ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" травня 2022 р. Cправа № 902/33/22

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

За участю представників сторін:

позивача Шевченко В.В., ордер АВ №1029293 від 01.02.2022;

відповідача не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДНЛ Груп" (вул. Дементьєва, буд. 12, кв. 30, м. Дніпро, 49000; А/С 5433, м. Дніпро, 49101)

до: Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод" (вул. Стрілецька, буд. 57, м. Вінниця, 21100)

про стягнення 504708,71 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДНЛ Груп" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод" про стягнення 504 708,71 грн. заборгованості, з яких: 469 416,92 грн. - основного боргу, 8 027,03 грн. - інфляційних втрат, 4 051,13 грн. - 3% річних, 23 213,63 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору поставки №67-45П-21 від 19.08.2021 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою від 12.01.2022 суд постановив відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначити на 07 лютого 2022 року о 10:00 год.

На визначену судом дату (07.02.2022) у судове засідання з`явився представник позивача, який повідомив суд про те, що позивачем подані усі наявні докази по справі, предмет та підстави позову залишаються без змін, а також не заперечив проти закриття підготовчого провадження та призначення справи для розгляду по суті.

Ухвалою від 07.02.2022 суд постановив закрити підготовче провадження у справі для судового розгляду по суті на 02 березня 2022 р. о 10:00.

02.03.2022 до суду від відповідача надійшли пояснення (відзив) на позовну заяву про стягнення суми заборгованості, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На визначену судом дату (07.02.2022) представники сторін у судове засідання не з`явились. Суд долучає пояснення відповідача на позовну заяву до матеріалів справи.

Ухвалою від 02.03.2022 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 23.03.22 о 12:00 год.

На визначену судом дату (23.03.2022) представники сторін у судове засідання не з`явились.

Ухвалою суду від 23.03.2022 закрито підготовче провадження з 11.04.2022 та призначено справу №902/33/22 для судового розгляду по суті на 27 квітня 2022 р. о 11:00 год.

18.04.2022 до суду від позивача надійшли заява про поновлення процесуального строку на подачу відповіді на відзив та відповідь на відзив, в якій позивач спростовує викладені у поясненнях доводи відповідача.

27.04.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

На визначену судом дату 27.04.2022 в судове засідання з`явився представник позивача.

В судовому засіданні 27.04.2022 судом оголошено перерву до 15:30 год. 04.05.2022.

Враховуючи неявку у судове засідання представника відповідача, суд ухвалою від 29.04.2022 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

На визначену судом дату 04.05.2022 в судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та в установленому законом порядку, що стверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 04.05.2022 судом долучено вступну та резолютивну частину рішення до матеріалів справи без його проголошення, в зв`язку з неявкою представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

19.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДНЛ Груп" (позивач, в договорі Постачальник) та Державним підприємством "45 Експериментальний механічний завод" (відповідач, в договорі Покупець) укладено Договір поставки №67-45П-21 (далі Договір), згідно із п. 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених даним Договором, Постачальник зобов`язується партіями відповідно до заявок Покупця поставляти Покупцю у власність товар (код за ДК 021:2015 (CPV): Сплави 14620000-3), найменування, кількість та ціна якого визначаються згідно зі Специфікацією, яка міститься в Додатку 1 до Договору і є його невід`ємною частиною (далі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його в порядку та на умовах даного Договору.

Загальна сума (ціна) Договору та ціна за одиницю Товару зазначаються в Специфікації та включають у себе вартість тари та упаковки Товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються Постачальником, вартість доставки Товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження та всі інші витрати Постачальника, пов`язані з виконанням цього Договору. Ціна Товару визначається в національній валюті України (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору розрахунок здійснюється за кожну окрему поставлену партію Товару протягом 14 календарних днів після підписання акта приймання-передачі або видаткової накладної на партію Товару.

Розрахунок здійснюється Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника на підставі Специфікації, Заявки Покупця, виставленого рахунку, акту приймання-передачі або видаткової накладної на партію Товару, а також відповідно до інших умов Договору (п. 2.4. Договору).

Поставка Товару здійснюється згідно з Правилами «Інкотермс» у редакції 2010 року на умовах поставки FCA (склад Постачальника, м. Дніпро), що визначено в Специфікації до Договору та у строк відповідно до Заявок Покупця транспортом Покупця (п. 3.1. Договору).

Сторони по Договору за неналежне виконання своїх зобов`язань несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами даного Договору (п. 4.1. Договору).

Згідно із п. 5.1. Договору останній набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань до повного виконання зобов`язань за даним Договором.

