ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2022 р. Справа№ 910/10779/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Барсук М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Зерній Валентини Дмитрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/10779/21 (суддя Лиськов М.О.) за позовом Фізичної особи-підприємця Зерній Валентини Дмитрівни до Фізичної особи-підприємця Марченко Миколи Сафроновича про стягнення 79 688,68 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Фізична особа-підприємець Зерній Валентина Дмитрівна (далі-позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Марченко Миколи Сафроновича (далі-відповідач) про стягнення 79 688,68 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки оплаченого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/10779/21 у задоволенні позовних вимог - відмовлено повністю.

При прийнятті вказаного рішення суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність належних доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині поставки товару.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 поновлено Фізичній особі-підприємцю Зерній Валентині Дмитрівні пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/10779/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Зерній Валентини Дмитрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/10779/21, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань, протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали, роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/10779/21.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він заперечив, проти задоволення її вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між фізичною особою-підприємцем Марченко Миколою Сафроновичем (надалі - ФОП Марченко М.С., Виробник) та фізичною особою-підприємцем Зерній Валентиною Дмитрівною (надалі - ФОП Зерній В.Д., Дилер) було укладено дилерський контракт б/н, предметом якого є співпраця в сфері реалізації продукції виробника (зернові культури та картопля, овочі та фрукти).

Згідно даного контракту ФОП Зерній В.Д. набуває повноважень офіційного торгового представника (не виключно) на території України, країн Євросоюзу та країн СНД.

Відповідно до умов даного контракту, Виробник ФОП Марченко М.С. зобов`язаний на підставі письмових заявок ФОП Зерній В.Д. здійснити поставку продукції за визначеними якістю та асортиментом (п.2.1 контракту).

Оплата. Поставка продукції здійснюється на підставі здійснення попередньої оплати у розмірі 70% від суми вказаної в рахунку виробника на відповідне замовлення (п.2.1 контракту). Решту 30% - протягом двох банківських днів з моменту поставка продукції виробником.

Поставка продукції здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання виробником попередньої оплати (п.2.5 контракту).

Пунктом 2.4 контракту визначено Сторонами що право власності на продукцію та ризик випадкової загибелі чи пошкодження продукції переходить від: виробника до дилера в момент фактичної передачі продукції дилеру чи вказаному і ним в заявці отримувачу продукції. Виробник вважається таким, що поставив продукцію та виконав заявку в момент фактичної передачі продукції дилеру/отримувачу продукції. Факт поставки продукції засвідчується накладною, підписаною виробником та отримувачем продукції. У разу відсутності в заявці даних про отримувача продукції - таким отримувачем виступає дилер.

ФОП Зерній В.Д. 28.09.2020 було сплачено на рахунок ФОП Марченко М.С. 119 680,00 грн. згідно наданого ФОП Марченко М.С., рахунку-фактури №СФ-28/09 від 28.09.20 за поставку картоплі у кількості 22 тони. Оплата підтверджується платіжним дорученням №614 від 28.09.2020.

Позивач вказує, що ним на адресу відповідача було направлено лист за вих.№ 014 щодо повернення сплачених грошових коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту щодо поставки продукції.

ФОП Марченко М.С. на рахунок ФОП Зерній В.Д. було частково повернено кошти в загальному розмірі 40 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №191 від 29.10.2020 та платіжним дорученням №195 від 15.12.2020.

Враховуючи неповернення відповідачем решти коштів, оплаченого позивачем товару, у розмірі 79 680,00 грн., ФОП Зерній В.Д. звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою правочин, укладений між сторонами правочин є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 662, 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як підтверджено матеріалами справи, на підставі рахунку - фактури №СФ-28/09 від 28.09.20, згідно із платіжним дорученням №614 від 28.09.2020 позивач перерахував на користь відповідача кошти у розмірі 119 680,00 грн.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Поставка продукції здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання виробником попередньої оплати (п.2.5 контракту)

Позивач у позовній заяві вказує, що поставка товару у визначений договором строк відповідачем здійснена не була.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, надав суду першої інстанції товарно-транспортну накладну від 08.10.2020 №2, згідно якої вантаж, а саме картопля вагою 22 тони, було завантажено в смт Немішаєво, Київської області, та відправлено в м. Харків за адресою вказаною позивачем.

