ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/1039/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Таран С.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021, ухвалене суддею Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено 24.11.2021

у справі №915/1039/21

за позовом виконувача обов`язків заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Ліфт

про стягнення 78847,34 грн

ВСТАНОВИВ

Виконувач обов`язків заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Ліфт (далі ТОВ Євро Ліфт) на користь Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради штрафні санкції у сумі 78947,34 грн з яких 30256,39 грн пені та 48590,95 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Департаментом ЖКГ Миколаївської міської ради укладено з ТОВ Євро Ліфт договір щодо капітального ремонту ліфта, яким встановлено строк виконання робіт, однак у порушення умов договору, відповідач своєчасно не виконав своїх зобов`язання за договором, у зв`язку з чим позивачем нараховано штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради штрафні санкції у сумі 31538,94 грн, з яких 12102,56 грн пені та 19436,38 грн штрафу, в задоволенні решти позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач дійсно у порушення умов договору своєчасно не виконав взятих на себе зобов`язань, однак, порушення строків виконання умов договору є незначним (менше одного місяця) та виникло з незалежних від відповідача обставин. Місцевим господарським судом також зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання за договором, а тому, враховуючи інтереси обох сторін, суд першої інстанції визнав за можливе зменшити розмір належного до стягнення пені та штрафу на 60%.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021 у справі № 915/1039/21 в частині відмови у задоволенні позову та постановити нове про задоволення позову прокурора у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст.ст. 525, 530, 531, 551, 610, 612 ЦК України, ст. 233 ГК України та порушенням норм процесуального права, а саме ст. 236 ГПК України.

Так, за твердженням апелянта, за умовами укладеного між сторонами договору, строк виконання робіт з моменту отримання дозволу на початок будівельних робіт до 01.09.2020. За клопотанням відповідача, у зв`язку з неотриманням ним дозволу на початок будівельних робіт, сторонами укладено додаткову угоду, якою продовжено строк виконання робіт до 30.10.2020. Інших клопотань від відповідача, до закінчення зазначеного у договорі строку не надходило. Лише у листопаді, як стверджує апеляянт, відповідач звернувся до Департаменту з заявою про внесення змін до проектної документації у зв`язку з виявленими недоліками. У подальшому, роботи, обумовлені договором, були виконані з простроченням встановленого договором терміну.

Скаржник вважає, що ТОВ «Євро ліфт» не надано жодних належних та допустимих доказів надмірності для боржника встановлених умовами договору штрафних санкцій, його неспівмірності з сумою заборгованості, ціною договору чи його прибутковістю, та необхідності зменшення їх розміру, а судом в оскаржуваному рішенні, не наведено належних обґрунтувань виключності такого випадку.

На переконання апелянта, при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не взято до уваги інтереси Департаменту житлово-комунального господарства, як бюджетної установи, яка забезпечує виконання повноважень виконавчих органів Миколаївської міської ради в галузі комплексного розвитку житлово-комунального господарства міста.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 у складі судді-доповідача: Будішевської Л.О., суддів-членів колегії: Таран С.В., Поліщук Л.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021 у справі №915/1039/21 та визначено розгляд апеляційної скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021 у справі №915/1039/21 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ Перехідні положення ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/1039/21 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку та тимчасовою непрацездатністю судді Поліщук Л.В.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022 для розгляду справи №915/1039/21 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021, визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Таран С.В., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2022 справу №915/1039/21 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021 прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Таран С.В., Філінюка І.Г.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що примаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував, що допущене порушення умов договору виникло з незалежних від ТОВ «ЄВРО ЛІФТ» обставин, термін їх прострочення є незначним (менше одного місяця), підтверджених збитків інтересам позивача не завдано.

