РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2022Справа № 910/8866/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення 15662,50 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 15662,50 грн. відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної у ДТП особи, не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що позивач пропустив річний строк на звернення із заявою про страхове відшкодування, у зв`язку з чим не має права на отримання страхового відшкодування. Також відповідач зазначив, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 8897,75 грн., у зв`язку з чим отримав право вимоги лише на вказану суму.

Щодо наданого відповідачем 07.04.2022 клопотання про відкладення розгляду справи з призначенням іншої дати судового засідання, суд зауважує, що провадження в даній справі здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто без проведення судового засідання.

Ураховуючи надання відповідачем відзиву на позовну заяву та відсутність зі сторони позивача будь-яких інших пояснень, заяв чи клопотань по суті спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду справи.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.05.2018 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено договір № 06-07.14.18.00077 добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності експлуатанту наземного транспорту, водія та пасажирів від нещасного випадку, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Renault Premium, державний номер НОМЕР_1 .

13.06.2018 у м. Львів по вул. Кузнярівка, 1, відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки Opel Corsa, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортним засобом марки Renault Premium, державний номер НОМЕР_1 , із напівпричіпом Latre, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , у зв`язку з чим останньому транспортному засобу завдано пошкоджень.

Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 02.08.2018 у справі № 462/3678/18 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

15.06.2018 страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання страхового випадку та 17.07.2018 із заявою про сплату страхового відшкодування за договором від 10.05.2018 № 06-07.14.18.00077.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Renault Premium, державний номер НОМЕР_1 , визначено на підставі рахунку-фактури від 08.07.2018 на суму 17600 грн., виставленого СПД ОСОБА_4 .

На підставі вищевказаних документів позивач визначив розмір страхового відшкодування в розмірі 16662,50 грн. відповідно до страхового акту від 27.07.2018 № ТР-14-5085 із розрахунком.

Так, частина суми страхового відшкодування в розмірі 8897,75 грн. сплачена позивачем на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням від 03.08.2018 № 71466, а в іншій частині страхове відшкодування в розмірі 7764,75 грн. зараховано як страховий платіж за договором від 10.05.2018 № 06-07.14.18.00077.

Цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП водія ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП застрахована у відповідача за полісом № АМ009106240, який станом на дату ДТП 13.06.2019 був діючим.

У зв`язку з цим, позивач звертався до відповідача з претензією на виплату страхового відшкодування від 10.09.2019, однак відповіді або грошових коштів не отримав.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Станом на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, застраховано відповідачем на підставі полісу № АМ009106240 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У той же час, відповідач у відзиві на позовну заяву наголосив на тому, що позивач звернувся до нього з заявою на виплату страхового відшкодування із пропуском встановленого законом річного строку.

Згідно з пунктом 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Таким чином попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика (або МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 276/752/16-ц.

Водночас, враховуючи правовий режим регулювання вказаних правовідносин, наявність страхового випадку передбаченого ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є безумовною підставою для виплати страхового відшкодування, оскільки зазначений Закон містить перелік випадків, коли шкода не відшкодовується (ст. 32) та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, визначені у ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, право на отримання страхового відшкодування не є абсолютним, оскільки обмежено як наявністю обставин, необхідних для настання страхового випадку, так і відсутністю випадків, визначених у ст. ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що унеможливлюють здійснення страхового відшкодування.

Згідно з п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При суд враховує, що порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Отже, шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Інший спосіб надає можливість потерпілому звернутись до суду з вимогою до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Вказане випливає зі змісту норми п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Водночас, положення п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні, стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, від 21.08.2018 у справі № 227/3573/16-ц).

Як слідує з матеріалів справи, спірна ДТП відбулася 13.06.2018, у той час як позивач звернувся до відповідача з претензією на виплату страхового відшкодування лише 10.09.2019, тобто після встановленого п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку.

Отже, відсутність будь-яких доказів звернення позивача до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування протягом року з дати скоєння ДТП унеможливлює задоволення позовних вимог, оскільки у такому випадку спірні правовідносини сторін унормовуються п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тобто, суд виходить з того, що позивач із відповідною заявою про здійснення страхового відшкодування до відповідача протягом року з дати скоєння ДТП не звертався, що свідчить про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування.

При цьому судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статей 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова