ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2022 р. Справа №909/463/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

за участю представників учасників процесу:

від позивача Голубчак Н.В. - представник

від відповідача не з«явився

розглянувши апеляційну скаргу Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" №17/1351 від 17.11.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/3884/21 від 22.11.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.10.2021 (повний текст складено 28.10.2021)

у справі №909/463/21

за позовом Державної екологічної інспекції Карпатського округу

до відповідача Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"

про стягнення шкоди в сумі 8 037 192,30грн

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Державна екологічна інспекція Карпатського округу звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про відшкодування шкоди, заподіяної наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря в сумі 8 037 192,30грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в діях відповідача наявний склад господарського правопорушення у вигляді завдання шкоди державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.10.2021 у справі №909/463/21 позов задоволено. Стягнуто з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь держави шкоду в сумі 8 037 192,30грн, яку слід перерахувати у фонд охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської ТГ. Стягнуто з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь Державної екологічної інспекції Карпатського округу 120 557 ,88грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що факт здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарним джерелом без дозволу на викиди таких речовин підтверджується матеріалами справи. У діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема: протиправна поведінка полягає у здійсненні самовільних викидів забруднюючих речовин; наявна сама шкода, яка правомірно розрахована позивачем; причинний зв"язок, що виражений у заподіянні зазначеної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача; вина виражена у здійсненні викидів за відсутності дозвільних документів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" подано апеляційну скаргу, в якій просить призначити у даній справі судову інженерно-економічну експертизу, скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.10.2021 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в частині стягнення з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" шкоди в розмірі 8 037 192,30 грн відмовити. Також, у задоволенні стягнення судових витрат в тому числі судового збору відмовити повністю, посилаючись на те, що при прийнятті рішення судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що термін дії дозволу на викиди, який був виданий ІФТКЕ, закінчився 13.01.2019, однак ІФТКЕ завчасно, 29.08.2018, звернулося із заявою та уклало договір із ПП «Гроно» на розробку документів та обгрунтування обсягів викидів від котелень ІФТКЕ. Відповідно до умов даного договору ПП «Гроно» зобов`язалося розробити та надати відповідні документи в департамент екології та природніх ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації з метою отримання відповідних дозволів на викиди. Отже, ІФТКЕ вчинило дії, які спрямовані на вчасне отримання дозвільних документів.

Скаржник стверджує, що під час позапланової перевірки позивачем встановлено, що дозвіл на викиди відповідач отримав 17.03.2020 термін дії якого до 17.03.2030. Відповідач виконав вимоги позивача, що, як наслідок, відповідно до вимого п.11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» тягне за собою не застосування фінансових та адміністративні санкції до суб`єкта господарювання та його посадових осіб, вини ДМП "Івано- Франківськтеплокомуненерго" в порушені вимог закону немає.

На думку скаржника, як вбачається із відповіді, наданої Державною службою з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 14.07.2020, із розбивкою по місяцях починаючи із січня 2019 року по січень 2020 року, жодних наднормативних викидів у атмосферне повітря не зафіксовано.

Скаржник також зазначає, що не погоджуючись із проведеним позивачем розрахунком шкоди, вважаючи його таким що не відповідає вимогам закону та порушує права відповідача, 23.07.2021 подав клопотання про проведення інженерно - економічної експертизи вих.№ 12227/21. Однак, суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання відповідача та мотивував свою відмову в призначенні експертизи тим, що проведення розрахунку не потребує спеціальних знань і суд може самостійно провести такий розрахунок, фактично суд виконав не властиві функції та самостійно провів складні математичні розрахунки із використанням формул.

Також, скаржник вважає, що позивач не мав права проводити нарахування штрафних санкцій за переод із 13.01.2019 по 17.03.2020 по Методиці, яка набрала чинності тільки 15.05.2020.

Державною екологічною інспекцією подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини справи.

Позивач вважає, що апеляційна скарга з клопотанням про призначення судової інженерно- економічної експертизи є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

ДМП «Івано- Франківськтеплокомуненерго», отримавши дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на котельню за адресою вул. Симоненка, 3 м. Івано-Франківськ за №-2 від 17.03.2020 з терміном дії до 17.03.2030, виконало п.1 припису від 20.02.2020 №65, а тому до відповідача не було застосовано фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування, що відповідає положенням ч11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», отримання відповідачем дозволу №-2 від 17.03.2020 не виключає вину ІФТКЕ в заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу в результаті здійснення відповідачем наднормативних викидів забруднююючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (димова труба котельні) без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в період з 14.01.2019 по 16.03.2020. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі, не залежно від застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності.

