ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/39/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПОРТ-ОФІС УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙ ДИСТРИБЮШИН" про стягнення в сумі 112 092, 95 грн.

представники сторін:

від позивача:не з`явився;

від відповідача:не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТ-ОФІС УКРАЇНА» звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ДИСТРИБЮШН» про стягнення грошових коштів в сумі 112 092,95 грн.

Ухвалою суду від 24.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на "15" лютого 2022 року.

Ухвалою суду від "14" лютого 2022 року задоволено заяву представника ТОВ «ІМПОРТ-ОФІС УКРАЇНА» про участь у судовому засіданні, яке відбудеться "15" лютого 2022 року в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 15.02.2022 року розгляд справи відкладено на 10.03.2022 року.

Ухвалою суду від 27.04.2022 року призначено підготовче судове засідання у справі на « 11» травня 2022 року.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

16 лютого 2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ДИСТРИБЮШН» через канцелярію суду надійшов відзив на позов зі змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає з огляду на те, що момент оплати товару так і не настав, оскільки товар не був реалізований. Сторони постійно відхилялися від умов даного договору, ще з моменту його укладення: форма звіту сторонами так затверджена і не була, і ні позивач, ні відповідач ніколи не наполягали на складанні та підписанні таких звітів про реалізацію товару. Фактично між сторонами склалася наступна форма співпраці: покупець здійснював замовлення товару на підставі прас-листа від постачальника, замовлення узгоджувалось і затверджувалось останнім. На підставі узгодженого замовлення здійснювалась поставка партії товару та виписувалась видаткова накладна. Оплата здійснювалась покупцем вже по факту реалізації товару, а товар який не було реалізовано частково або повністю повертався постачальнику. За весь час договірних стосунків постачальник ніколи не виставляв до покупця жодних вимог щодо надання звіту про реалізацію, оплати партій товару чи повернення нереалізованого товару, а тому відповідач вважає незаконною вимогу позивача про стягнення коштів. Позивачу товар частково повертався відповідно до накладних на повернення від 16.09.2021. Накладні на повернення товару підписані зі сторони відповідача надсилались позивачу поштою, проте ТОВ «ВЕЙ ДИСТРИБЮШН» не отримало підписаних накладних на повернення зі сторони позивача. Таким чином, сума яку позивач заявляє у своїй заяві не відповідає дійсності.

Сторони участі уповноважених представників в судовому засіданні 11.05.2022 року не забезпечили, про причини неявки в суд не повідомили. Згідно повідомлення про вручення поштових відправлень, були належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Явка учасників справи у судове засідання судом обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу відповідно до ч. 3 ст. 196, ч.1 ст. 202 ГПК України у судовому засіданні без участі сторін (та ін. учасників справи) на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши у судовому засіданні подані документи і матеріали справи в сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

17 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТ-ОФІС УКРАЇНА», як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вей Дистрибюшн", як Покупцем, був укладений Договір поставки №21215/О з протоколом розбіжностей, відповідно до предмету якого п.2.15 передбачено, що у разі виявлення бракованого товару (прихованих недоліків), постачальник зобов`язується обміняти такий товар Покупцеві протягом 14 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги від Покупця про заміну бракованого Товару (далі Договір) (а.с.7-18).

Відповідно до п.п. 1.1. Договору Постачальник постачає (передає у власність), а Покупець приймає та оплачує Товар у відповідності з умовами цього Договору, протягом строку його дії.

Кількість, асортимент та ціна Товару, що поставляється, узгоджуються сторонами заздалегідь на основі замовлень Покупця, фіксуються у рахунках фактурах та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.2 Договору).

Згідно п. 1.3 Договору ціна Договору (загальна сума Договору) складається із сум, вказаних у видаткових накладних, що оформлюються Сторонами протягом всього строку дії цього Договору.

Поставка Товару Покупцю здійснюється на підставі наданих Покупцем замовлень. Постачальник зобов`язаний надіслати за допомогою електронної пошти відповідальній особі Покупця рахунок-фактуру, складений на підставі отриманого замовлення. На підставі затвердженого Покупцем рахунка-фактури Постачальником складається видаткова накладна. Змістом узгодженого замовлення в будь-якому випадку є зміст видаткової накладної , якщо Покупець прийняв відповідний Товар (п.п. 2.1, 2.3, 2.5 Договору).

