ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1873/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

Ярош А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехцентр ЛТД

на рішення Господарського суду Одеської області

від 22.12.2021 (суддя Шаратов Ю.А.)

у справі №916/1873/21 (повний текст складено 04.01.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТКА Логістик

до Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехцентр ЛТД

про стягнення 133 272,00 грн., -

суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.

час та місце винесення рішення: 22.12.2021, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю ТКА Логістик (далі-позивач, ТОВ ТКА Логістик) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехцентр ЛТД (далі-відповідач, ТОВ Спецтехцентр ЛТД), в якому просило стягнути з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України 133 272,00 грн. у якості безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позовних вимог, ТОВ ТКА Логістик зазначило, що між ним та ТОВ Спецтехцентр ЛТД було укладено договір Про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 18.12.2019 № 201912-01 щодо надання послуг з технічного ремонту та обслуговування транспортних засобів, належних ТОВ ТКА Логістик, на виконання якого позивач перерахував на рахунок відповідача 133 275 грн., проте, ремонтні роботи за вказаним Договором з боку ТОВ Спецтехцентр ЛТД проведені не були.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.12.2021 у справі №916/1873/21 (суддя Шаратов Ю.А.) позовні вимоги ТОВ ТКА Логістик задоволені повністю. Стягнуто з ТОВ Спецтехцентр ЛТД на користь позивача 133 272,00 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, Господарський суд Одеської області дійшов висновку про доведення позивачем обставин, на які він посилається, належними, достатніми та допустимими доказами.

Так, місцевим господарським судом було встановлено наявність укладеного між сторонами у справі договору, факт перерахування відповідачу попередньої оплати в загальному розмірі 133 275,00 грн. та відсутність у матеріалах справи доказів виконання з боку ТОВ Спецтехцентр ЛТД робот за договором і доказів направлення позивачу Актів виконаних робіт.

Водночас, з огляду на набуття відповідачем грошових коштів у встановленому розмірі відбулось на підставі договору Про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 18.12.2019 № 201912-01, Господарський суд Одеської області зазначив, що у даних спірних правовідносинах виключається можливість застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу України (виключається можливість кваліфікації цих відносин, як кондиційних - відносин з безпідставного збагачення).

Тому, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми, які регулюють договірні відносини, зокрема, ст.ст. 525, 526, 629, 693, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Спецтехцентр ЛТД звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2021 у справі №916/1873/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі, апелянт послався на порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

Так, відповідач вважає, що місцевим господарським судом безпідставно не прийнято до уваги багаторазовість здійснення платежів ТОВ ТКА Логістик на рахунок ТОВ Спецтехцентр ЛТД, протягом яких позивач не заявляв претензій відповідачу. Скаржник звертає увагу на те, що перші претензії від позивача надійшли лише через 5 місяців після останньої оплати, але, не з вимогою провести усунення недоліків по виконаним роботам, а з вимогою повернути нібито помилково сплачені кошти.

ТОВ Спецтехцентр ЛТД вказує на незрозумілість того, на яких підставах суд першої інстанції встановив, що оплата за виставленими рахунками є попередньою, оскільки договором не передбачено попередньої оплати.

Крім того, скаржник зауважує, що місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що правовою підставою для проведення розрахунків є виставлений виконавцем рахунок на оплату. Така умова як підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт для проведення оплати, у договорі відсутня. Тому, апелянт наполягає на помилковості висновку суду першої інстанції щодо необхідності двохстороннього підписання акту виконаних робіт як передумови для здійснення оплати за договором.

ТОВ Спецтехцентр ЛТД зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідачем не проводились роботи за договором, однак, цьому суд першої інстанції не надав уваги. За твердженням відповідача, рішення суду першої інстанції ґрунтується лише на не підписанні актів виконаних робіт позивачем.

