РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2022Справа № 910/12759/21

За позовомРозам Віжен Лімітед ( Rozum Vision Limited )
доДержавного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача1. ОСОБА_3
2. Приватного підприємства «ОМП»
провизнання незаконним і скасування рішень та зобовязання вчинити дії
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Єрьомін С.В.
від відповідача:Запорожець Л.Г.
від третьої особи 1:Остапенко Є.С.
від третьої особи 2:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розам Віжен Лімітед (Rozum Vision Limited) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (надалі - «Укрпатент») про:

- визнання незаконним і скасування рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.07.2020 за заявкою №m201917391 від 08.07.2019 на реєстрацію позначення в якості торгівельної марки;

- визнання незаконним і скасування рішення Апеляційної палати Національного органу інтелектуальної власності від 24.07.2021, яке затверджено наказом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 27.04.2021, яке затверджено наказом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» №60-н/2021 від 18.05.2021;

- зобов`язання Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» повторно розглянути заявку №m201917391 від 08.07.2019 на реєстрацію позначення в якості торгівельної марки з урахуванням висновків викладених Господарським судом міста Києва у рішенні по справі за даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення від 07.07.2020 за заявкою №m201917391 від 08.07.2019 на реєстрацію позначення в якості торгівельної марки про відповідність умовам надання правової охорони позначення на ім`я позивача щодо частини заявлених на реєстрацію товарів та послуг є незаконним, оскільки, на думку позивача, у відповідача не було підстав для відмови у реєстрації заявленого позначення для всіх послуг 41 та 45 класу товарів та послуг. З аналогічних підстав позивач вказує на незаконність і рішення Апеляційної палати Національного органу інтелектуальної власності від 24.07.2021, яким відмовлено у задоволенні заперечення позивача та залишено чинним рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує, що як рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.07.2020, так і рішення Апеляційної палати Національного органу інтелектуальної власності від 24.07.2021, були прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та чинним законодавством України в сфері інтелектуальної власності, а також з повним з`ясуванням викладених обставин.

06.09.2021 представником позивача подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку експерта №220, складеного судовим експертом Жилою Богданом Володимировичем 31.08.2021 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності, яке було задоволено судом, а висновок приєднаний до матеріалів справи.

У відповіді на відзив позивач наголошує на помилковості оскаржуваних рішень відповідача, про що свідчить долучений ним до матеріалів справи висновок експерта. При цьому, позивач вказує на відсутність будь-яких доказів у матеріалах справи на підтвердження позиції відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 залучено до участі у справі ОСОБА_3 та Приватне підприємство «ОМП» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося з метою надання учасникам справи можливості скористатися правами, передбаченими приписами Господарського процесуального кодексу України.

Протокольною ухвалою суду від 22.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 12.01.2022 представники сторін надали пояснення стосовно суті спору, представник позивача позов підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю.

В судовому засіданні 16.02.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач є заявником за заявкою №m201917391 від 08.07.2019 на реєстрацію в якості торговельної марки позначення «», яке заявлене для наступних класів МКТП: 9, 35, 41, 42, 45.

07.07.2020 на підставі висновку формальної експертизи заявки на знак для товарів і послуг №121854/ЗМ/19 від 26.11.2019 Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було прийнято рішення (надалі - «Рішення від 07.07.2020») про відповідність умовам надання правової охорони позначення на ім`я позивача щодо частини заявлених на реєстрацію товарів та послуг на тій підставі, що заявлене комбіноване позначення:

- для всіх послуг 41 класу МКТП, зазначених у наведеному матеріалах заявки переліку, є схожими настільки, що його можна сплутати зі словесною торговельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (свідоцтво НОМЕР_4 від 25.11.2019), раніше зареєстрованою в Україні на ім`я ОСОБА_3 (UA) щодо таких самих та споріднених послуг;

- для всіх послуг 45 класу МКТП, зазначених у наведеному матеріалах заявки переліку, є схожими настільки, що його можна сплутати зі словесною торговельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (свідоцтво № НОМЕР_1 від 25.07.2012), раніше зареєстрованого в Україні на ім`я Приватного підприємства «ОМП» (UA) щодо таких самих та споріднених послуг.

Рішенням Апеляційної палати НОІВ від 27.04.2021 (надалі - «Рішення від 27.04.2021»), яке затверджено наказом відповідача №60-н/2021 від 18.05.2021, вирішено відмовити позивачу у задоволенні заперечення, а рішення Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 07.07.2020 залишено чинним.

Спір у справі виник у зв`язку з оскарженням позивачем законності рішень відповідача від 07.07.2020 та 27.04.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать торговельні марки.

Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом у випадках і порядку, передбачених законом (ч. 1 ст. 157 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 494 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, 08.07.2019 позивачем було подано заявку №m201917391 на реєстрацію в якості торговельної марки позначення «», яке заявлене для наступних класів МКТП: 9, 35, 41, 42, 45.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції на дату подання заявки) особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Установи заявку.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 10 вказаного Закону експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику.

Під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали заявки, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання (ч. 15 ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції на дату подання заявки).

Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» на підставі рішення про реєстрацію торговельної марки та за наявності документа про сплату державного мита за видачу свідоцтва і збору за публікацію про видачу свідоцтва здійснюється публікація в Бюлетені відомостей про видачу свідоцтва, визначених в установленому порядку. Зазначені мито та збір сплачуються після надходження до заявника рішення про реєстрацію торговельної марки.

Одночасно з публікацією відомостей про видачу свідоцтва НОІВ здійснює державну реєстрацію торговельної марки, для чого вносить до Реєстру відповідні відомості. Порядок ведення Реєстру і склад відомостей, що містяться в Реєстрі, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції на дату прийняття оскаржуваного рішення Укрпатенту).

Видача свідоцтва здійснюється НОІВ у місячний строк після державної реєстрації торговельної марки. Свідоцтво видається особі, яка має право на його одержання. Якщо право на одержання свідоцтва мають кілька осіб, їм видається одне свідоцтво (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції на дату прийняття оскаржуваного рішення Укрпатенту).

Згідно з п. 3 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» від 23.12.1993 відповідність знаків умовам їх реєстрації визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції від 09.04.2015) правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, вимогам Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції від 09.04.2015), згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону також позначення, які, зокрема, є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Абзацами 2, 3 частини 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції від 09.04.2015) передбачено, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі:

знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг;

знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності.

На підставі висновку формальної експертизи заявки на знак для товарів та послуг Укрпатенту №121854/3М/19 від 26.11.2019 від 07.07.2020 Мінекономіки прийнято рішення про реєстрацію знака « НОМЕР_2 , зобр.» відносно частини товарів і послуг за заявкою № m 2019 17391 на тій підставі, що заявлене комбіноване позначення:

- для всіх послуг 41 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (далі - МКТП), зазначених у наведеному в матеріалах заявки переліку, є схожим настільки, що його можна сплутати зі словесною торговельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (свідоцтво № НОМЕР_4 від 25.11.2019, заявка № m 2017 25733 від 17.11.2017), раніше зареєстрованою в Україні на ім`я ОСОБА_3 (UA) щодо таких самих та споріднених послуг.

- для всіх послуг 45 класу МКТП, зазначених у наведеному в матеріалах заявки переліку, є схожим настільки, що його можна сплутати зі словесною торговельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (свідоцтво № НОМЕР_1 від 25.07.2012, заявка № m 2011 06313 від 20.04.2011), раніше зареєстрованою в Україні на ім`я Приватного підприємства «ОМП» (UA) щодо таких самих та споріднених послуг.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив його до Апеляційної палати НОІВ з тих підстав, що за ознаками схожості заявлене позначення відрізняється від протиставлених торговельних марок за фонетичною, графічною та семантичною ознаками, що унеможливлює їх сплутування. Позивач також скоротив перелік заявлених послуг 41 та 45 класів МКТП та вважав, що вони не споріднені з послугами, за якими зареєстровані протиставлені торговельні марки.

Колегія Апеляційної палати під час перегляду Рішення від 07.07.2020 встановила наступне.

Заявлене за заявкою № m 2019 17391 комбіноване позначення складається зі словесного елемента, виконаного стандартним шрифтом маленькими літерами латиниці та зображувального елемента у вигляді стилізованого зображення звукової хвилі. Позначення подано на реєстрацію відносно товарів 09 та послуг 35, 41, 42, 45 класів МКТП.

Протиставлена торговельна марка «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 виконана стандартним шрифтом заголовними літерами латиниці, зареєстрована для послуг 45 класу МКТП.