Відповідач також наголошу на тому, що ТОВ «ЄВРО ЛІФТ» є соціально значущим підприємством в Миколаївській та інших областях України, яке надає послуги з технічного обслуговування та ремонту ліфтового обладнання, а тому стягнення з відповідача штрафних санкцій, розмір яких майже дорівнює річному прибутку підприємства, може призвести до негативних наслідків: 1) суттєві затримки в виплаті заробітної плати працівникам; 2) зупинення виробничих процесів у зв`язку з відсутністю коштів на оплату основних матеріалів, комплектуючих, робочої сили; 3) належне виконання зобов`язань перед контрагентами та третіми особами.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 14.04.2020 між Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Ліфт» (підрядник) укладено Договір підряду № 562 предметом якого є ДК021:2015 (45450000-6) Інші завершальні будівельні роботи (Капітальний ремонт ліфта (реєстраційний номер 311, ліфт на 8 зупинок) в дев`ятиповерховому житловому будинку по пр. Центральному, 157 у м. Миколаєві).

Згідно з п.1.1. Договору підрядник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, на свій власний ризик виконати роботи з «Капітальний ремонт ліфта (реєстраційний номер 311, ліфт на 8 зупинках) в дев`ятиповерховому житловому будинку по пр. Центральному, 157 у м. Миколаєві», а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до п.1.2. Договору склад Робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначаються розробленою для об`єкту проектною документацією.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що ціна цього Договору становить 1064109,43 грн з ПДВ (ціна Договору визначається з урахуванням Податкового кодексу України).

У відповідності до п.3.1. Договору оплата за цим Договором провадиться згідно підписаних з обох сторін актів приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3 протягом 15 банківських днів після підписання Сторонами Акта здачі-приймання виконаних робіт. До названих документів обов`язково надаються замовнику виконавча документація, передбачена вимогами нормативних документів у галузі будівництва та документи щодо якості задіяних матеріалів та конструкцій з паспортами та сертифікатами.

За умовами п. 5.2. Договору, строк дії Договору: з моменту підписання Договору Сторонами і до 31.12.2020 року, водночас до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 5.3. Договору, строк виконання робіт за цим Договором (з урахуванням положень п. 5.4. цього Договору): з моменту отримання всіх необхідних дозвільних документів для початку будівельних робіт (у випадку, якщо такі документи необхідно отримати відповідно до вимог діючого законодавства) і до 01.09.2020.

Відповідно до п. 5.4. Договору, підрядник за 7 (сім) робочих днів до дати закінчення виконання робіт надає Замовнику повідомлення про готовність до здачі виконаних робіт.

Після одержання повідомлення підрядника про готовність до здачі виконаних робіт замовник зобов`язаний розпочати їх приймання. Передача виконаних робіт підрядником і приймання їх замовником оформлюється Актом здачі-приймання виконаних робіт. Датою прийняття виконаних робіт є дата підписання Сторонами документів, що передбачені п. 3.1. цього Договору.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що підрядник має право надавати акти виконаних робіт по мірі виконання відповідних робіт на об`єкті, але виключно в межах строків, що визначені цим Договором.

Відповідно до п. 7.1., п.7.2. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі робіт за бюджетні кошти Підрядник сплачує Замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Невід`ємними частинами цього Договору є: протокол погодження договірної ціни; календарний графік виконання робіт; план фінансування будівництва; розрахунки.

Сторонами за Договором досягнуто узгодження про розмір договірної ціни за виконання «Капітальний ремонт ліфта (реєстраційний номер 311, ліфт на 8 зупинках) в дев`ятиповерховому житловому будинку по пр. Центральному, 157 у м. Миколаєві» на суму 1064109,43 грн. з ПДВ., відповідно до підписаного між сторонами Протоколу узгодження договірної ціни. Окрім того, сторонами за Договором узгоджено Календарний графік виконання робіт, План фінансування будівництва та розрахунки, які є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 21-29).