Разом з цим, з посиланням на ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд не звернув уваги на наявність актів (електронних копій), рахунків, квитанцій про реєстрацію податкових накладних, наданих відповідачем, з огляду на відсутність доказів надсилання відповідних доказів позивачу. Однак, апелянт звертає увагу на те, що за вказаною нормою, копії доказів надсилаються іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи. ТОВ Спецтехцентр ЛТД вказує, що акти виконаних робіт наявні у позивача та, зокрема, усі електроні докази, а саме: акти та квитанції про реєстрацію податкових накладних, позивач має можливість бачити у системі M.E.Doc, за допомогою якої здійснюється обмін фінансовими документами.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справах №910/18036/17, №917/1307/18, №902/761/18, №917/2101/17 щодо питання стандарту доказування, апелянт вказує, що суд не зобов`язаний вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2022, у складі головуючого судді Головея В.М., суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехцентр ЛТД» на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2021 у справі №916/1873/21; ухвалено розглянути вказану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

04.02.2022 від ТОВ ТКА Логістик до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з її доводами, вважає останню необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню. Водночас, рішення суду першої інстанції, на думку позивача, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим, ТОВ ТКА Логістик просить залишити його в силі.

Зокрема, позивач вказує, що суд правомірно не прийняв до уваги надані відповідачем докази, оскільки надані суду документи (акти виконаних робіт) не підписані TOB «ТКА Логістик», а матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачем позивачу актів виконаних робіт та податкових накладних.

ТОВ ТКА Логістик зауважує, що сплата грошових коштів позивачем передбачає виконання договору відповідачем. В іншому випадку, у разі перерахування таких коштів на рахунок ТОВ «Спецтехцентр ЛТД», без виконання останнім умов договору, таке перерахування вважається безпідставним, тобто таким, що здійснено за надання послуг, які фактично та у дійсності надано не було. При цьому, умовами договору визначена послідовність дій щодо виникнення у ТОВ «ТКА Логістик» обов`язку зі сплати відповідних послуг ТОВ «Спецтехцентр ЛТД». Опираючись на добросовісність ТОВ «Спецтехцентр ЛТД», та не знаючи про нюанси викладені в договорі, бухгалтер ТОВ «ТКА Логістик» сплатила рахунки, які надійшли від ТОВ «Спецтехцентр ЛТД», при цьому, не переконавшись, не пересвідчившись та не передбачаючи того, що від ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» не надходили інші документи, які в сукупності дають підстави для здійснення розрахунків на підставі виставлених рахунків.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2022, у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , відповідно до Рішення Вищої Ради Правосуддя від 17.02.2022 №139/0/15-22, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022, яким для розгляду справи №916/1873/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І., справу №916/1483/21 прийнято до провадження вказаною зміненою колегією суддів.

Також необхідно зазначити, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX.

Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який затверджений законом України « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Крім того, ТПП України на підставі ст. ст. 14,14-1 Закону України «Про торгово - промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Тобто, ТПП України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і населення.

Разом з тим, відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Отже, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

Однак, з огляду на існування загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 29 Закону України Про судоустрій і статус суддів, рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, наказом в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2022 №6-ОД встановлено особливий режим роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про можливість вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2019 між ТОВ ТКА Логістик (замовник) та ТОВ Спецтехцентр ЛТД (виконавець) укладено договір Про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 18.12.2019 №201912-01 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як замовника, так і спеціально замовлених виконавцем.

Замовник бере на себе зобов`язання прийняти й оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього Договору (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, а також перелік матеріалів, що використовуються, вказуються в акті виконаних робіт.

Умовами п.п. 2,1 - 2.4 Договору встановлено, що вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт; крім вартості послуг, замовник оплачує виконавцю вартість матеріалів (запасних частин) виконавця. У разі відсутності матеріалів (запасних частин) або їх кількості, необхідну для надання послуг, обсяг використання матеріалів (запасних частин) погоджується із замовником заздалегідь, а їх вартість оплачується ним за цінами, які діяли на день їх надходження. Оплата послуг і матеріалів (запасних частин) здійснюється замовником шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Розділом 3 Договору передбачені обов`язки та права сторін.

Так, пунктами 3.1.1, 3.1.2, Договору встановлено обов`язок замовника своєчасно оплачувати послуги виконавця; прийняти транспортний засіб та його складові частини після надання послуг.

Згідно з п. 3.1.5, 3.1.7 Договору замовник має право вимагати відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем цього Договору, а також, на безоплатне усунення ним недоліків у період гарантийного строку; має право вимагати від виконавця документального підтвердження виду та обсягу виконаних за цим Договором послуг.

