ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Справа № 925/1869/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від позивача Тарасенко О.В. адвокат,

від позивача Береза Л.О. представник за довіреністю,

від відповідача Куць М.М. представник за посадою,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства Черкаський науково-дослідний та

проектний інститут землеустрою, м. Черкаси

до Драбівської селищної ради, смт Драбів, Черкаської області

про стягнення 20 672 грн. 65 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом державне підприємство Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою до Драбівської селищної ради про стягнення з відповідача 20 672 грн. 65 коп. заборгованості за договором №00085 на виконання землевпорядних (земле оціночних) робіт від 18 грудня 2018 року укладеного між Криштопівською сільською радою та державним підприємством Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20 січня 2022 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21 січня 2022 року клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено.

Справу №925/1869/21 вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 22 лютого 2022 року.

Проте судове засідання призначене на 22 лютого 2022 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному з 21 по 25 лютого 2022 року.

Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року відкладено вирішення питання про призначення судового засідання з розгляду справи по суті, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 14 квітня 2022 року розгляд справи по суті призначено на 12 год. 00 хв. 11 травня 2022 року.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позов та вказував, що відповідно до розпорядження від 12 червня 2020 року №728-р Кабінету Міністрів України Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Черкаської області до складу Драбівської селищної територіальної громади увійшли Драбівська селищна рада (смт Драбів), Левченківська сільська рада (село Левченкове та село Тополі), Білоусівська сільська рада (село Білоусівка), Бойківщинська сільська рада (село Бойківщина), Драбове-Барятинська сільська рада (селище Драбове-Барятинське), Жорнокльовівська сільська рада (село Жорнокльови), Золотоношківська сільська рада (село Золотоношка), Криштопівська сільська рада (село Криштопівка), Митлашівська сільська рада (село Митлашівка, село Козаче та село Олімпіадівка). Михайлівська сільська рада (село Михайлівка та село Павлівщина), Нехайківська сільська рада (село Нехайки та село Привітне), Перервинцівська сільська рада (село Перервинці та селище Козорізи).

Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування та районних державних адміністрацій за №1009-ІХ від 17 листопада 2020 року яким внесено зміни до законів України Про місцеве самоврядування в Україні, Про місцеві державні адміністрації, Про Кабінет Міністрів України, Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, щодо закінчення повноважень сільських, селищних. міських голів, сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, районних рад у зв`язку зі змінами в адміністративно-територіальному устрої України, реорганізації сільських. селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, районних рад як юридичних осіб публічного права, у зв`язку зі змінами в адміністративно-територіальному устрої України правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних громад, території яких були включені до територій територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України Драбівська селищна рада є правонаступником Криштопівської сільської ради, Черкаська область, Драбівський район, с. Криштопівка.

25 листопада 2020 року на першій сесії селищної ради 8 скликання депутатами прийнято рішення за №1 -10/VIII Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання та розпочато процедуру реорганізації Криштопівської сільської ради, Черкаська область, Драбівський район, с. Криштопівка.

В позовній заяві позивач стверджує, що в грудні 2018 року між державним підприємством Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою та Криштопівською сільською радою було укладено договір № 00085 від 18 грудня 2018 року на загальну суму 20 672,65 грн. з ПДВ.

До матеріалів справи представником позивача додано копію акта приймання- передачі робіт до договору № 00085 від 18 грудня 2018 року, який був підписаний головою села Криштопівка Богославець Г.Т. 03 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що сторонами погоджено проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень в адмінмежах Криштопівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, який відповідає умовам договору, затвердженому технічному завданню і оформлений в належному порядку.

19 лютого 2021 року на п`ятій сесії селищної ради 8 скликання депутатами прийнято рішення за №5-29/VІІІ Про затвердження передавальних актів сільських рад, які припиняються в результаті реорганізації шляхом приєднання до Драбівської селищної ради, яким затверджено передавальний акт Криштопівської сільської ради (ЄДРПІОУ 33363120), місцезнаходження юридичної особи: 19830, Черкаська обл., Драбівський р-н. с. Криштопівка, вул. Миру, 7, яка припиняється в результаті реорганізації шляхом приєднання до Драбівської селищної ради (), місцезнаходження юридичної особи: 19800, Черкаська обл., Драбівський р-н. смт Драбів. вул. Гагаріна. 17.

З передавального акту вбачається, що на момент передачі майна та активів грошові кошти у Криштопівській сільській раді відсутні, дебіторська та кредиторська заборгованість відсутня, проект землеустрою щодо встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень в адмінмежах Криштопівської сільської ради Драбівського району Черкаської області також відсутній.

