ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2022 Справа № 914/3893/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Куцик І.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості, м. Дрогобич

до відповідача: Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління державної податкової служби у Львівській області, м. Львів

про стягнення коштів в розмірі 3 502,56 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління державної податкової служби у Львівській області про стягнення коштів в розмірі 3 502,56 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.12.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 26.01.2022 р.

14.01.2022 р. відповідачем подано на адресу суду відзив на позовну заяву за вх. № 1112/22 з додатками, відповідно до якого відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у поданому відзиві.

19.01.2022 р. позивачем подано на адресу суду відповідь на відзив за вх. № 1469/22, відповідно до якої позивач просить суд позов задоволити повністю з підстав, викладених у поданій відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.01.2022 р. судом постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 914/3893/21 за правилами загального позовного провадження за ініціативою суду, розгляд справи почати зі стадії відкриття провадження у справі. Позовну заяву Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості до відповідача: Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління державної податкової служби у Львівській області про стягнення коштів в розмірі 3 502,56 грн. у справі № 914/3893/21 судом залишено без руху. Встановлено Дрогобицькому міськрайонному центру зайнятості строк у 5 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків позовної заяви, а саме, що стосується заміни відповідача належним відповідачем.

31.01.2022 р. позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 26.01.2022 р., направлено на адресу суду заяву про усунення недоліків з додатками, яка зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 2989/22 від 04.02.2022 р.

У зв`язку з наведеним, ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.02.2022, підготовче засідання у даній справі призначено на 02.03.2022 р.

22.02.2022 р. відповідачем подано на адресу суду відзив на позовну заяву з додатком за вх. № 4789/22, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, викладених у поданому відзиві.

28.02.2022 р. представником позивача подано на адресу суду відповідь на відзив з додатком за вх. № 5136/22.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.03.2022 р. судом постановлено продовжити строк підготовчого провадження у справі 914/3893/21 на тридцять днів з 27.03.2022 р. Розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 04.05.2022 р. з врахуванням ухвали про виправлення описки від 16.03.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.05.2022 р. судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 914/3893/21 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04.05.2022 р.

В судовому засіданні 04.05.2022 р., відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 16.05.2022 р.

16.05.2022 р. позивач явки свого представника в судове засідання з розгляду справи по суті не забезпечив, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

16.05.2022 р. представником позивача подано на електронну адресу суду клопотання за вх. № 10124/22, в якому зазначає про те, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити та винести рішення у справі № 914/3893/21.

16.05.2022 р. відповідач явки свого представника в судове засідання з розгляду справи по суті не забезпечив, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 16.05.2022 р. не здійснюється.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи і те, що явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою ухвалами суду у даній справі, учасники справи були повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи), а явка в судове засідання, таким чином, це суб`єктивне право сторони. Відтак, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/3893/21.

В судовому засіданні 16.05.2022 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що керуючись ч.1, 3, 4 ст.22, ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості звернувся громадянин ОСОБА_1 , якому відповідно до вимог чинного законодавства про зайнятість населення та на підставі поданої ним заяви про надання статусу безробітного від 25.02.2019 року - громадянину ОСОБА_1 , надано статус безробітного з 25.02.2019 року (наказ №НТ 190228 від 28.02.2019) та призначено виплату допомоги по безробіттю з 04.03.2019 року, відповідно до поданої заяви про призначення виплати допомоги по безробіттю від 25.02.2019 року (наказ №НТ190304 від 04.03.2019 року). 09.10.2019 року ОСОБА_1 було знято з обліку в Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості в зв`язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 днів робочих днів, з дня прийняття рішення про таке відвідування (наказ №НТ191009 від 09.10.2019).

За період перебування на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості з 25.02.2019 року по 28.08.2019 року, ОСОБА_1 отримав 3 502, 56 грн. допомоги по безробіттю. Підставою для проведення розслідування страхового випадку Дрогобицьким міськрайонним центром зайнятості, було рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р. у справі №1.380.2019.000786 про поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді головного державного інспектора відділу бюджетування управління інфраструктури та бухгалтерського обліку Головного управління Державної податкової служби у Львівській області з 23.01.2019 року.

У даному випадку, саме Державна податкова служба України в особі - відокремленого підрозділу - Головного управління державної податкової служби у Львівській області - по відношенню до ОСОБА_1 , є роботодавцем у розумінні ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» і сума виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг безробітному, яка підлягає відшкодуванню становить 3 502,56 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3 502,56 грн. матеріального забезпечення (допомоги по безробіттю) за період з 25.02.2019 року по 28.08.2019 року у розмірі у зв`язку з поновленням безробітного на роботі за рішенням суду. Судові витрати із сплати судового збору, позивач просить суд покласти на відповідача.

Позиція відповідача.

16.05.2022 р. відповідач явки свого представника в судове засідання з розгляду справи по суті не забезпечив, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

У поданому на адресу суду відзиві на позовну заяву за вх. № 4789/22 від 22.02.2022 р., відповідач посилається на те, що позивач не навів розрахунку, з якого виходив при обчисленні суми за час вимушеного прогулу, тобто не довів обставину, на якій ґрунтується його вимога.

Отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю, є переплатою коштів для Головного управління ДПС у Львівській області, а не Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості.

Застрахована особа повинна повідомляти про наявність рішення суду про поновлення на роботі, а відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у випадку умисного невиконання своїх обов`язків, сума виплаченого забезпечення стягується із застрахованої особи. На підставі наведеного, відповідач просить суд у задоволені позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття».

Дрогобицьким міськрайонним центром зайнятості ОСОБА_1 , на підставі поданої ним заяви про надання статусу безробітного від 25.02.2019 року, надано статус безробітного з 25.02.2019 року (наказ №НТ 190228 від 28.02.2019) та призначено виплату допомоги по безробіттю з 04.03.2019 року відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 про призначення виплати допомоги по безробіттю від 25.02.2019 року (наказ №НТ190304 від 04.03.2019 року).

Наказ Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості № НТ 190228 від 28.02.2019 р. про надання статусу безробітного ОСОБА_1 та наказ Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості №НТ190304 від 04.03.2019 року про призначення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 долучено позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова і здатна приступити до роботи.

Право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

09.10.2019 року ОСОБА_1 було знято з обліку в Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості, в зв`язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 днів робочих днів, з дня прийняття рішення про таке відвідування (наказ №НТ191009 від 09.10.2019).

За період перебування на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості з 25.02.2019 року по 28.08.2019 року, ОСОБА_1 отримано 3 502,56 грн. допомоги по безробіттю.

Підставою для проведення розслідування страхового випадку Дрогобицьким міськрайонним центром зайнятості, було рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р. у справі №1.380.2019.000786 про поновлення громадянина ОСОБА_1 на рівнозначній посаді завідувача сектору фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області з 23.01.2019 року.

Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р. у справі №1.380.2019.000786, яке набрало законної сили 13.01.2021 р., визнано протиправним та скасовано наказ Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 22.01.2019 № І -О «Про звільнення ОСОБА_1 ». Судом вирішено поновити ОСОБА_1 в Головному управлінні ДПС у Львівській області на рівнозначній посаді завідувача сектору фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області з 23.01.2019.

Позивач звертався до відповідача з претензією за вих. № 06-231/21 від 22.03.2021 р. про повернення допомоги по безробіттю у розмірі 3 502,56 грн. Проте кошти відповідачем не повернуті, що слугувало причиною звернення до суду.

Враховуючи викладені обставини, посилаючись на положення ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач звернувся з даним позовом до суду, та просить стягнути з відповідача 3 502,56 грн. виплаченої громадянину ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 25.02.2019 року по 28.08.2019 року.