Відповідно до п. 4.6. Договору, послуги, передбачені розділом 1 цього Договору, вважаються наданими з моменту приймання транспортного засобу, його складових після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту.

Згідно з п. 4.7. Договору, після виконання технічного обслуговування та/або ремонту, виконавець надає замовнику Акт виконаних робіт транспортного засобу, його складових, після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту.

Протягом 2 робочих днів з дня отримання Акта виконаних робіт, замовник зобов`язаний його підписати (п. 4.8 Договору).

Договір підписаний сторонами без зауважень та скріплений печатками обох юридичних осіб.

У матеріалах справи наявні платіжні доручення: від 21.10.2020 №685 на суму 7 740,00 грн., від 30.10.2020 №712 на суму 44 020,00 грн., від 30.10.2020 №713 на суму 16 700,00 грн., від 30.10.2020 №714 на суму 1 620,00 грн., від 30.10.2020 №715 на суму 40 620,00 грн., від 01.12.2020 №813 на суму 5 000,00 грн., від 01.12.2020 №814 на суму 1 959,00 грн., від 01.12.2020 №815 на суму 9 800,00 грн., від 01.12.2020 №816 на суму 5 816,00 грн.

Згідно зі вказаними платіжними дорученнями, позивачем перераховано відповідачу суму у загальному розмірі 133 275,00 грн.

В призначенні платежів позивачем зазначені ремонтні роботи, згідно рахунків: №332 від 20.10.2020, №321 від 08.10.2020, №314 від 24.09.2020, №305 від 24.09.2020, №320 від 08.10.2020, №307 від 24.09.2020, №345 від 04.11.2020, №325 від 17.10.2020, №338 від 22.10.2020.

За твердженням позивача, надаючи рахунки на оплату послуг, відповідачем Акти виконаних робіт позивачу не надавались; докази виконання відповідачем робот за Договором від 18.12.2019 та докази направлення позивачу Актів виконаних робіт в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи свідчать, що Листом від 12.04.2021 вих. №005/04 ТОВ ТКА Логістик просило ТОВ Спецтехцентр ЛТД повернути помилково перераховані на рахунок відповідача у даній справі кошті за вищенаведеними платіжними дорученнями (а.с.48)

У відповідь на вказаний Лист, 15.04.2021 ТОВ Спецтехцентр ЛТД своїм Листом вих. №5 повідомило ТОВ ТКА Логістик, що останньому, на виконання умов Договору, відповідачем були надані відповідні послуги, у зв`язку з чим виставлялись рахунки на їх оплату. Саме ці рахунки ТОВ ТКА Логістик оплатило.

Також, у цьому Листі ТОВ Спецтехцентр ЛТД зазначило, що у разі помилкового перерахування коштів ТОВ ТКА Логістик мало можливість звернутись до свого банку та подати документ про відкликання коштів на підставі ст. 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», однак, з часу сплати вказаних коштів пройшло більше 3 місяців, що спростовує помилковість операцій. Крім того, помилковість оплат, яких було 9 (дев`ять) спростовується тим, що вони оплачувались лише після виставлення рахунків.

Водночас, ТОВ Спецтехцентр ЛТД звернуло увагу на те, що Лист від 12.04.2021 вих. №005/04 ТОВ ТКА Логістик надіслало виконавцю після того, як ТОВ Спецтехцентр ЛТД звернулось з позовом до суду про стягнення із замовника залишку заборгованості (а.с.49 + зворот. стор.).

09.06.2021 ТОВ ТКА Логістик направило ТОВ Спецтехцентр ЛТД Вимогу про повернення безпідставно перерахованих коштів (а.с. 18-22), в якій зазначило, що Акти виконаних робіт сторонами не підписані, ремонтні роботи за Договором №201912-01 від 18.12.2019 відповідачем не проведені, однак, грошова сума у розмірі 133 275,00 грн. перерахована ТОВ ТКА Логістик на рахунок ТОВ Спецтехцентр ЛТД. У зв`язку з цим, ТОВ ТКА Логістик вимагало протягом 14-ти календарних днів повернути на рахунок позивача вищенаведену суму як безпідставно та помилково перераховану. Водночас, позивач акцентував увагу відповідача, що у разі відмови ТОВ Спецтехцентр ЛТД здійснити повернення грошових коштів на рахунок ТОВ ТКА Логістик, останнє буде вимушене звернутись до суду за стягненням з ТОВ Спецтехцентр ЛТД відповідних коштів.

