ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2022 р. Справа№ 910/6063/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Попікової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.11.2021

у справі №910/6063/21 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров`я"

про відшкодування 112 825,03 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров`я" про стягнення 112 825,03 грн заборгованості за надані послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що на думку місцевого господарського суду позивач не довів відповідними засобами доказування наявності законних підстав для стягнення заявленої у позові суми. За результатом дослідження зібраних у матеріалах справи доказів, місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність тверджень позивача про наявність у відповідача зобов`язання перед позивачем з оплати вартості наданих послуг з прання і сухого чищення брудної білизни медичного призначення в розмірі 112 825,03 грн, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся" 20.12.2021 засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, у якій просило суд рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21 скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач замовляв у скаржника відповідні послуги з прання і сухого чищення білизни медичного призначення для ККЛ № 1 у спірний період. Апелянт стверджує, що факт надання послуг по суті визнається та підтверджується відповідачем самостійно, а докази цього надані скаржником та містяться у матеріалах справи. За твердженням скаржника після надання послуг чиста білизна скаржником передавалася реальному працівникові ККЛ № 1 Філії ПОЗ (відповідача), яка і зазначена у відповідних видаткових накладних за січень-травень 2019 року.

Ухвалою суду від 28.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21 задоволено, поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21, відкрите апеляційне провадження у справі №910/6063/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся", ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров`я" подало відзив на апеляційну скаргу у якому просило суд рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. При цьому відповідач посилається на безпідставність вимог апеляційної скарги та обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що за твердженням позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся" з січня по травень 2019 року включно надало для Філії "Центр охорони здоров`я" AT "Українська залізниця", а саме Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 1, послуги з прання і сухого чищення білизни медичного призначення на загальну суму 112 825,03 грн.

При цьому позивач зазначав, що указані послуги надавалися ним без укладення письмового договору.

У якості дорказу позивачем було надано суду копії видаткових накладних за січень - травень 2019 року; копії актів здачі-приймання робіт №7 від 11.01.2019, №77 від 14.02.2019, №143 від 18.03.2019, №214 від 15.04.2019, №282 від 14.05.2019; акт звірки розрахунків. Указані документи скадено без підписів уповноважених осіб відповідача.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся" обґрунтовуються невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості наданих послуг з прання і сухого чищення брудної білизни медичного призначення.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Разом з тим, згідно із пунктами 1, 2 частини 1 статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 Цивільного кодексу України).

Щодо наданих позивачем копій видаткових накладних за січень - травень 2019 року; копій актів здачі-приймання робіт №7 від 11.01.2019, №77 від 14.02.2019, №143 від 18.03.2019, №214 від 15.04.2019, №282 від 14.05.2019; акту звірки розрахунків, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закону) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Згідно зі ст.9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст. 9 Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперовій або електронній формі і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що у наданих апелянтом видаткових накладних ТОВ "Девелопер Полісся" за січень - травень 2019 року, які складені в односторонньому порядку, відсутні обов`язкові реквізити, а саме: номера та місце складання; зміст та обсяг господарської операції, посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; реквізити довіреності; особистий підпис керівника, головного бухгалтера та особи уповноваженої на одержання, а також дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції. В графі "Одержано" зазначена назва підприємства-одержувача Послуги ДКБ-1. Таким чином, долучені позивачем видаткові накладні ТОВ "Девелопер Полісся" за січень - травень 2019 року не можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції з надання послуг.

Також надані позивачем копії Актів здачі-приймання робіт №7 від 11.01.2019, №77 від 14.02.2019; №143 від 18.03.2019; №214 від 15.04.2019; №282 від 14.05.2019 та Акт звіркискладені в односторонньому порядку виконавцем (ТОВ "Девелопер Полісся") та не містять підпису "Замовника", отже, також не можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції з надання послуг.

Також позивачем не надано доказів направлення листа № 289-04/19 від 26.04.2019. У відповідному листі відсутній перелік актів наданих послуг, які, як стверджує позивач, були надані позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто договір не фіксує факт здійснення господарської операції. Ним визначається порядок дій сторін при її здійсненні.

Відтак, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність боргу, а також встановлюють його розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". При цьому, Актів наданих послуг, чи інших двосторонніх документів, які безпосередньо засвідчують Факт надання послуг позивачем та їх прийняття відповідачем, суду не надано.

Не можуть бути визнані належними доказами долучені позивачем видаткові накладні за січень - травень 2019 року та копії Актів здачі-приймання робіт №7 від 11.01.2019, №77 від 14.02.2019; №143 від 18.03.2019; №214 від 15.04.2019; №282 від 14.05.2019, складені в односторонньому порядку виконавцем,

Отже, колегія суддів відзначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання послуг відповідачу на заявлену у позові суму.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про недоведеність тверджень позивача про наявність у відповідача зобов`язання перед позивачем з оплати вартості наданих послуг в розмірі 112 825,03 грн, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелопер Полісся".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді В.В. Шапран

О.В. Попікова