Додатком №1 до Договору (Специфікація) сторони погодили найменування, кількість та ціну за одиницю товару на загальну суму 469093,83 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5 Специфікації оплата Товару здійснюється наступним чином: оплата 100% після постачання товару на протязі 14 календарних днів.

Пунктом 7 Специфікації визначено, що Постачальник зобов`язаний поставити партію Товару до 27.08.2021 р.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, останній здійснив поставку товару на загальну суму 469 416,92 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №5877 від 01.09.2021 та товарно-транспортною накладною №Р5877 від 01.09.2021.

Однак, всупереч умовам договору поставки впродовж 14 календарних днів після поставки товару кошти за поставлений Товар сплачені покупцем постачальнику не були.

Несплата відповідачем вартості поставленого Товару слугувала підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача 469 416,92 грн. - основного боргу, 8 027,03 грн. - інфляційних втрат, 4 051,13 грн. - 3% річних, 23 213,63 грн. - пені.

У поясненнях (відзиві) на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідач замовив у позивача дану продукцію з метою виконання договорів, укладених з Міністерством оборони України (МОУ) (договори № 370/3/5/2/1/9 та № 370/3/5/2/1/8 від 25 серпня 2021 року).

Поряд з тим, нажаль, у відповідача склалися обставини, що ускладнювали вико нання зобов`язань за договором укладеним між позивачем та відповідачем в повно му обсязі, в строки визначені договором, а саме несприятлива фінансова ситуація, пов`язана із не вчасним отриманням авансового платежу за укладеними державними Контрактами та відсутністю обігових коштів, а також відкритої кредитної лінії.

Відповідач планував розрахуватися з позивачем за рахунок коштів отриманих за виконання договорів № 370/3/5/2/1/9 та № 370/3/5/2/1/8 від 25 серпня 2021 року укладе них з МОУ. Проте, під час виконання вищевказаних договорів у відповідача виникли форс-мажорні обставини, що унеможливили вчасне їх виконання. Дане підтверджується висно вками Вінницької ТПП від 24.12.2021 року за № 23/12/501 та 23/12/502.

Вищевказані договори, що укладені між МОУ та відповідачем, та є джерелом погашення заборгованості предмета позову, на стадії за вершення.

Відповідач звертає увагу суду на характер діяльності підп риємства, що має велике значення в даній справі. Основний напрямок діяльності підп риємства це виконання замовлень для Міністерства оборони України. Застосування до ДП « 45 ЕМЗ» примусових заходів стягнення заборгованості унеможливить виконання державних завдань та поставить підприємство на межу пов ної зупинки виробництва. Під зривом можуть бути Державні оборонні замовлення.

Відповідно до п.4.6 Договору, що є предметом розгляду даної справи, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором (контрактом) у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існу вали під час укладення договору (контракту) та виникли поза волею сторін.

Враховуючи фактичні обставини, положення нормативно-правових актів, умови укладеного між сторонами договору, а також висновки Вінницької ТПП, вищевказані непередбачувані обставини, які підтверджені компетентними органами, є істотними обставинами та безпосередньо вплинули на строки виконання договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що подання позову є передчасним, а застосу вання до підприємства пень та штрафів є таким, що не відповідає законодавству та умовам договору.

У зв`язку з наведеним відповідач повідомляє, що як тільки підприємство отримає кошти за договорами № 370/3/5/2/1/9 та № 370/3/5/2/1/8 від 25 серпня 2021 року, відразу керівництвом буде прийнято рішення щодо погашення існуючої заборгованості перед позивачем в повному обсязі. Отже, керівництво ДП « 45 ЕМЗ» зі свого боку вчиняє всі можливі дії щодо ро зрахунків з контрагентами та тримає вказане питання під жорстким контролем.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що у поясненнях на позовну заяву відповідачем не висловлено заперечень щодо наявності заявленої до стягнення заборгованості. її розміру, не подано доказів про відсутність боргу та про те, що заборгованість є меншою.

Укладений 19.08.2021 між позивачем та відповідачем Договір поставки №67-45П-21 (за результатом визнання 13.08.2021 року ТОВ «Торговий Дім «ДНЛ Груп» переможцем процедури публічних закупівель згідно тендера №UА-2021-08-02-005799-b), жодним чином не пов`язаний із договорами №370/3/5/2/1//9 та №370/3/5/2/1/8. укладеними між відповідачем та Міністерством оборони України 25.08.2021 року - тобто згодом, після визнання позивача переможцем процедури публічних закупівель згідно тендера №UА-2021-08-02-005799-b та укладення з відповідачем Договору поставки №67-45П-21, за яким виникла заборгованість.