У відповіді від 18.06.2021 вих. №2021-10 на Вимогу замовника ТОВ Спецтехцентр ЛТД відмовило у задоволенні останньої. При цьому, відповідач зазначив, що послуги ним були надані; протягом надання цих послуг ТОВ Спецтехцентр ЛТД не заявляло жодної претензії щодо якості відповідних послуг; рахунки замовником оплачувались, а акти виконаних робіт (які не є підставою для здійснення розрахунків) надавались директором ТОВ Спецтехцентр ЛТД особисто директору ТОВ ТКА Логістик, однак не були останнім підписані.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем надано до суду:

- квитанцію № від 29.10.2020 про реєстрацію податкової накладної до акту №313 від 21.10.2020;

- акт виконаних робіт №313 від 21.10.2020;

- квитанцію № від 02.11.2020 про реєстрацію податкової накладної до акту №320 від 27.10.2020;

- акт виконаних робіт №320 від 27.10.2020;

- квитанцію № від 02.11.2020 про реєстрацію податкової накладної до акту №321 від 27.10.2020;

- акт виконаних робіт №321 від 27.10.2020;

- квитанцію № від 13.11.2020 про реєстрацію податкової накладної до акту №322 від 28.10.2020;

- акт виконаних робіт №322 від 28.10.2020;

- квитанцію № від 02.12.2020 про реєстрацію податкової накладної до видаткової накладної № 349 від 30.11.2020;

- видаткову накладну №349 від 30.11.2020;

- квитанцію № від 02.12.2020 про реєстрацію податкової накладної до акту №352 від 30.11.2020;

- акт виконаних робіт №352 від 30.11.2020;

- квитанцію № від 22.12.2020 про реєстрацію податкової накладної до акту №356 від 01.12.2020;

- акт виконаних робіт №356 від 01.12.2020;

- квитанцію № від 22.12.2020 про реєстрацію податкової накладної до акту №357 від 01.12.2020;

- акт виконаних робіт №357 від 01 12.2020.

Відповідно до вказаних квітанцій податкові накладні зареєстровані у встановленому законом порядку. Однак, наведені акти виконаних робіт не підписані жодною із сторін.

Вищенаведені документи судом першої інстанції не враховані з огляду на відсутність підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи (ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Доказів повернення ТОВ Спецтехцентр ЛТД спірних коштів на рахунок ТОВ ТКА Логістик у матеріалах справи не міститься, що стало підставою звернення до суду ТОВ ТКА Логістик з відповідним позовом про стягнення з ТОВ Спецтехцентр ЛТД 133 275,00 грн.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судова колегія звертає увагу на те, що розкриваючи зміст засади свободи договору, у ст. ст. 6, 627 Цивільний кодекс України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за своєю правовою природою Договір від 18.12.2019 №201912-01 є договором надання послуг.

Положеннями ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного Кодексу України).

Як зазначає TOB «ТКА Логістик», відповідач у даній справі не виконав свої зобов`язання за Договором від 18.12.2019 №201912-01, що підтверджується відсутністю доказів здійснення ремонтних робіт ТОВ Спецтехцентр ЛТД, а саме: акту виконаних робіт, що в свою чергу, унеможливлює виникнення обов`язку у замовника по сплаті коштів за Договором. Отже, оплата замовником рахунків виконавця є помилковою.

Розглядаючи доводи апелянта, колегія суддів звертає його увагу на наступне.

Позивач правильно зазначає, що пунктами 4.6-4.8 Договору встановлено, що приймання послуг виконавця замовником оформлюються Актом виконаних робіт транспортного засобу, його складових, який повинен бути підписаний замовником. Проте, відповідний акт замовником не підписаний, що, на його думку, є доказом невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед замовником.