Позивач вважає, що безпідставним є посилання відповідача на відповідь Державної служби з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 14.07.2020 про відсутність зафіксованих наднормативних викидів у атмосферне повітря, оскільки підставою для нарахування Державною екологічною інспекцією Карпатського округу шкоди є не факт понаднормового викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а здійснення таких викидів без відповідного дозволу, що в розумінні пункту 2.1.2 Методики і є наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Окрім того, законодавцем в статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» імперативно визначено обов`язок суб`єкта господарювання отримати дозвіл на викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а також у ст.33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено відповідальність за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади. Посилання відповідача на договірні відносини з ПП «Гроно» не спростовує його вину, оскільки ДМП «ІваноФранківськтеплокомунеиерго» в період з 14.01.2019 по 16.03.2020, усвідомлюючи відсутність дозволу, здійснювало наднормативний скид забруднюючих речовин в| атмосферне повітря, чим тривалий час заподіювало шкоду довкіллю.

На думку позивача, Акт планового заходу від 20.02.2020 №35, Акт позапланового заходу від 30.06.2020 №223 та інші матеріалами перевірки, які складені за результатами планового і позапланового заходів державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовищ, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, є належними та допустимими доказами, якими зафіксовано порушення та встановлено факт наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і стаціонарними джерелами. У розрахунках розмірів відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ДМП «Івано- Франківськтеплокомуненерго» час роботи джерела викиду забруднюючої речовини без дозволу зазначено із посиланням як на довідку ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» так і на акт позапланового заходу. Інспекція як орган державної влади та її посадові особи діяли на підставі, в межа наданих їм повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами, в розумінні ст. 1 Конституції України, а тому, безпідставним та необгрунтованим слід вважати твердження відповідача про те, що застосування позивачем Методики є порушенням ч.1 ст. 58 Конституції України.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 апеляційну скаргу ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" №17/1351 від 17.11.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/3884/21 від 22.11.2021) у справі №909/463/21 залишено без руху. Зобовязано скаржника усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в розмірі 180 836,82 грн протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" №17/1351 від 17.11.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/3884/21 від 22.11.2021) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.10.2021 у справі №909/463/21, призначено розгляд справи № 909/463/21 на 11.01.2022.

11.01.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Орищин Г.В.

Ухвалою Західнрого апеляційного госполдарького уду від 13.01.2022 призначено судове засідання у справі № 909/463/21 на 01.02.2022.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду розгляд справи відкладався до 22.02.2022, 15.03.2022, 26.04.2022

Представник позивача в судовому засіданні виклав заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Скаржником повторно подано клопотання про відкладення розгляду саправи. Зважаючи, що явка сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням скаржника, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання скаржника про відкладення розгляду справи.

Щодо призначення у даній справі судової інженерно-економічної експертизи судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з"ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Отже, вказаною нормою Господарського процесуального кодексу України передбачено право, а не обов`язок суду, щодо призначення судової експертизи за наявності дійсної необхідності її призначення, у випадку потреби спеціальних знань, якими не володіє суд та у разі неможливості суду вирішити питання, що входять до предмету доказування без її призначення.

Судова колегія зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом.

Клопотання скаржника про призначення експертизи не містить обґрунтованого мотивування необхідності встановлення розміру шкоди саме експертом та неможливості суду за наявності всіх складових формули, яка передбачена Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, самостійно перевірити розрахунок шкоди зроблений позивачем.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.04.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи

В період з 04 до 17 лютого 2020 року на підставі наказу Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 30 січня 2020 року №55 та направлення на проведення планового заходу №65 від 30.01.2020 Державна екологічна інспекція Карпатського округу провела плановий захід державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" та встановила порушення останнім вимог природоохоронного законодавства, зокрема, підприємством здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу на викиди, а саме: котельня по вул. Симоненка,3 в м. Івано-Франківську дозвіл на викиди забруднюючих речовин №-27 від 13.01.2014 закінчився 13.01.2019

Під час здійснення державного нагляду (контролю) спеціалістами відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції Карпатського округу проведено контроль викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел викидів вищезгаданих котелень.

Згідно з протоколом вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел, проведених за результатами відбору проб та досліджень, вимірювань вмісту забруднюючих речовин ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" від 11.02.2020 №04-20, Державна екологічна інспекція Карпатського округу зафіксувала викиди азоту оксиду (в перерахунку на діоксид азоту).

20.02.2020 за результатами перевірки Державна екологічна інспекція Карпатського округу склала акт №35, в якому відображені виявлені порушення та, на усунення вищевказаних порушень, винесла припис №65, відповідно до якого зобов"язала відповідача отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела та здійснювати викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за наявності відповідного дозволу.