Отже, посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на виникнення форс-мажорних обставин за укладеними з МОУ Договорами №370/3/5/2/1//9 та №370/3/5/2/1/8 від 25.08.2021 року (підтвердженими висновками Вінницької торгово- промислової палати №23/12/501 та №23/12/502 від 24.12.2021 року) є безпідставними, а зазначені докази є неналежними.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач у своїх поясненнях на позовну заяву, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, посилається на скрутне фінансове становище.

На думку позивача, суд при розгляді справи та ухваленні обґрунтованого рішення повинен враховувати матеріальні інтереси всіх сторін. їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства.

Інфляційні процеси та значне підвищення цін впливають на господарську діяльність позивача не менш, ніж на відповідача.

Також, окрім інфляційних процесів та постійного підвищення цін, регулярне невиконання або несвоєчасне виконання недобросовісними покупцями своїх грошових зобов`язань перед позивачем, призводить до необхідності залучення кредитних коштів (що жодним чином не покращує матеріальне становище) та створює загрозу для своєчасної і повної виплати заробітної плати працівникам підприємства та для виконання своїх податкових зобов`язань перед Державним і місцевими бюджетами.

З огляду на викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір поставки №67-45П-21 від 19.08.2021.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що останнім не виконано обов`язку щодо сплати вартості поставленого товару згідно з видатковою накладною №5877 від 01.09.2021 у строк, що передбачений п. 2.3. Договору та кореспондується з п. 5 Специфікації - оплата 100% після постачання Товару на протязі 14 календарних днів.

В результаті викладеного, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДНЛ Груп" в частині стягнення з Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод" основної заборгованості у розмірі 469 416,92 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод" 8 027,03 грн. - інфляційних втрат, 4 051,13 грн. - 3% річних та 23 213,63 грн. - пені.

Розглянувши вимогу щодо стягнення 23 213,63 грн. - пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. У цій частині статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання (п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Разом з тим, за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом наведених вище положень законодавства розмір штрафних санкцій (пені, штрафу) за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування неустойки, або містить умову про те, що неустойка нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені та штрафу може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови їх сплати визначено певним законодавчим актом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 904/4156/18.

Судом встановлено, що у договорі, який є підставою позовних вимог, в тому числі стягнення пені, сторонами передбачено лише те, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому чинним законодавством України та умовами даного Договору. За порушення строків поставки Товару або умов якості Товару Постачальник несе відповідальність та зобов`язаний сплатити Покупцю штрафні санкції в розмірі відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України (п.4.1. та п. 4.3. Договору).

Отже, сторони не встановили розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а лише за невиконання послуг, спеціальний нормативний акта, який регулює відповідні правовідносини відсутній, а відтак ч. 6 ст. 231 ГК України не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 23 213,63 грн. - пені задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених 8 027,03 грн. - інфляційних втрат та 4 051,13 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок 3 % річних за період прострочення з 16.09.2021 по 29.12.2021 та інфляційних втрат за період прострочення жовтень 2021 по листопад 2021 включно, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є обґрунтованим, внаслідок чого вказані складові заборгованості підлягають задоволенню у заявлених позивачем розмірах.

Щодо тверджень відповідача викладених у поясненнях (відзиві) на позовну заяву про наявність форс-мажорних обставин, суд оцінює їх критично та не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.6. Договору поставки № 67-45П-21 від 19.08.2021 р. Сторони Договору звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які не існували під час укладання Договору, виникли поза волею Сторін, якщо ці обставини вплинули на виконання Договору. Відсутність у боржника коштів, потрібних для виконання зобов`язань за Договором або відсутність у Сторони відповідних дозвільних документів необхідних для виконання Договору не є обставинами непереборної сили.

Крім того, за визначенням підпункту 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням президії ТПП України від 15.07.2017 №40 (3) (чинного на час виникнення спірних правовідносин) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язань товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо (пункт 3.2 Регламенту).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати пов`язані із сплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково

2. Стягнути з Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод" (вул. Стрілецька, буд. 57, м. Вінниця, 21100; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДНЛ Груп" (вул. Дементьєва, буд. 12, кв. 30, м. Дніпро, 49000; А/С 5433, м. Дніпро, 49101, ) 469 416,92 грн. - основного боргу, 8 027,03 грн. - інфляційних втрат, 4 051,13 грн. - 3% річних та 6879,37 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У частині стягнення 23 213,63 грн. - пені відмовити.

5. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 11 травня 2022 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (А/С 5433, м. Дніпро, 49101)

3 - відповідачу (вул. Стрілецька, буд. 57, м. Вінниця, 21100)