10.08.2020 між Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Ліфт» (підрядник) укладено Додаткову угоду № 1 до договору від 14.04.2020 № 562, згідно якої сторони домовились внести зміни та доповнення у Договір, зокрема: « 5.3. Строк виконання робіт за цим Договором (з урахуванням положень п.5.4. цього Договору): з моменту отримання всіх необхідних дозвільних документів для початку будівельних робіт (у випадку, якщо такі документи необхідно отримати відповідно до вимог діючого законодавства)і до 30.10.2020» (п.1. Додаткової угоди).

Додатками до Договору є: Календарний графік виконання робіт; План фінансування будівництва.

12.08.2020 між Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Ліфт» (підрядник) укладено Додаткову угоду № 2 до договору від 14.04.2020 № 562, згідно якої сторони домовились внести зміни та доповнення у Договір, зокрема: « 3.4. Сторони домовилися, що за умовами цього Договору передбачається сплата попередньої оплати у розмірі до 25% від загальної суми Договору на строк не довше ніж 5 місяців відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» від 04.12.2019 № 1070 та Положення про здійснення попередньої оплати за договорами департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради на надання послуг, виконання робіт та придбання товарів, що| затверджене Наказом департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради від 26.02.2020 № 178, для можливості закупівлі матеріалів та / або устаткування» (п.1 Додаткової угоди).

Додатками до Договору є: Календарний графік виконання робіт; План фінансування будівництва.

Згідно довідки від 16.10.2020 про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 1 за жовтень 2020 року, вартість виконаних робіт та витрати за Договором складають суму в розмірі 103,92569 грн.

В матеріалах справи також містяться Акти приймання виконаних будівельних робіт, Акти вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт:

- Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020 року від 27.11.2020, виконано робіт на суму 198664,55 грн (а.с.44-48); Акт №1/1 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до Акту№1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020), зазначена вартість з ПДВ 369953,05 грн (а.с.39);

- Акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень-2 2020 року від 16.12.2020, виконано робіт на суму 322789,98 грн (а.с.51-60); Акт №2/1 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до Акту №2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020), зазначена вартість з ПДВ 11180,48 грн. (а.с.63-64);

- Акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020 року від 29.12.2020, виконано робіт на суму 81412,57 грн. (а.с.71-76); Акт №3/1 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до Акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020), зазначена вартість з ПДВ 9706,84 грн (а.с.67-68).

Відповідачем позивачу виставлено рахунки на оплату: №195 від 18.05.2020 (на суму 266027,36 грн., з ПДВ), оплата за яким здійснена позивачем, згідно платіжного доручення від 20.05.2020 №1477 (а.с. 37); № 543 від 16.10.2020 (на суму 103925,69 грн., з ПДВ), оплата за яким здійснена позивачем, згідно платіжного доручення № 5394 від 27.11.2020 (а.с.42); № 547 від 27.11.2020 ( на суму 198664,55 грн., з ПДВ), оплата за яким здійснена позивачем, згідно платіжного доручення № 5393 від 27.11.2020 (а.с.49); № 567 від 16.12.2020 ( на суму 322789,98 грн., з ПДВ), оплата за яким здійснена позивачем, згідно платіжного доручення № 5986 від 17.12.2020 (а.с.61); № 572 від 16.12.2020 ( на суму 11180,48 грн., з ПДВ), оплата за яким здійснена позивачем, згідно платіжного доручення № 5987 від 17.12.2020 (а.с. 65); № 607 від 29.12.2020 (на суму 9706,84 грн., з ПДВ), оплата за яким здійснена позивачем, згідно платіжного доручення № 6993 від 29.12.2020 (а.с.69); № 593 від 29.12.2020 (на суму 81412,57 грн., з ПДВ), оплата за яким здійснена позивачем, згідно платіжного доручення № 6994 від 29.12.2020 (а.с.77).

За твердженнями позивача, відповідачем ТОВ «Євро Ліфт» виконано роботи на суму: 369 953, 05 грн. у строк до 16.10.2020; 198 664,55 грн. у строк до 27.11.2020; 322 789,98 грн. у строк до 16.12.2020; 11 180,48 грн. у строк до 16.12.2020; 9 706,84 грн. у строк до 29.12.2020; 81 412,57 грн. у строк до 29.12.2020.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції прокурор зазначив, що ТОВ «Євро Ліфт» порушено строки виконання робіт, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій у сумі 78847,34 грн. Так, тобто допущено прострочення, на суму: 694 156,38 грн. упродовж 27 днів (з 31.10.2020 по 26.11.2020); 495 491,83 упродовж 19 днів (з 27.11.2020 по 15.12.2020); 161 521,37 грн. упродовж 13 днів (з 16.12.2020 по 28.12.2020).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 233 ГК України та зважаючи на заявлене відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкції, дійшов висновку про можливість зменшення заявленої до стягнення суми пені та штрафу.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського з цього приводу зазначає наступне.

Згідно з ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 627, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до положень ст. 193 ГК України та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 626 ЦК України).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 7.2. Договору № 562, укладеного між Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Ліфт», у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі робіт за бюджетні кошти Підрядник сплачує Замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вбачається з довідки -розрахунку штрафних санкцій за договором № 562, відповідачем станом на 16.06.2021 допущено прострочення: 694156,38 грн. упродовж 27 днів (з 31.10.2020 по 26.11.2020); 495 491,83 упродовж 19 днів (з 27.11.2020 по 15.12.2020); 161 521,37 грн. упродовж 13 днів (з 16.12.2020 по 28.12.2020) (а.с. 89). У зв`язку з чим нарахована пеня в розмірі 30256,39 грн. та штраф за прострочення зобов`язання понад 30 днів в розмірі 48590,95 грн. Загальний розмір штрафних санкцій нарахований в розмірі 78847,34 грн.

Відтак, наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідачем у порушення взятих на себе договірних зобов`язань, допущено порушення строків виконання робіт, що також не заперечується самим відповідачем.

Однак, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру пені та штрафу, посилаючись на те, що порушення строків виконання умов договору є незначним (менше одного місяця) та виникло з незалежних від відповідача обставин. Так, за умовами договору, виконання робіт розпочинається з моменту отримання всіх необхідних дозвільних документів для початку будівельних робіт і до 30.10.2020. Разом з тим, дозвіл на виконання будівельних робіт був наданий відповідачу лише 16.09.2020, тобто майже через пів року після укладання договору. Таким чином, зазначає, що фактично на виконання робіт за договором у відповідача залишилось 1,5 місяця.

Одразу після отримання дозвільних документів відповідач розпочав роботи з капітального ремонту ліфта. Разом з тим, зазначає, що під час виконання робіт за договором відповідачем було виявлено, що через усадку будинку змінилася геометрія шахти ліфта, різниця в діагоналях склала 40 мм. Крім того, відбувся значний ухил самої шахти. Після виставлення, нівелювання напрямних нового ліфта та виставлення кабіни по центру шахти, пороги кабіни почали упиратися в перекриття сходового маршу кожного поверху (з правого боку від фасаду ліфта).

У зв`язку з наведеними обставинами, як вказує відповідач, 09.11.2020, 17.11.2020 ТОВ «ЄВРО ЛІФТ» звернулося до позивача з листами, в яких, зокрема, просив розглянути питання по зміну проекту на капітальний ремонт ліфта, однак відповіді на такі листи не отримав.

Відповідач також заначив, що на порушення строків виконання робіт за договором вплинуло і те, що працівники ТОВ «ЄВРО ЛІФТ», відповідальні за виконання капітального ремонту ліфта в період з 17.10.2020 по 31.10.2020 знаходились на самоізоляції, як контактні особи з хворою із встановленим діагнозом Ковід-19, а отже протягом вказаного періоду не могли виконувати роботи за договором, що підтверджено довідкою ТОВ «Євро Ліфт» вих.№277 від 16.09.2021.