В період з 23 до 30 червня 2020 року, на підставі наказу Державної екологічної інспекції Карпатського округу №240 від 22.06.2020 та направлення на проведення позапланового заходу №223 від 22.06.2020, з метою перевірки виконання відповідачем вимог припису №65 від 20.02.2020, Інспекція провела позапланову перевірку ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго".

За результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) Державна екологічна інспекція Карпатського округу склала акт №223 від 30.06.2020 та встановила, що ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" отримало дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами: на котельню, що знаходиться по вул. Симоненка,3 в м. Івано-Франківську дозвіл №-2 від 17.03.2020 з терміном дії до 17.03.2030.

Як вбачається із Акта №223 від 30.06.2020, який підписаний без жодних зауважень чи заперечень директором ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго", в період відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, котельня по вул. Симоненка,3 працювала в режимі наднормативного викиду 5517 год.

Згідно з розрахунками державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу від 20.07.2020 розмір шкоди, заподіяної в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарним джерелом ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" котельні по вул. Симоненка,3 , м.Івано-Франківськ становить 8 037 192,30грн.

Розрахунок розмірів відшкодування збитків здійснений з використанням Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України №277 від 28.04.2020 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №414/34697 від 07.05.2020

Пунктом 1.2 Методики передбачено, що остання встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами здійснених юридичними особами незалежно від форми власності та господарювання, фізичними особами- підприємцями, а також юридичними особами нерезидентами.

16.07.2020 Державна екологічна інспекція Карпатського округу звернулася до ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" з претензією №28/20, про добровільне відшкодування збитків державі, заподіяних в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Однак, відповідач вимог претензії не виконав, що стало підставою для звернення Державної екологічної інспекції Карпатського округу з позовом про стягнення з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 8 037 192,30грн шкоди, заподіяної наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" наведено визначення: норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду.

Статтею 7 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" визначено, що нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, встановлюються з метою забезпечення дотримання нормативів екологічної безпеки атмосферного повітря з урахуванням економічної доцільності, рівня технологічних процесів, технічного стану обладнання, газоочисних установок.

Для діючих і тих, що проектуються, окремих типів обладнання і споруд залежно від часу розроблення та введення у дію, наявності наукових і технічних розробок, економічної доцільності встановлюються: - норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела; - технологічні нормативи допустимих викидів забруднюючих речовин або їх суміші, які визначаються у місці їх виходу з устаткування.

До технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин належать: - поточні технологічні нормативи - для діючих окремих типів обладнання, споруд на рівні підприємств з найкращою існуючою технологією виробництва аналогічних за потужністю технологічних процесів; - перспективні технологічні нормативи для нових і таких, що проектуються, будуються або модернізуються, окремих типів обладнання, споруд з урахуванням досягнень на рівні передових вітчизняних і світових технологій та обладнання.

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у перевищенні обсягів викидів забруднюючих речовин, встановлених у дозволах на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, несуть відповідальність згідно із законом.

Підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо (ч.1 ст.10 Закону України"Про охорону атмосферного повітря").

Відповідно до ст.ст.68, 69 Закону України"Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарним джерелом без дозволу на викиди таких речовин підтверджується матеріалами справи.

У діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема: протиправна поведінка полягає у здійсненні самовільних викидів забруднюючих речовин; наявна сама шкода, яка правомірно розрахована позивачем; причинний зв"язок, що виражений у заподіянні зазначеної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача; вина виражена у здійсненні викидів за відсутності дозвільних документів.

Щодо посилань скаржника на те, що жодних наднормативних викидів у атмосферне повітря Державною службою з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області із січня 2019 по січень 2020 року не зафіксовано судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 2.1.2 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, і заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства. Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб`єкта господарювання та/або розрахунковими методами (п.2.2 Методики).

Помилковим є посилання скаржника на відповідь Державної служби з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 14.07.2020 про відсутність зафіксованих наднормативних викидів у атмосферне повітря, оскільки підставою для нарахування Державною екологічною інспекцією Карпатського округу шкоди є не факт понаднормового викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а здійснення таких викидів без відповідного дозволу, що в розумінні пункту 2.1.2 Методики і є наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення Державною екологічною інспекцією Карпатського округу перевірки встановлено, що відповідачем здійснювались наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме: котельня по вул. Симоненка,3 в м. Івано-Франківську в період з 14.01.2019 по 16.03.2020. Враховуючи наведене, внаслідок здійснення відповідачем викидів в атмосферне повітря без спеціального дозволу, державі було завдано шкоди па загальну суму 8 037 192,30грн.