Так, вантаж було доставлено та розвантажено в м. Харкові.

При цьому, на вказаній накладній в графі "Прийняв" від ФОП Зерній В.Д. міститься підпис.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що зазначений підпис у накладній від вантажоодержувача йому не належить, печатка ФОП відсутня, що за доводами останнього, свідчить про невиконання відповідачем зобов`язань з поставки товару.

У справі, що розглядається спірним, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання поставки чи не поставки відповідачем, оплаченого позивачем товару.

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, відповідач на підтвердження обставин поставки товару позивачу, надав суду першої інстанції товарно-транспортну накладну від 08.10.2020 №2 (підписання якої позивач заперечує), а також лист ФОП Зерній В.Д. від 29.10.2020 №78 з додатками (Акти прийому передачі товару від 05.10.2020 та від 09.10.2020).

Згідно вказаного листа від 29.10.2020 №78 позивач повідомив відповідачу про перерахування ним коштів у розмірі 119 680,00 грн. та про повернення товару по причині невідповідності технічним, якісним характеристикам.

Посилаючись на неякість товару позивач у вказаному листі просив відповідача повернути сплачені кошти у розмірі 119 680,00 грн.

До листа було додано два акти приймання передачі товару від 05.10.2020 на 15 тон (м.Охтирка) та від 09.10.2020 на 7 тон (м.Харків). Згідно обох актів, комісії, які склали ці акти, вирішили, що картопля не відповідає якісним характеристикам, а тому комісіями вирішено не приймати цей товар від постачальника ФОП Зерній В.Д.

Позивач наявність зазначеного листа не заперечує та більш того посилається на нього в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, дослідивши вказаний лист, дійшла висновку, що він у сукупності з товарно-транспортною накладною від 08.10.2020 №2 підтверджує обставини поставки відповідачем товару позивачу.

При цьому, слід зазначити, що відповідач, здійснюючи часткове повернення коштів позивачу, у призначеннях платежів посилався саме на вказаний лист від 29.10.2020 №78 (платіжні доручення №191 від 29.10.2020 №195 від 15.12.2020).

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає доводи позивача про те, що відповідач здійснював часткове повернення коштів після направлення йому іншого листа від 21.10.2020 №014, в якому вказується про не поставку товару.

Крім цього, апеляційним судом враховується відсутність у матеріалах даної справи доказів направлення відповідачу листа від 21.10.2020 №014 з вимогою про повернення коштів в сумі 119 680,00 грн. з огляду на неотримання товару.

Щодо обставин якості товару, то вони не входять в предмет доказування у даній справі.

Так, позивач, предметом цього позову визначив стягнення коштів, оплаченого, проте непоставленого відповідачем товару, його ж підставами є обставини не поставки товару.

Жодних доводів про неякісність товару позивачем не наводилось та вимог про повернення у зв`язку з цим, сплачених коштів, не пред`являлось.

Колегія суддів зазначає, що вимога про повернення коштів, сплачених за неякісний товар, повинна оформлюватись окремим позовом, а тому враховуючи наведене вище, обставини щодо якості товару у даному судовому провадженні не підлягають дослідженню.

Отже, позивачем не доведено належними засобами доказування обставин невиконання відповідачем зобов`язань з поставки ФОП Зерній В.Д. попередньо оплаченого ним товару.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

Враховуючи те, що позивач не довів обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару, підстави для повернення, сплачених за такий товар коштів, відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зерній Валентини Дмитрівни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/10779/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/10779/21.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 25.05.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Барсук