Криштопівська сільська рада є бюджетною установою та розпорядником бюджетних коштів, а тому укладання будь-яких договорів, на підставі яких остання бере на себе зобов`язання, необхідно здійснювати з врахуванням положень Бюджетного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь - які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч.2 ст. 23 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України визначено, що розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядник взяв зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, установлених цим кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

11 січня 2022 року Драбівською селищною радою направлено запит до управління Державної казначейської служби України у Драбівському районі Черкаської області, з проханням надання інформації чи проводилася реєстрація та взяття на облік бюджетних зобов`язань розпорядника бюджетних коштів Криштопівської сільської ради згідно договору №00085 від 18 грудня 2018 року укладеного між Криштопівською сільською радою та державним підприємством Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою.

14 січня 2022 року Драбівській селищній раді Управлінням державної казначейської служби України у Драбівському районі Черкаської області надано інформацію про те, що за період з 18 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року до УДКСУ у Драбівському районі Черкаської області договір від 18 грудня 2018 року №00085 на суму 20 672, 65 грн., укладений між Криштопівською сільською радою та ДП Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою на реєстрацію не подавався.

Отже, відповідач вважає, що позивачем не доведено, що він має право на звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів так як відсутня бюджетна заборгованість.

Таким чином, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

У відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами викладеними відповідачем у відзиві.

Зокрема, позивач вказує, що зобов`язання не зареєстроване у Державному казначействі України та Реєстрі бюджетних зобов`язань визнається недійсним. Бюджетна установа в особі її керівника, як розпорядник бюджетних коштів, має привести дане зобов`язання у відповідність до бюджетного законодавства або переглянути свою участь в зобов`язальних відносинах (договір, на підставі якого виникають зобов`язальні відносини, може бути припинений відповідно до ст.ст. 202-206 ЦК України або визнаний недійсним відповідно до ст. 207 ЦК України) і за можливості вийти з них.

Отже, лише бюджетне зобов`язання не зареєстроване в державному казначействі України в реєстрі бюджетних зобов`язань - визнається недійсним, а зазначена норма матеріального права жодним чином не скасовує дійсність самого договору, тому договір № 00085 від 18 грудня 2018 року є дійсним оскільки судом не встановлено інше.

Недійсність укладеного між сторонами правочину не встановлена безпосередньо законом, що унеможливлює вважати його нікчемним, тобто сам правочин є оспорюваним.

В судовому засіданні, яке відбулося 11 травня 2022 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1869/21.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 18 грудня 2018 року між Криштопівською сільською радою (замовник) та державним підприємством Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (виконавець) було укладено договір №00085 на виконання землевпорядних (землеоціночних робіт).

Відповідно до п. 1.1. договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець взяв на себе зобов`язання своїми засобами та за рахунок замовника виконати зазначені в пункті 1.2. договору землевпорядні роботи, а замовник прийняти результати таких робіт (землевпорядну документацію) і оплатити виконавцеві вартість виконаних робіт.

Згідно п. 1.2. договору предметом договору є виконання робіт по розробці землевпорядної документації, а саме: проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіального утворення с. Криштопівка Драбівського району Черкаської області.

Загальна вартість робіт за цим договором становить 20 672 грн. 65 коп. з урахуванням ПДВ (п. 2.1. договору).

Замовник проводить оплату робіт шляхом поетапного перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

За кожний етап виконання робіт замовник проводить оплату згідно погодженого календарного плану виконання робіт (додаток 4) протягом 5 банківських днів з моменту отримання від виконавця акту про виконання по кожному етапу робіт.

Остаточний розрахунок проводиться замовником протягом 5 банківських днів з моменту отримання від виконавця результату робіт згідно акту приймання-передачі робіт та отримання накладної (рахунку-фактури) (п.п. 2.3.-2.5. договору).

Позивач на виконання умов договору від 18 грудня 2018 року №00085 виготовив землевпорядну документацію, про що сторонами договору було підписано акт приймання передачі документації від 03 жовтня 2019 року (а.с. 25).

Зауважень до виконаних позивачем робіт сільською радою (замовником) заявлено не було.

Водночас, оплату за виконану роботу замовником проектних робіт здійснено не було.

Криштопівська сільська рада відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №278-р Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Черкаської області увійшла до складу Драбівської ОТГ Золотоніського району Черкаської області, а всі права та обов`язки Криштопівської сільської ради по договору перейшли до Драбівської об`єднаної територіальної громади Золотоніського району Черкаської області, як до правонаступника.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частина 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір №00085 на виконання землевпорядних (землеоціночних робіт) від 18 грудня 2018 року не є недійсним в силу закону (нікчемним), даний договір не визнавався в судовому порядку недійсним, а тому посилання відповідача на те, що вказаний правочин є недійсним є безпідставними.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. ст. 887, 889 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт:

1) сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом;

2) використовувати проектно-кошторисну документацію, одержану від підрядника, лише для цілей, встановлених договором, не передавати проектно-кошторисну документацію іншим особам і не розголошувати дані, що містяться у ній, без згоди підрядника;

3) надавати послуги підрядникові у виконанні проектних та пошукових робіт в обсязі та на умовах, встановлених договором;

4) брати участь разом з підрядником у погодженні готової проектно-кошторисної документації з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування;

5) відшкодувати підрядникові додаткові витрати, пов`язані із зміною вихідних даних для проведення проектних та пошукових робіт внаслідок обставин, що не залежать від підрядника;

6) залучити підрядника до участі у справі за позовом, пред`явленим до замовника іншою особою у зв`язку з недоліками складеної проектної документації або виконаних пошукових робіт.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства суд дійшов наступних висновків.

Договір від №00085 від 18 грудня 2018 року є господарським договором, з якого у його сторін виникли майново-господарські зобов`язання, зокрема, у позивача виготовити землевпорядну документацію, а у відповідача - прийняти від позивача за актом приймання-передачі ці роботи (послуги) і своєчасно оплатити їх.

Недійсність договору від №00085 від 18 грудня 2018 року як правочину прямо не встановлена законом і він не визнавався судом недійсним.

Отже, договір від №00085 від 18 грудня 2018 року є обов`язковим для виконання сторонами.

Підрядник передав замовнику по акту виконану роботу.

Відповідач є правонаступником замовника по договору.

Згідно п. 2.2. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 березня 2012 року №309 розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов`язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 (далі - Реєстр) на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання.

Тобто, даний обов`язок подачі документів до відповідного органу Казначейства покладається саме на розпорядники бюджетних коштів.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у відповідних видатках бюджету, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року та у справі Бакалов проти України від 30 листопада 2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас відповідач не виконав свого обов`язку щодо оплати виконаних позивачем підрядних робіт, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Позивачем заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 4 000 грн. 00 коп. понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою та 4 000 грн. 00 коп. гонорару у разі задоволення позовної заяви (гонорар успіху).

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 2 розділу 3 договору про надання правової допомоги від 22 грудня 2021 року укладеного між позивачем та адвокатом Тарасенко О.В. визначено, що гонорар складається із суми вартості послу, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені у Додатку 1 до цього договору.

Розмір гонорару частково залежить від досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. В Додатку 1 може бути визначена сума, яка підлягає додатковій сплаті клієнтом у разі прийняття позитивного рішення на користь клієнта (п. 3 розділу 3 договору).

В Додатку 1 до договору від 22 грудня 2021 року (тарифи та послуги) сторони домовилися, що гонорар складає 4 000 грн. 00 коп., а додатковий гонорар (у разі прийняття позитивного рішення на користь клієнта) також становить 4 000 грн. 00 коп.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг (додаток 2 до договору) встановлено, що:

- консультація (усна, письмова) 1 год. - 500 грн. 00 коп.;

- підготовка до розгляду справи, складання документів 3 год., вартість послуг становить 1 500 грн. 00 коп.;

- представництво інтересів клієнта 2 год., (вартість однієї год. - 1 000 грн. 00 коп.), загальна сума - 2 000 грн. 00 коп.;

- гонорар у разі прийняття позитивного рішення - 4 000 грн. 00 коп.

Пунктом 8 розділу 3 договору сторони передбачили, що клієнт сплачує гонорар протягом двох місяців з моменту укладення договору, а додатковий гонорар, у разі прийняття позитивного рішення на користь клієнта, протягом 30 днів з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено адвокату 4 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується платіжним дорученням №12315 від 22 грудня 2021 року.

За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви, пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі East/West проти України від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з гонораром успіху. ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають гонорар успіху, ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі Пакдемірлі проти Туреччини (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала гонорар успіху у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від відповідача не надходило до суду жодних заяв (заперечень) щодо неспівмірності витрат позивача на послуги адвоката, включаючи передбачений договором гонорар успіху, а також не надходило клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами в порядку ч.4 ст.129 ГПК України.

Матеріали справи не містять доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності із значенням справи для позивача, а загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, не виходить за розумні межі розміру гонорару адвоката.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню 8 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Драбівської селищної ради, вул. Центральна, 69, смт Драбів. Драбівського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 34226402 на користь державного підприємства Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою, вул. Смілянська, 118, м. Черкаси, ідентифікаційний код 00709709 20 672 грн. 65 коп. боргу, 2 270 грн. 00 коп. судового збору та 8 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати відповідний наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 13 травня 2022 року.

Суддя А.В.Васянович