За твердженням відповідача, затримка видачі дозвільних документів, виявлена в процесі виконання робіт зміна геометрії шахти ліфту через усадку будинку, бездіяльність позивача щодо розгляду питань по зміні проектної документації, знаходження працівників підприємства на самоізоляції призвело до виникнення прострочення виконання робіт за договором. Заявлена позивачем сума штрафних санкцій є непомірним тягарем для суб`єкта малого підприємництва, яким є ТОВ "ЄВРО ЛІФТ". Сума прибутку підприємства в 2020 році склала всього 86300,00 грн.

Також відповідач звертає увагу на той факт, що ТОВ «ЄВРО ЛІФТ» є соціально значущим підприємством в Миколаївській та інших областях України, яке надає послуги з технічного обслуговування та ремонту ліфтового обладнання. Стягнення з відповідача штрафних санкцій, розмір яких майже дорівнює річному прибутку підприємства, призведе до негативних для ТОВ " ЄВРО ЛІФТ" наслідків: 1) суттєві затримки в виплаті заробітної плати працівникам; 2) зупинення виробничих процесів у зв`язку з відсутністю коштів на оплату основних матеріалів, комплектуючих, робочої сили; 3) належне виконання зобов`язань перед контрагентами та третіми особами.

Вказує відповідач й на те, що заявлена до стягнення сума штрафних санкцій є не підйомною для підприємства та надмірно великою на фоні фактичної відсутності вини відповідача в простроченні зобов`язання. Стягнення з відповідача штрафних санкцій у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання та призведе до неспроможності виплати заробітної плати працівникам, а також виникнення заборгованості з податків, зборів та інших бюджетних платежів, тим більше, що підприємство вже перебуває у критичному фінансовому стані.

З урахуванням вищевикладених обставин, відповідач просив суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90%.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно з ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10.12.2020 у справі №912/2554/19, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19).

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст.233 ГК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше суди враховують такі обставини: ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу (п.41 постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №914/416/20).

Крім того, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу. Також для вирішення питання про зменшення пені мають значення майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства.

Відповідно до статті 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися виконання зобов`язань між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Таким чином, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. При цьому, суд має врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19 та від 22.09.2020 у справі №918/869/19.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені, що заявлена до стягнення позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає про таке.

Так, при зменшенні розміру пені, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені, зокрема, із розміром збитків позивача.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені та штрафу, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу та пені суд першої інстанції взяв до уваги умови укладеного між сторонами договору, якими визначено, що строк виконання робіт за Договором (з урахуванням положень п. 5.4. цього Договору): з моменту отримання всіх необхідних дозвільних документів для початку будівельних робіт (п. 5.3. Договору). Такі дозвільні документи, були отримані відповідачем лише 16.09.2020, тобто майже через шість місяців після укладання договору.

В подальшому, під час виконання робіт за договором, відповідачем були виявлені недоліки, у зв`язку з чим останній 09.11.2020 та 17.11.2020 звернувся до позивача з листами, в яких, зокрема, просив розглянути питання по зміну проекту на капітальний ремонт ліфта. Однак, позивачем такі листи було проігноровано.

Судова колегія також зазначає, що місцевим господарським судом вірно враховано те, що прострочення виконання робіт за договором не є значним, оскільки складає менш ніж тридцять календарних днів.

Крім того судом взято до уваги відсутність в діях відповідача умисних дій (заздалегідь передбачуваних).

Слід також відзначити, що роботи за договором були виконані відповідачем, хоч й з порушенням встановлених договором строків, але у повному обсязі. Жодних претензій щодо невиконання або неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем не висувалось.

В свою чергу, відповідно до норм статей 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки частково на 60%, а не на 90 %, як просив відповідач.

Інших обставин, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанцій не встановлено.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2021 по справі №915/1039/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 23.05.2022.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Таран С.В.

Суддя Філінюк І.Г.