Протиставлена торговельна марка «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом № НОМЕР_4 виконана стандартним шрифтом заголовними літерами кирилиці, зареєстрована для послуг 41 класу МКТП.

Відповідно до пункту 3 статті 6 Закону «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати із знаками раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Згідно з пунктом 4.3.2.4 Правил, при перевірці позначень на тотожність і схожість встановлюється ступінь їх схожості, однорідність товарів і послуг, для яких заявлені знаки. При цьому, позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах, та схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним у цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

Згідно з пунктом 4.3.2.6 Правил словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи. При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість.

Під час експертизи словесних позначень увага звертається в першу чергу на їх схожість, а не на їх різницю, оскільки саме схожі елементи призводять до сплутування знаків.

Відповідно до пункту 4.3.2.8 Правил комбіновані позначення, заявлені як знаки, порівнюються з комбінованими позначеннями та з тими видами позначень, які входять до складу комбінованого позначення, що перевіряється, як елементи.

При оцінці схожості комбінованих позначень визначається схожість як усього позначення в цілому, так і його складових елементів з урахуванням значимості положення, яке займають тотожні або схожі елементи в цьому позначенні. Особлива увага при порівнянні приділяється домінуючим елементам позначень.

У комбінованому позначенні, що складається із зображувального та словесного елементів, основним елементом, як правило, є словесний елемент, оскільки він краще запам`ятовується, ніж зображувальний, і саме на ньому акцентується увага споживача при сприйнятті позначень.

При проведенні порівняльного аналізу заявленого позначення та протиставлених торговельних марок колегія Апеляційної палати встановила наступне.

Фонетичний аналіз передбачає відтворення порівнювальних слів фонетичною транскрипцією, сприймання на слух їх звукових особливостей. За фонетикою заявлене позначення «НОМЕР_2» [розам] схоже з протиставленими торговельними марками «ІНФОРМАЦІЯ_1» [ІНФОРМАЦІЯ_2], «ІНФОРМАЦІЯ_2» схожістю звучання порівнювальних слів, кількістю співпадаючих звуків.

Візуально порівнювані позначення схожі шрифтом, графічним відтворенням літер з урахуванням характеру літер (друковані), а відрізняються алфавітом та наявністю у заявленому позначенні зображувального елемента.

Стосовно семантичної схожості, колегія Апеляційної палати зазначила, що слова «НОМЕР_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_1» не містять у собі конкретного смислового значення, тобто є фантазійними. Словесний елемент «НОМЕР_2» заявленого позначення є складовою частиною найменування апелянта. Протиставлена торговельна марка «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом № НОМЕР_4 складається з прізвища її власника.

За результатами порівняльного аналізу колегія Апеляційної палати дійшла висновку, що за ознаками схожості заявлене позначення схоже з протиставленими торговельними марками, оскільки, асоціюється з ними у цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

Проаналізувавши скорочений апелянтом перелік послуг 41, 45 класів МКТП, колегія Апеляційної палати зазначила, що, враховуючи вид послуг, їх призначення, коло споживачів та можливість виникнення у споживачів враження про належність цих послуг одній особі, заявлені послуги є такими самими та спорідненими з послугами 41, 45 класів МКТП за свідоцтвами № НОМЕР_1, № НОМЕР_4.

За результатами порівняльного аналізу колегія Апеляційної палати дійшла висновку, що заявлене позначення щодо послуг 41, 45 МКТП є схожим настільки, що його можна сплутати з протиставленими торговельними марками за свідоцтвами № НОМЕР_1, № НОМЕР_4, раніше зареєстрованими на ім`я інших осіб щодо таких самих та споріднених з ними послуг.

Рішенням Апеляційної палати НОІВ від 27.04.2021, яке затверджено наказом відповідача №60-н/2021 від 18.05.2021, вирішено відмовити позивачу у задоволенні заперечення, а рішення Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 07.07.2020 залишено чинним.

Позивач не погоджується із вказаними рішеннями відповідача з тих підстав, що позначення «» не є схожим настільки, що його можна сплутати з позначеннями третіх осіб за свідоцтвами № НОМЕР_1, № НОМЕР_4, у зв`язку з чим відмова в реєстрації позначення позивача для послуг 41 та 45 класу МКТП є незаконною.

Оскільки для з`ясування вказаних питань необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити такі обставини неможливо, позивачем було подано суду висновок за результатами проведення судової експертизи.

Статтею 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За змістом ст. 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

06.09.2021 представником позивача подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку експерта №220, складеного судовим експертом Жилою Богданом Володимировичем 31.08.2021 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності. Вказаним висновком встановлено, що:

- позначення «» за заявкою №m201917391 від 08.07.2019 на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг не є схожим з торговельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25.07.2012 настільки, що їх можна сплутати щодо наведених у заявці послуг 45 класу МКТП;

- позначення «» за заявкою №m201917391 від 08.07.2019 на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг не є схожим з торговельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України № НОМЕР_3 від 25.11.2019 настільки, що їх можна сплутати щодо наведених у заявці послуг 41 класу МКТП.

Експертом в результаті проведення порівняльного дослідження було, зокрема, встановлено:

- між позначенням за заявкою №m201917391 та торговельною маркою за свідоцтвом України №158799 присутня фонетична схожість за умови ігнорування збільшеного інтервалу між літерами словесного елементу позначення за заявкою №m201917391 та суцільному його прочитанні за правилами транслітерації англомовних власних назв; відсутня фонетична схожість; відсутня семантична схожість;

- між позначенням за заявкою №m201917391 та торговельною маркою за свідоцтвом України №267853 присутня фонетична тотожність за умови ігнорування збільшеного інтервалу між літерами словесного елементу позначення за заявкою №m201917391 та суцільному його прочитанні без врахування правил транслітерації англомовних власних назв шляхом буквальної заміни латинських літер на аналогічні літери українського алфавіту; відсутня графічна схожість; відсутня семантична схожість;

- очевидна візуальна відмінність порівнюваних об`єктів суттєво послаблює фактор присутності між ними звукової схожості, що, з урахуванням відсутності смислової схожості, не дозволяє визнати їх схожими до ступеня сплутування в цілому.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт зобов`язаний надати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Згідно з ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Висновок експерта №220 від 31.08.2021 був складений Жилою Богданом Володимировичем - атестованим судовим експертом кваліфікаційного класу з правом проведення експертиз у сфері інтелектуальної власності, у тому числі за спеціальністю: 13.6 «Дослідження, пов`язані з комерційними (фірмовими) найменуваннями, торговельними марками (знаками для товарів і послуг), географічними зазначеннями" (свідоцтво №1065 від 26.02.2010).

У висновку експерта №220 від 31.08.2021 зазначено, що про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 384 Кримінального кодексу України експерт обізнаний.

З огляду на наведене, суд вважає, що висновок експерта №220 від 31.08.2021 складений кваліфікованим експертом відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу».

Суд також дійшов висновку, що висновок експерта №220 від 31.08.2021 містить докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експерту, даний висновок складений у порядку, визначеному законодавством, а тому приймається судом в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд відзначає, що відповідачем не було долучено до матеріалів справи жодного доказу на спростування висновків, зроблених експертом за наслідками проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності, а також жодних доказів на підтвердження власної позиції щодо правомірності оскаржуваних у даній справі рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами визнання акта недійсними є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначений законом компетенції, органу який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Таким чином, оскільки встановлені судом обставини справи в сукупності підтверджують необґрунтованість та незаконність оскаржуваних рішень, які порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції бере до уваги, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та ін.).

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Розам Віжен Лімітед (Rozum Vision Limited) задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним і скасувати рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.07.2020 за заявкою №m201917391 від 08.07.2019 на реєстрацію позначення «» в якості торгівельної марки.

3. Визнати незаконним і скасувати рішення Апеляційної палати Національного органу інтелектуальної власності від 24.07.2021, яке затверджено наказом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 27.04.2021, яке затверджено наказом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» №60-н/2021 від 18.05.2021.

3. Зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (01601, м. Київ, вул. Глазунова, 1) повторно розглянути заявку №m201917391 від 08.07.2019 на реєстрацію позначення «» в якості торгівельної марки. Видати наказ.

4. Стягнути з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (01601, м. Київ, вул. Глазунова, 1) на користь Розам Віжен Лімітед (Rozum Vision Limited) ( 12 Малберрі Плейс Піннелл Роуд, Лондон, Англія, SE9 6AR ) судовий збір у розмірі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп. Видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.05.2022.

Суддя В.П. Босий