Оцінка суду.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

У відповідності до ч. 4 ст. 35 вказаного Закону, із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як встановлено судом, наказом Дрогобицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області від 22.01.2019 № 1-О "Про звільнення ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 звільнено з роботи згідно з пунктом 4 частини першої статті 83, пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та з 04.03.2019 р. йому розпочато виплату допомоги по безробіттю.

При цьому, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р. у справі №1.380.2019.000786, яке набрало законної сили 13.01.2021 р., визнано протиправним та скасовано наказ Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 22.01.2019 № І -О «Про звільнення ОСОБА_1 ». Судом вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді в Головному управлінні ДПС у Львівській області на рівнозначній посаді завідувача сектору фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області з 23.01.2019. та поновлено його на роботі.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У даному випадку, саме Державна податкова служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління державної податкової служби у Львівській області по відношенню до ОСОБА_1 , є роботодавцем у розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому саме на відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Статтями 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця сплатити суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №914/2087/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16, від 09.07.2018 у справі №914/1875/17, в яких зазначено, що за положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Так, у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16 судом зроблено висновок, що підстави зазначені у частині 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не можуть тлумачитися розширено, а зокрема, з посиланням на нечиність рішення суду, з огляду на його оскарження в апеляційному порядку, оскільки трудовим та цивільно-процесуальним законодавством передбачено особливості набрання чинності рішеннями судів про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку на користь поновленої особи.

Згідно обґрунтованого розрахунку позивача, який долучено позивачем до матеріалів справи, загальна сума допомоги по безробіттю нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 за період з 25.02.2019 року по 28.08.2019 року становить 3 502,56 грн.

Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

За змістом абзацу 2 частини четвертої статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З викладеного вище вбачається, що нормами статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення в разі такого поновлення.

Враховуючи те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р. у справі №1.380.2019.000786, яке набрало законної сили 13.01.2021 р., поновлено на посаді громадянина ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про те, що позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , у відповідності до ст. ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Щодо заперечень відповідача, які викладені у поданому відзиві на позовну заяву за вх. № 4789/22 від 22.02.2022 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного суду від 05.10.2020 у справі №906/1043/19, страховик має право на компенсацію з роботодавця виплачених страхових коштів у повному обсязі лише у випадку поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за судовим рішенням, яке набрало законної сили, оскільки право особи отримати допомогу по безробіттю за рахунок страхових коштів гарантується Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та його реалізація не залежить від дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства в частині визначення дати його звільнення чи причини звільнення, і саме на страховика покладено забезпечення виплати страхових коштів безробітному.

Також суд зазначає, що заперечення відповідача не стосуються предмету спору, яким є повернення на користь позивача вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Разом з тим, суд зазначає, що на час розгляду справи доказів перерахування коштів, що складають виплачену ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в сумі 3 502,56 грн. на користь позивача, відповідачем не надано.

Виходячи з наведеного, сума забезпечення у розмірі 3 502,56 грн., виплачених ОСОБА_1 під час перебування його на обліку в центрі зайнятості у період з 25.02.2019 року по 28.08.2019 року, як безробітного, підлягають відшкодуванню відповідачем, у відповідності до ч. 4ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

За встановлених обставин, позовні вимоги Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, ч. 4 ст. 75, ст.ст. 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, ч. 3 ст. 202, ч. 3 ст. 222, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління державної податкової служби у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; код ЄДРПОУ № 43968090) до бюджету Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (отримувач: Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості Львівської області, код ЄДРПОУ № 22408552, розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ДКС України, МФО 820172) суму заборгованості виплаченої суми забезпечення безробітному ОСОБА_1 , якого поновили на роботі за рішенням суду 3 502,56 грн.

3. Стягнути з відповідача: Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління державної податкової служби у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) на користь позивача: Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. П. Орлика, 3а; код ЄДРПОУ № 22408552) 2 270,00 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 18.05.2022 р.

Суддя Долінська О.З.