УХВАЛА

м. Київ

11.05.2022Справа № 910/13317/18

За заявою Національного банку України

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі

за позовом Національного банку України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного

захисту бізнесу «Дельта М»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська

компанія «Гарант»

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності

Суддя Сівакова В.В.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

05.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторна компанія «Гарант» (відповідач-2) про визнання недійсним договору № 008 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладений між відповідачами за кредитним договором № 27/10-995П від 18.07.2008 та зобов`язання відповідача-1 повернути відповідачу-2 документи, отримані згідно договору № 008 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладений між відповідачами за кредитним договором № 27/10-995П від 18.07.2008.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/13317/18 від 12.02.2019 в позові відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду № 910/13317/18 від 30.05.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі № 910/13317/18 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, а саме

Визнано недійсним договір № 008 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані згідно договору № 008 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П.

03.07.2019 на виконання вказаної постанови Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ зі строком пред`явлення до виконання до 30.05.2022.

16.02.2022 позивачем до суду подано заяву про визнання таким, що не підлягає виконанню виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» наказ Господарського суду міста Києва № 910/13317/18 від 03.07.2019 про зобов`язання повернути документи та видати Національному банку України відповідний наказ.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26.03.2022 строком на 30 діб.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладеною.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача і боржника і постановляє ухвалу.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, з метою збереження життя та здоров`я представників сторін, працівників апарату суду та суддів, суд ухвалою № 910/13317/18 від 20.04.2022 дійшов висновку розгляд заяви Національного банку України про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню здійснити в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Також даною ухвалою надано сторонам строк до 10.05.2022 для подання письмових пояснень або заперечень щодо заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених статтею 170 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши заяву Національного банку України про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, а саме: якщо його (наказ) видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

В обґрунтування своєї заяви Національний банк України вказує, що за наказом, виданим на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду № 910/13317/18 від 30.05.2019 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, стягувачем має бути Національний банк України, оскільки рішення суду ухвалено на його користь, а отже і наказ необхідно було видавати Національному банку України, однак вказаний наказ помилково було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

В постанові Північного апеляційного господарського суду № 910/13317/18 від 30.05.2019 судом була встановлена незаконність договору № 008 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» в силу приписів ст. 216 Цивільного кодексу України, що свідчить про відсутність правових підстав володіння Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» переданими йому Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документами на підтвердження спірних майнових прав.

Так, наказом Господарського суду міста Києва № 910/13317/18 від 03.07.2019 зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані згідно договору № 008 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором від 18.07.2008 № 27/10-995П.

Як вбачається з наказу Господарського суду міста Києва № 910/1317/18 від 03.07.2019 стягувачем за вказаним наказом є Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

02.12.2009 постановою правління Національного банку України № 713 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» прийнято рішення з 07.12.2009 відкликати банківську ліцензію у АБ «Банк регіонального розвитку» та ініційовано процедуру ліквідації банку.

20.11.2013 між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України було укладено договір про передавання в управління непроданих активів (договір про управління) (далі - договір управління).

Частиною 5 ст. 1033 Цивільного кодексу України встановлено, що управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

Відповідно до ч. 2 ст. 316 Цивільного кодексу України особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

З огляду на викладені положення вбачається, що з укладенням договору управління майном (майновими правами) та переданням такого майна управителю відповідна особа набуває статусу фактичного тимчасового власника такого майна, однак з обмеженими положеннями договору та закону повноваженнями щодо володіння та розпорядження ним для досягнення мети укладення відповідного правочину управління.

Отже, власником майна є Національний банк України, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (стягувач за наказом) є управителем такого майна та має діяти в інтересах власника.

Однак, як стверджує Національний банк України рішення суду залишається не виконаним в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані згідно договору № 008 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), оскільки останнім не було пред`явлено наказ Господарського суду міста Києва № 910/13317/18 від 03.07.2019 до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Положення ч.ч. 1, 2, 3 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Отже, оскільки наказ Господарського суду міста Києва № 910/13317/18 від 03.07.2019 стягувачем не пред`являється до виконання, то рішення суду в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, залишається без виконання понад 2,5 роки, що безумовно становить порушень прав та інтересів Національного банку України, з метою захисту яких і було ініційовано спір у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1008 Цивільного кодексу України довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час, а пунктом 3 ч.1 ст. 1006 Цивільного кодексу України визначено його обов`язок негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином, враховуючи триваюче невиконання рішення суду (понад 2,5 роки), невжиття Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» заходів щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, як стягувачем за наказом, а також з урахуванням того, що саме Національний банк України є власником майна, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» є лише управителем такого майна (який має діяти в інтересах власника), то цілком обґрунтованим є висновок про втрату інтересу у Банку на існування у повіреного подальшого права на отримання таких документів, а тому саме на користь Банку такі документи мають бути повернуті.

Суд приходить до висновку, що процесуальне право на пред`явлення наказу до виконання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» перейшло до Національного банку України, оскільки саме ця особа має безумовні права на одержання належних їй документів, і така особа, як довіритель в письмовій формі клопоче про припинення делегованих повіреному прав на одержання відповідного майна, а відтак існують підстави для висновку про припинення права Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на пред`явлення наказу до виконання.

Оскільки суд дійшов висновку про припинення права Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на пред`явлення наказу до виконання, у зв`язку із переходом такого права до Національного банку України, то з метою належного виконання судового рішення доцільно видати такій особі новий наказ, адже неефективними будуть дії, спрямовані на повернення чи вилучення попереднього наказу суду.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Національного банку України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 234, 328 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Національного банку України про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

2. Визнати наказ Господарського суду міста Києва № 910/13317/18 від 03.07.2019 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи в частині, за якою стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» таким, що не підлягає виконанню.

3. Видати Національному банку України наказ у справі № 910/13317/18 про примусове виконання постанови в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи із визначенням належного стягувача - Національного банку України.

Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова