РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/141/22

Господарським судом Чернігівської області в складі судді Моцьора В.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця

вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150; адреса електронної пошти:;

в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця

вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012; адреса електронної пошти: ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Гренландія

вул. Жовтнева, 38, с. Шестовиця, Чернігівський район, Чернігівська область, 15561

предмет спору: про стягнення 117510грн

без виклику (повідомлення) сторін

31.01.2022, Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія» про стягнення 117510грн збитків.

Позов мотивовано безпідставним ухиленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія» від повернення позивачу суми ПДВ за операціями з купівлі продажу товару, дезінфекційного засобу «засіб для експрес дезінфекції I MED, загальною вартістю 705060грн (у тому числі сума ПДВ 117510грн), отриманого позивачем за видатковими накладними №Гр-0000079 від 17.03.2020, №Гр-0000080 від 17.03.2020, №Гр-0000083 від 18.03.2020, №Гр-0000093 від 19.03.2020, та оплаченого ним у повному обсязі (в тому числі суми ПДВ 117510грн) згідно платіжних доручень №2642692 від 17.03.2020, №2645362 від 18.03.2020, №2642714 від 17.03.2020, №2645367 від 18.03.2020, у той час як перераховані вище господарські операції звільнені від оподаткування з 17.03.2020 в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, яким внесено зміни до п. 71 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 04.02.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі №927/141/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; сторонам установлено процесуальні строки для подачі до суду письмових заяв по суті спору.

Ухвала суду від 04.02.2022 про відкриття провадження в справі направлена відповідачу за адресою його державної реєстрації згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (витяг з якого залучено до матеріалів справи), а саме: вул. Жовтнева, буд. 38, с. Шестовиця, Чернігівський район, Чернігівська область, 15561, повернута 16.02.2022 відділенням поштового зв`язку за зворотною адресою з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

За пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Факт неотримання поштової кореспонденції за офіційною адресою реєстрації сторони не може вважатися поважною причиною невиконання стороною вимог ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка в належному порядку зареєстрована за такою адресою.

За приписами статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідач належним чином за адресою його державної реєстрації повідомлявся про відкриття провадження в справі №927/141/22, суд, враховуючи зміст частини 9 статті 165, частини 2 статті 178, пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе вирішити даний спір за наявними матеріалами справи.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13 та 14 Господарського процесуального кодексу України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Водночас, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 було введено воєнний стан, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась. Зокрема, за указом Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Проте в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у період з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин, дія якого в подальшому неодноразово пролонгувалась згідно з постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

У зв`язку з виробничою потребою, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Акціонерне товариство «Укрзалізниця», в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», на підставі порівняльної таблиці цінових пропозицій на продукцію, що закуповується по рахунках без укладення договору, придбало на підставі видаткових накладних: №Гр-0000079 від 17.03.2020, №Гр-0000080 від 17.03.2020, №Гр-0000083 від 18.03.2020, №Гр-0000093 від 19.03.2020, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія» товар, дезінфекційний засіб «засіб для експрес дезінфекції I MED, загальною вартістю 705060грн (у тому числі сума ПДВ 117510грн) та повністю за нього розрахувався згідно платіжних доручень: №2642692 від 17.03.2020, №2645362 від 18.03.2020, №2642714 від 17.03.2020, №2645367 від 18.03.2020 (у тому числі ПДВ 117510грн).

Перелічені господарські операції задекларовано Товариством з обмеженою відповідальністю «Гренландія» в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчать наявні в матеріалах справи податкові накладні: від 17.03.2020 №21; від 17.03.2020 №22; від 18.03.2020 №25; від 17.03.2020 №91 та від 18.03.2020 №92.

02.04.2020, набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, яким викладено п. 71 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в наступній редакції: тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій.

Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року.

З урахуванням наведених обставин позивач у досудовому порядку неодноразово листами від 27.04.2020 №НХ09/2027, від 13.10.2021 №НХ09/8034, №НХ09/8035, №НХ09/8036, №НХ09/8037 звертався до відповідача з проханням повернути невірно сплачені суми ПДВ за господарськими операціями, що не підлягали оподаткуванню. Проте вимоги позивача залишені відповідачем без виконання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Як встановлено судом, у силу наведених вище норм законодавцем було встановлено, що операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції виключно щодо товарів, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Суд відмічає, що в період вчинення сторонами перелічених господарських операції з купівлі-продажу товару, засобу дезінфекційного «засіб для експрес дезінфекції I MED (УКТ ЗЕД 3808 94 90 00), а саме 17.03.2020-19.03.2020, на всій території України запроваджено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211.

З метою реалізації п. 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 було затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість (надалі - Перелік).

До Переліку №224 включено розділ «Дезінфекційні засоби та антисептики» (в подальшому на підставі постанови КМУ від 08.04.2020 №271 назву цього розділу змінено на «Дезінфекційні засоби, антисептики та обладнання для проведення дезінфекції, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»), до якого в тому числі віднесено товари за кодом УКТЗЕД 3808: засіб на спиртовій основі для протирання рук (Alcohol based hand rub); хлорвмісні та інші за способом дії препарати для дезінфекції поверхонь, матеріалів, обладнання (Chlorine base compound); хлороксиленол (Chloroxylenol); дезінфікуючий засіб для обробки поверхонь; дезінфікуючий засіб для обробки рук і шкіри; дезінфікуючий засіб для інструментів та обладнання тощо.

При цьому, судом враховано, що згідно Примітки до Порядку №224 коди згідно з УКТЗЕД наводяться в цьому переліку довідково; основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначено в переліку.

Таким чином, за висновком суду, матеріалами справи підтверджується включення товару, дезінфекційного засобу «Засіб для експрес дезінфекції «І MED», що був предметом купівлі-продажу за видатковими накладними: №Гр-0000079 від 17.03.2020, №Гр-0000080 від 17.03.2020, №Гр-0000083 від 18.03.2020, №Гр-0000093 від 19.03.2020, до групи товарів, наведених у розділі «Дезінфекційні засоби та антисептики» Порядку №224, що були звільнені від оподаткування податком на додану вартість на території України з 17.03.2020.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача збитків за фактом безпідставного включення суми ПДВ до ціни товару, придбаного позивачем згідно перерахованих вище видаткових накладних. Таким чином, до предмету доказування в даній справі належить встановлення складу цивільного правопорушення.

За частиною 1 статті 189 Господарського кодексу України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Відповідно до статей 185, 186 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

За приписами підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент вчинення сторонами господарської операції з купівлі продажу товару, засобу дезінфекційного «засіб для експрес дезінфекції I MED (УКТ ЗЕД 3808 94 90 00), його було звільнено від оподаткування податком на додану вартість, тобто відповідачем безпідставно в загальну вартість цього товару 705060грн включено податок на додану вартість в сумі 117510грн, що повністю оплачений позивачем згідно платіжних доручень: №2642692 від 17.03.2020, №2645362 від 18.03.2020, №2642714 від 17.03.2020, №2645367 від 18.03.2020.

За частинами 1 та 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення в сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються, зокрема, такий вид господарських санкцій як відшкодування збитків (частина 2 статті 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору або з позадоговірних відносин; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору або позадоговірних відносин, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Таким чином, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Як установлено судом, відповідачем у період з 17.03.2020 по 19.03.2020 при продажі позивачу на підставі видаткових накладних №Гр-0000079 від 17.03.2020, №Гр-0000080 від 17.03.2020, №Гр-0000083 від 18.03.2020, №Гр-0000093 від 19.03.2020 товару, засобу дезінфекційного «засіб для експрес дезінфекції I MED (УКТ ЗЕД 3808 94 90 00), безпідставно включено до загальної вартості товару суму ПДВ 117510грн, що оплачена позивачем згідно платіжних доручень №2642692 від 17.03.2020, №2645362 від 18.03.2020, №2642714 від 17.03.2020, №2645367 від 18.03.2020, оскільки в силу п.71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України та Переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224), перелічені господарські операції були звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та понесеними позивачем збитками в вигляді матеріальних втрат у розмірі безпідставно сплаченої суми ПДВ, включеної відповідачем до загальної вартості спірного товару.

Таким чином, за висновком суду, наявними матеріалами справи підтверджується наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, що є підставою для задоволення позову про стягнення збитків у повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статями 184, 233, 236, 238, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150; ) в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія» (вул. Жовтнева, 38, с. Шестовиця, Чернігівський район, Чернігівська область, 15561; ) про стягнення 117510грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія» (вул. Жовтнева, 38, с. Шестовиця, Чернігівський район, Чернігівська область, 15561; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150; ) 117510грн та 2481грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор