РІШЕННЯ

15 квітня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/624/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.

Розглянув справу у порядку загального позовного провадження

за позовом Державного підприємства "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", вул. Оболоня, 4, м. Тернопіль

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки, 2в, м. Тернопіль

про зобов"язання виконати умови договору

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Козак Т.І. - представник,

від відповідача: Кулина Н.В. представник.

Судові процедури

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд", відповідно до вимог статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

Державне підприємство "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" про зобов"язання виконати умови договору.

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 28.09.2021, для розгляду справи №921/624/21 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 позовну заяву Державного підприємства "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" залишено без руху, на підставі частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви.

11.10.2021 на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла заява №03-05/957 від 11.10.2021 (вх. №8343) Державного підприємства "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", зі змісту якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 04.10.2021.

Ухвалою суду від 18.10.2021 відкрито провадження у справі №921/624/21 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 16.11.2021

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 16.11.2021.

Ухвалою суду від 16.11.2021 підготовче засідання відкладалось на 09.12.2021 з підстав, викладених в ній.

Пунктом 3 частини 2 статті 185 ГПК України встановлено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/624/21 до судового розгляду по суті на 20.12.2021.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 25.01.2022 розпочато розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 21.12.2021 судове засідання призначено на 25.01.2022, у зв"язку із перебуванням 20.12.2021 судді Боровця Я.Я. у відпустці.

У судовому засіданні 25.01.2022 оголошено перерву до 31.01.2022, про що зазначено у протоколі судового засідання.

У зв"язку з тимчасовою непрацездатністю судді Боровця Я.Я., розгляд справи 31.01.2022 не відбувся.

Ухвалою суду від 07.02.2022 справу № 921/624/21 до судового розгляду по суті призначено на 17.02.2022, яке протокольною ухвалою відкладалось на 24.02.2022 з підстав, викладених в ній.

Ухвалою суду від 24.02.2022 судове засідання відкладено на 12.04.2022 з підстав, викладених в ній.

У судовому засіданні 12.04.2022 оголошено перерву до 15.04.2022, про що зазначено у протоколі судового засідання.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, його вступне та заключне слово та заперечення представника відповідача, його вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 15.04.2022, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено договірні зобов`язання, які виникли на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №243 від 12.01.2021.

В якості правових підстав позову позивач зазначає зокрема статті Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Просить суд позов задоволити.

Заперечення відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 9158 від 11.11.2021) та в додаткових поясненнях (вх. №2302 від 14.04.2022) . Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Так, 12.01.2021 між ТОВ "Тернопільелектропостач" (Постачальник/відповідач) та ДП "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (Споживач/позивач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №243.

Цей договір про постачання електричної енергії споживачу (Договір), який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 та є однаковими для всіх споживачів ( п.п. 1.1, 1.2 Договору).

За цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача (ДК 021:2015 код 09310000-5 електрична енергія у кількості 80 303 кВт/год, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої ) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. (п.2.1 Договору).

Згідно пункту 3.1 Договору, постачання електричної енергії Споживачу здійснюється у строк з 01.01.2021 до 31.12.2021 включно.

Розділом 5.1 Договору сторони домовились щодо ціни, порядку обліку та оплати електричної енергії .

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021 року.

Як стверджує позивач, 20.08.2021 ТОВ "Тернопільелектропостач" звернулося до ДП "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" з повідомлення № 5374/12 , в якому відповідач інформує позивача, що відповідно до довідки Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарів ринку" від 10.08.2021 за №121/150, середньозважена ціна закупівлі електричної енергії на ринку "на добу наперед" виросла на 47,30%, що в результаті призводить до відпуску електричної енергії відповідачем за суттєво нижчими цінами, відповідно до попередньо укладених Договорів про поставку електричної енергії. У зв"язку з чим, відповідач просив позивача підписати Додаткову угоду, посилаючись на норми п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зазначивши, що з 01 серпня 2021 року для розрахунку за спожиту електроенергію буде застосовуватись ціна 1 кВт/год у розмірі 2,15205 грн.

У відповідь, 01.09.2021 позивачем надіслано відповідачу лист №03-05/884, в якому повідомив останнього, що відмовляється від підписання Додаткової угоди, у зв"язку з її неправомірністю та невідповідністю вимогам п.4 ч.3 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії".

У зв"язку з чим, 08.09.2021 відповідач звернувся до позивача з листом №5661/12 щодо розірвання договору з підстав, викладених в ньому.

Проте, позивач з метою досудового врегулювання спору , 10.09.2021 надіслав лист відповідачу щодо врегулювання договірних правовідносин з дотриманням вимог Закону України "Про публічні закупівлі " та Закону України "Про ринок електричної енергії" .

21.09.2021 відповідач надіслав позивачу лист повідомлення № 6057/12 про розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу №243.

Як зазначає позивач, 21.09.2021 ДП "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" надіслано лист ТОВ "Тернопільелектропостач" щодо врегулювання договірних правовідносин, в якому заперечує щодо розірвання договору.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Норми права, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позов - це звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено що, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого вищевказаними нормами права.

В свою чергу, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Так, у постанові від 09.10.2018 у справі № 910/2062/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду звернув увагу на те, що згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отож задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом даного спору є зобов`язання відповідача виконати умови договору про постачання електричної енергії №243.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, не передбачено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов`язання особи до виконання умов договору.

Позовні вимоги про зобов`язання виконати умови договору не є ефективним способом захисту порушеного права чи інтересу позивача.

Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2021 року у справі №908/1879/17.

Таким чином, позивач обрав не передбачений чинним законодавством спосіб захисту порушеного права та інтересу, а тому застосування такого способу захисту може призвести до порушення приписів ст. 19 Конституції України.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Висновок суду.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати.

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 2270,00 грн.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у сумі 2270,00 грн покладається на позивача.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", вул. Оболоня, 4, м. Тернопіль до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки, 2в, м. Тернопіль про зобов"язання виконати умови договору, відмовити.

2. Судові витрати у складі судового збору у сумі 2270,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Примірник рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

Позивачу: Державному підприємству "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації, вул.Оболоня, 4, м. Тернопіль

Відповідачу: Товариству з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки, 2в, м. Тернопіль.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст рішення складено та підписано "12" травня 2022 року.

Суддя Я.Я. Боровець