Щодо посилання скаржника про наявність господарсько-правових відносин між останнім та ПП «Гроно», судова колегія зазначає, що предметом позову у даній справі є заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу у розмірі 8 037 192,30 грн внаслідок наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря ДМП «Івано- Франківськтеплокомуненерго». Посилання скаржника на договірні відносини з ПП «Гроно» не спростовує його вину, оскільки скаржник в період з 14.01.2019 по 16.03.2020 року, усвідомлюючи відсутність дозволу здійснював викид забруднюючих речовин у| атмосферне повітря, заподіюючи шкоду довкіллю.

Щодо заперечення скаржника, що Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затверджена наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України 28.04.2020 №277 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2020 за №414/34697, не була чинною станом на час вчинення правопорушення та здійснення планової перевірки, судова колегія зазначає, що така Методика була чинною на час здійснення позапланової перевірки (акт Державної екологічної інспекції Карпатського округу №223 від 30.06.2020) та на час здійснення державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу розрахунків розмірів відшкодування збитків (15.07.2020), відтак, позивач, при здійсненні розрахунків шкоди, правильно керувався положеннями чинної Методики. Окрім того п.4.1 та формула Методики, затвердженої наказом від 28.04.2020 №277, за якими позивач розрахував збитки, є аналогічними п.4.1 та формулі Методики, затвердженої наказом від 10.12.2008 №639, яка діяла на час вчинення відповідачем правопорушення.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосування правила про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням може бути здійснене також шляхом використання практики Європейського суду з прав людини. З цього погляду показовим є остаточне рішення Європейського суду з прав людини в справі «Щокін проти України», в якому Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, у зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника.

Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду по правах людини від 27.05.1996 у справі Гудвін проти Сполученого Королівства зазначено, що суд визнає, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право у світлі своєї оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи.

Враховуючи принцип верховенства права та вищенаведені доводи позивача, шкода заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря повинна бути відшкодована особами, які її заподіяли у будь-якому випадку.

Європейський суд з прав людини звертає увагу, що у справах, що стосуються екологічний питань, державі мають надаватися широкі межі розсуду та можливість вибору між різними способами та засобами дотримання своїх зобов`язань. Основне питання Суду полягає в тому чи вдалось державі дотримати справедливого балансу між конкуруючими інтересами осіб, що зазнали впливу, та суспільства в цілому (див. рішення у справі "Хеттон та інші пр. Сполученого Королівства" (Hatton and Others v. the United Kingdom), nn. 100. 119 та 123).

Як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини у справі "Дземюк проти України принципи, які застосовуються до оцінки відповідальності держави за статтею 8 Конвенції в екологічних справах, загалом схожі незалежно від того, чи має справа розглядатися з точки зору позитивного обов`язку держави щодо вжиття належних відповідних заходів для гарантування прав заявника за пунктом 1 статті 8 Конвенції або у контексті виправданого відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції «втручання органів державної влади". Більше того, процесуальні гарантії, доступні заявникові згідно зі статтею 8 Конвенції можуть стати недієвими, а державу може бути визнано відповідальною за Конвенцією, якщо судове рішення, яким органи влади зобов`язано діяти певним чином в екологічних питаннях, ігнорується органами влади або залишається невиконаним протягом значного періоду часу (mutatis mutandis, рішення у справі "Ташкін та інші проти Туреччини").

Як вбачається із матеріалів справи, скаржник не заперечив факту наднормативних викидів забруднюючих речовин стаціонарними джерелами за відсутності спеціального дозволу, не надав докази наявності дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 14.01.2019 по 16.03.2020 по вул. Симоненка, 3 м. Івано- Франківськ, а отже не довів відсутності своєї вини.

За наведених обставин матеріалами справи доведено факт здійснення скаржником в період 14.01.2019 по 16.03.2020 по вул. Симоненка, 3 вул. м. Івано-Франківськ викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без спеціального дозволу, що встановлено заходами державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції Карпатського округу та зафіксовано в актах та матеріалах перевірки від 20.02.2020 №35 та від 30.06.2020 року №223.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1,3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судова колегія звертає увагу на те, що судове рішення переглядається на момент його прийняття судом першої інстанції з врахуванням тих доказів, які були в матеріалах справи саме на момент прийняття рішення судом першої інстанції та фактичних обставин, які існували на момент його прийняття

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та правильним застосуванням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269,270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.10.2021 у справі №909/463/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" №17/1351 від 17.11.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/3884/21 від 22.11.2021) без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.05.2022.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин.А. В.