ТзОВ «Агробалтік» 29.12.2020 лише частково, тобто зобов`язання виконано відповідно до специфікації №2 від 30.06.2021 та здійснено оплату товару згідно видаткової накладної №2465 від 30.06.2020 на суму 60894 грн 96 коп., згідно меморіального ордеру від 29.12.2020.

Натомість 296 756 грн 04 коп. вартості товару не оплачено.

Колегія суддів при цьому зауважує, що зазначені обставини не потребують доказування в силу ч.4 ст.75 ГПК України, оскільки і в рішенні господарського суду Житомирської області від 24.03.2021 у справі №906/121/21, яке набрало законної сили, встановлено вказаний факт порушення умов договору.

Разом з тим, доказів виконання рішення суду у справі від 24.03.2021 у справі №906/121/21 станом на дату вирішення спору судом першої інстанції матеріали справи не містять.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до положень ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Положеннями ч.1 ст.202 ГК України передба-чено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.(ст.599 ЦК України).

Разом з тим, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.

При цьому, положення ч.2 ст.625 ЦК України не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу; чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Водночас, відповідно до положень п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встанов-лений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в разі коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично виконано через певний час або не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Так, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.(статті 526, 530 ЦК України).

Перевіривши згідно ст.625 ЦК України нараховані інфляційні втрати та відсотки річних, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню є 36% річних в сумі 57367 грн 41 коп. за період з 03.02.2021 по 17.08. 2021, 18695 грн 60 коп. інфляційних втрат, які обраховані з січня 2021 по липень 2021 тобто за періоди, які не охоплені рішенням у справі №906/121/21.

При цьому, при обчисленні заявлених до стягнення сум, судом враховано вимоги ст.ст.253,254 ЦК України, фактична кількість днів у році, в якому проводиться розрахунок, а щодо інфляційних також те, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Зазначені норми не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Тобто, обов`язок оплатити основний борг, а також обов`язок оплатити нараховані на основний борг, пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних, є подільними одне від одного зобов`язаннями, хоча і є взаємопов`язаними між собою; крім того, норми цивільного законодавства не ставлять в залежність одночасність вимог кредитора на стягнення з боржника основної заборгованості від одночасності права вимоги на стягнення пені, інфляційних та трьох відсотків річних у зв`язку з простроченням основного грошового зобов`язання.

Предметом даного спору є також стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору та відсотків річних за користування коштами.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. (ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України, ст.230 ГК України).

Згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а в силу ст.ст.217, 230 ГК України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 5.1.1 Договору сторони погодили, що крім відповідальності встановленої п.5.1 Договору, за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення, а також додатково сплачує штраф у розмірі 20% процентів від суми несплаченого боргу.

Також у п.5.9 Договору сторони домовились, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до трьох років.

Переглядаючи рішення в цій частині колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо застосування положень ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за не своєчасне виконання грошових зобов`язань», згідно яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислю-ється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тому нарахування передбачених договором штрафних санкцій повинно здійснюватися з урахуванням обмежень, передбачених ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Перевіривши поданий Позивачем розрахунок пені, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних ви-мог в частині стягнення 22699 грн 80 коп. пені 03.02.2021 по 17.08.2021.

Розглянуто всі доводи та вимоги апеляційної скарги, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомір-ність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відповідача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про часткову обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 270, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського про-цесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробалтік» на рішення господарського суду Житомирської області від 07.10.2021 у справі №906/932/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №906/932/21 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.