РІШЕННЯ

04 травня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/83/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Саловська О.А.

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Медобори", с.Зелене, Чортківський район, Тернопільська область, 48230

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнас", с. Токи, Підволочиський район, Тернопільська область, 47823

про стягнення 471 534,46 грн

За участю представників сторін :

Позивача: адвокат Янчишин Володимир Йосифович, ордер ВО №1032387 від 02.02.2022

Відповідача: не прибув

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медобори" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнас" про стягнення 471 534,46 грн, із яких: 450000 грн основної заборгованості, 15 953,64 грн інфляційних нарахувань, 5 580,82 грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання його контрагентом умов договору купівлі продажу №25-08/21 від 25.08.2021 в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару. Зважаючи, що у відповідача виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням відсотків річних, інфляційних нарахувань заявлена до стягнення у судовому порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 08.02.2022, головуючим суддею для розгляду справи № 921/83/22 визначено суддю Чопка Ю.О.

Ухвалою суду від 14.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №921/83/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.03.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначене на 09.03.2022 не відбулося, ухвалою суду від 01.04.2022 розгляд справи №921/83/22 було відкладено на 18.04.2022, з підстав викладених у ній.

Ухвалою суду від 18.04.2022 закрито підготовче провадження по справі №921/83/22 та призначено її до розгляду по суті на 04 травня 2022 року.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явився, водночас у поданому відзиві на позовну заяву від 07.03.2022 (вх.№1604 від 09.03.2022) не заперечив факту отримання зерна за накладними №46 від 02.09.2021 та №47 від 07.09.2021 та підтвердив наявність заборгованості на загальну суму 450 000 грн.

У відзиві відповідач також просить зменшити заявлену позивачем до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що дана категорія справи є типовою та нескладною, стосується заборгованості за поставкою товару по двох накладних, відповідачем було визнано факт отримання товару та несвоєчасної оплати, нарахування 3% річних та індексу інфляції. Просить суд зменшити суму витрат на правову допомогу до 20 000 грн.

Перед судовим засіданням, на електронну адресу суду, надійшло клопотання від 03.04.2022 (вх.№2701 від 04.05.2022) яким відповідач повідомив про часткове погашення суми заборгованості в сумі 60 000 грн., на підтвердження чого долучив копію платіжного доручення №1063 від 03.05.2022.

Представник позивача в засіданні підтвердив часткову сплату заборгованості по просить суд вирішити спір з врахуванням поданого клопотання.

Приписами ст. 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до приписів ст. 129 Конституції України, ст.2 ГПК України своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зважаючи на те, що явка відповідача не визнавалась судом обов`язковою, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається без участі повноважного представника відповідача, за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

25.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Медобори" (далі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" (далі Покупець) укладено Договір купівлі-продажу №25-08/21, відповідно до п 1.1. якого Продавець зобов`язується відповідно до умов договору передати у власність Покупця зерно пшениці в кількості 70 тон +/- опціон, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах установлених Договором.

Ціна Товару визначається за домовленістю Сторін та становить 7 900 грн за 1 тонну з ПДВ (п.2.1. Договору).

Загальна сума Договору становить 553 000 грн з ПДВ (п.2.2. Договору).

Розрахунки за Товар здійснюються в національній валюті України гривні, шляхом перерахування Покупцем грошової суми в наступному порядку: у день поставки, по факту навантаження Товару на транспортний засіб Покупця на підставі виставленого рахунку (п.4.1. Договору).

При здійсненні платежів Покупець зобов`язаний зазначати в платіжному дорученню номер та дату Договору, та у разі необхідності номер та дату рахунку на оплату вартості Товару, партії Товару(або номер та дату видаткової накладної).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.6.1. Договору).

На виконання умов договору №25-08/21 від 25.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Медобори" відвантажило, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" прийняло товарно-матеріальні цінності згідно видаткових накладних №43 від 25.08.2021 на суму 555 686 грн, №43 від 31.08.2021 на суму 530 530 грн, №46 від 02.09.2021 на суму 562 848 грн,№47 від 07.09.2021 на суму 541 476 грн, а всього на суму 2 190 540 грн.

Відповідачем поставленні товарно-матеріальні цінності оплачені лише частково, в сумі 1 740 540 грн і станом на час порушення провадження у справі за ним рахувалась заборгованість в розмірі 450 000 грн.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, неоплаченими залишилась накладна №46 від 02.09.2021 на суму 260 000 грн та №47 від 07.09.2021 на суму 190 000 грн.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори та інші правочини.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору купівлі - продажу, згідно якого та в силу ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Статтями 525 ЦК України та 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Як стверджує позивач та вбачається із матеріалів справи відповідач у встановлений договором строк оплату товару не здійснив, і станом на день подання позовної заяви за ним рахувалася заборгованість в сумі 450 000 грн, що не заперечено відповідачем.

Водночас, після звернення із даною позовною заявою відповідачем частково сплачено заявлену до стягнення суму основного боргу в розмірі 60 000 грн згідно платіжного доручення №1063 від 03.05.2022.

Враховуючи викладене, суд вважає, що провадження у даній справі в частині стягнення 60 000 грн основного боргу слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, за відсутністю в цій частині предмету спору.

У зв`язку з наведеним позовні вимоги в частині стягнення 390 000 грн заборгованості підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені.

Також, ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми закону позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 3 269,59 грн за період з 03.09.2021 до 02.02.2022 та 2311,23 грн за період з 08.09.2021 до 02.02.2022, всього 5 580,82 грн.

Також позивачем здійснено нарахування інфляційних, що складають відповідно до розрахунку 9 217,66 грн за період з 03.09.2021 до 02.02.2022 та 6735,98 грн за період з 08.09.2021 до 02.02.2022, всього 15 953,64 грн.

З огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості поставлених позивачем згідно Договору №25-08/21 від 25.08.2021 товарно-матеріальних цінностей, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 15 953,64 грн інфляційних нарахувань та 5 580,82 грн 3% річних є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч.2 ст.73 ГПК України).

Частиною 1 ст.74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, враховуючи порушення умов договору з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як свідчать матеріали справи, правова допомога Товариству з обмеженою відповідальністю "Медобори" у даній справі надавалась адвокатом Янчишин В.Й., на підставі Договору про надання правової допомоги від 21.01.2022, яким визначено вартість правової дороги у сумі 50 000 грн; ордеру серії ВО №1032387 від 02.02.2022.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку позивача, викладеного у позовній заяві, розмір судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом даної справи, становив: судовий збір 7 100 грн; витрати на професійну правничу допомогу 50 000 грн.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 4 ст.126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст.126 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги обставини даної справи, а також враховуючи заперечення, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву (вх.№2333 від 18.04.2022) щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд дійшов висновку, що заява про відшкодування таких витрат підлягає задоволенню частково в сумі 23 576 грн, які відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 73-75, 79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 242 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Провадження у справі в частині стягнення 60 000 грн закрити.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес", с. Токи Підволочиського району Тернопільської області (код 30915832) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Медобори", с.Зелене Чортківського (колишній Гусятинський) район Тернопільської області (код 39430679) 390 000 (триста дев`яносто тисяч) гривень основного боргу, 15 953 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 64 коп. інфляційних втрат, 5 580 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 82 коп. 3% річних, 23 576 (двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень витрат на професійну правничу допомогу і 7 100 (сім тисяч сто) гривень судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення сторони вправі його оскаржити до Західного апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2021 року.

Суддя Ю.О. Чопко