Надані позивачем до місцевого господарського суду Акти виконаних робіт апеляційна колегія не враховує, оскільки останні також не підписані ані замовником, ані виконавцем. На цих Актах відсутні печатки підприємств. Доказів надання Актів замовнику у матеріалах справи не міститься.

Але, колегія суддів зазначає, що порядок розрахунків встановлено в розділі 2 Договору, відповідно до якого підставою для проведення розрахунків є виставлений виконавцем рахунок на оплату.

При цьому, жодним пунктом Договору не передбачено, що оплата здійснюється замовником лише після підписання Акту прийняття послуг. Будь-яких зауважень до цього у Договорі сторонами не наведено.

Таким чином, аналізуючи зміст розділів 2 та 4 укладеного між сторонами Договору, слід дійти висновку, що умови Договору не визначають вимог щодо здійснення розрахунків за Договором на підставі Акту приймання виконаних робіт.

Тому, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про необхідність двохстороннього підписання Акту виконаних робіт як передумови для здійснення оплати за Договором.

Водночас, за умови пунктів 3.1.1, 3.1.2 Договору замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати послуги виконавця та прийняти транспортний засіб та його складові частини після надання послуг.

Отже, виходячи з вищенаведеного, слід дійти висновку, що після надання відповідних послуг виконавцем, якщо вони прийняти замовником, останній оплачує послуги на підставі рахунків відповідача.

З огляду на матеріали справи, відповідачем виставлялись рахунки на оплату наданих послуг за Договором від 18.12.2019 №201912-01. Отримання цих рахунків позивачем не спростовується. Навпаки, ТОВ ТКА Логістик оплачувало останні без зауважень та заперечень.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідні оплати здійснювались не одноразово, а протягом жовтня грудня 2020 року, що свідчить про можливість замовника у цей час встановити відсутність надання спірних послуг. Проте, за вказаний період жодної претензії або вимоги стосовно порушення виконавцем умов Договору у матеріалах справи не міститься.

Більш того, матеріали справи свідчать, що перша претензія позивача (вих. №005/04 від 12.04.2021) була надіслана відповідачу майже через 4 місяці після останньої оплати, але, не з вимогою провести усунення недоліків по виконаним роботам, а з вимогою повернути нібито помилково сплачені кошти.

Разом з тим, умовами Договору сторони встановили, що унаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем цього Договору, замовник має право вимагати відшкодування збитків, безоплатне усунення виконавцем недоліків у період гарантійного строку; має право вимагати від виконавця документального підтвердження виду та обсягу виконаних за цим Договором послуг (п.п. 3.1.5, 3.1.7 Договору).

Але, як зазначалось вище, ТОВ ТКА Логістик не вимагало від ТОВ Спецтехцентр ЛТД ані усунення недоліків в роботі, ані відшкодування збитків, ані документального підтвердження обсягу виконаних робіт.

Колегія суддів відхиляє заперечення позивача щодо помилковості перерахованих ним коштів, оскільки, по-перше, перерахування мали тривалий характер; по-друге, спірних перерахувань було 9 (дев`ять) і вони здійснювались лише після виставлення рахунків. В призначеннях платежів вказані відповідні номери кожного із таких рахунків.

При цьому, відповідно до ст. 23.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання.

Ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором (ст. 23.4 вказаного Закону).

Отже, суд цілком погоджується з доводами апелянта, що у разі помилкового перерахування коштів ТОВ ТКА Логістик мало можливість звернутись до свого банку та подати документ про відкликання коштів на підставі ст. 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», однак, позивачем жодного разу такі дії не вчинялись.

Також, суд апеляційної інстанції вважає правильною незгоду апелянта з висновком суду першої інстанції щодо визначення оплати за Договором як попередньої.

У відповідності до чинного законодавства України право (обов`язок) сторони на здійснення попередньої оплати визначається умовами Договору (ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України).

З огляду на матеріали справи, Договором від 18.12.2019 №201912-01 не передбачена попередня оплата послуг.

Тому, застосування місцевим господарським судом ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, є помилковим.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що процес надання послуг є господарською операцією. У зв`язку з чим, на суб`єктів підприємницької діяльності поширюється обов`язок вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність до уповноважених осіб, що у свою чергу є фактичним обґрунтуванням надання виконавцем відповідних послуг замовнику.

Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування.

За статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Водночас, з огляду на п. 2 ст. 3 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень (ст.1 цього Закону).

Судова колегія враховує наявність у ТОВ Спецтехцентр ЛТД відповідних податкових накладних, що підтверджується квитанціями про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 85, 86, 88, 090, 92, 94, 96, 98 100), в обсязі, що відповідає вартості наданих послуг у загальному розмірі 133 275,00 грн.

Отже спірні господарські операції відображені у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних відповідача. Відповідно, господарські операції із спірного надання послуг за Договором від 18.12.2019 №201912-01 була відображена в податковому та бухгалтерському обліку відповідача.

Тобто, виходячи з наведеного, відповідні податкові накладні є доказом здійснення відповідачем операції щодо надання послуг за Договором від 18.12.2019 №201912-01.

При цьому, судова колегія враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.06.2021 у справі №910/23097/17, за якою податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (п.п. 4.28, 4.29, 4.30, 4.31).

За таких обставин, колегія суддів вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю Спецтехцентр ЛТД виконало свої зобов`язання щодо надання послуг за вказаним Договором.

Разом з цим, апеляційний суд вважає помилковим неврахування судом першої інстанції наданих відповідачем квитанцій про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних з огляду на наступне.

Пунктом 25 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2010 №1246, визначено, що платник податку через електронний кабінет шляхом перегляду в режимі реального часу має доступ до даних ЄРПН щодо складених ним чи його контрагентами податкових накладних та/або розрахунків коригування.

Враховуючи, що ТОВ ТКА Логістик є платником податку, у позивача є вільний доступ до відповідного електронного кабінету.

Водночас, судова колегія погоджується з доводами апелянта, що усі електроні докази, а саме: акти та квитанції про реєстрацію податкових накладних, позивач має можливість бачити у системі електронного документообігу «M.E.Doc» - комп`ютерної програми для бухгалтерії підприємств, за допомогою якої здійснюється обмін фінансовими документами.

Нормами ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, зокрема, що суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи.

Таким чином, враховуючи те, що позивач має доступ до відповідних податкових документів, місцевий господарський суд, не з`ясувавши цю обставину, передчасно не врахував надані відповідачем документи, з огляду на відсутність доказів надсилання останніх позивачу.

Водночас, колегія суддів цілком погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин норм статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, що регулюють зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, оскільки між сторонами наявні договірні відносини з надання послуг.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів, а також доведенні перед судом їх переконливості, тобто кожна сторона спору повинна довести ті обставини, на які посилається, відповідними доказами.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Така позиці викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц).

Крім того, Верховним Судом неодноразово зазначалось, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягарі доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (постанови Верховного Суду від 27.02.2019р. у справі №922/1163/18; від 29.08.2018р. у справі №909/105/15; від 29.08.2018р. у справі №910/23428/17; від 31.01.2018р. у справі № 10/8763/17).

Відповідно до ст.ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до положень статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, зокрема, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідженими матеріалами справи встановлено належне у повному обсязі виконання відповідачем зобов`язання за Договором від 18.12.2019 №201912-01, оскільки про факт надання позивачу послуг за спірним Договором свідчить і повна оплата позивачем рахунків виконавця (вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17), і реєстрація ТОВ Спецтехцентр ЛТД податкових накладних на загальну вартість оплачених ТОВ ТКА Логістик рахунків відповідача, і відсутність будь-яких зауважень, претензій або вимог з боку замовника протягом всього періоду надання виконавцем послуг тощо.

За таких обставин, враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як не є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехцентр ЛТД на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2021 року у справі №916/1873/21 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю ТКА Логістик.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехцентр ЛТД задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2021 року у справі №916/1873/21 скасувати, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ТКА Логістик відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТКА Логістик (, вул. Семена Палія, 77, корп. 2, оф. 9, м. Одеса, 65123) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехцентр ЛТД (, вул. Новікова, буд. 3, м. Одеса, 65098) 3 405,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

На виконання даної постанови доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Справу №916/1873/21 повернути до Господарського суду Одеської області.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Ярош А.І.