Покупець сплачує за Товар по ціні, що зазначена у видатковій накладній, що надаються Постачальником на кожну партію Товару (п. 3.1 Договору).

Відповідно до пунктів 3.4 та 3.5 Договору оплата за поставлений Товар здійснюється Покупцем в національній валюті України гривні, шляхом перерахунку грошей на поточний рахунок Постачальника. Покупець здійснює оплату за Товар протягом 14 календарних днів з дати поставки Товару, якою є дата складання видаткової накладної Постачальником.

Згідно п. 10.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печатками обох Сторін та діє до кінця календарного року, в якому він був підписаний.

На виконання умов Договору, укладеного між Позивачем і Відповідачем, Позивач в період з 17.07.2020 по 08.12.2020 р. (включно) здійснив поставку товару Відповідачу на загальну суму 166 657,77 грн., як вбачається з накладних:

-накладна № IU000096623 від 29.07.2020 на суму 21 373,74 грн.;

-накладна № IU000096701 від 29.07.2020 на суму 100 497,91 грн.;

-накладна № IU000111119 від 31.08.2020 на суму 21 370,26 грн.;

-накладна № IU000157258 від 07.12.2020 на суму 2 035,20 грн.;

-накладна № IU000157334 від 07.12.2020 на суму 10 678,55 грн.;

-накладна № IU000158063 від 08.12.2020 на суму 5 635,28 грн.;

-накладна № IU000158073 від 08.12.2020 на суму 5 066,83 грн. (а.с. 19-43).

З 28.08.2020 р. по 03.08.2021 р. Відповідач здійснив платежі (оплату товару) за Договором на загальну суму 54 564, 82 грн., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 з 17.07.2020 до 12.01.2022 (а.с.44-45).

Відповідач виконував свої зобов`язання за Договором неналежним чином, зокрема, не здійснив повну оплату за поставлений товар.

Суд прийшов до висновку, що у Відповідача наявна заборгованість по поставлений товар у сумі 112 092,95 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Пунктом 2.15 Договору передбачено, що у разі виявлення бракованого товару (прихованих недоліків), постачальник зобов`язується обміняти такий товар Покупцеві протягом 14 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги від Покупця про заміну бракованого Товару.

Цей Договір може бути розірваний достроково: за ініціативою Постачальника, якщо Покупець систематично не виконує свої зобов`язання за цим Договором. Договір вважається розірваним з моменту коли Постачальник повідомив про це Покупця у письмовій формі (п.10.6 Договору).

Листом від 28.10.2021 р. № 422 Позивач повідомив Відповідача про розірвання Договору, а також попросив протягом 30 календарних днів із моменту отримання листа здійснити повернення поставленого Позивачем та нереалізованого Відповідачем товару або ж оплатити такий товар (а.с.46).

Відповідач отримав зазначений вище лист 03.11.2021 р., проте станом на день подання даної позовної заяви не вжив жодних заходів для повернення нереалізованого товару Позивачу (а.с.47).

В матеріалах справи містяться накладні на повернення товару №3269 від 16.09.2021 р. на суму 10 134,25 грн., №3268 від 16.09.2021 р. на суму 109,20 грн., №3267 від 16.09.2021 р. на суму 2 016,86 грн., №3266 від 16.09.2021 р. на суму 420,87 грн., №3265 від 16.09.2021 р. на суму 6 178,66 грн., №3264 від 16.09.2021 р. на суму 78,09 грн., №3262 від 16.09.2021 р. на суму 196,54 грн., №3260 від 16.09.2021 р. на суму 139,27 грн., №3259 від 16.09.2021 р. на суму 735,12 грн. (а.с. 89-100).

Дані накладні на повернення товару підписані та скріплені печаткою тільки однією зі сторін, одже не можуть бути доказом повернення товару Відповідачем Позивачу, відтак, суд не приймає їх до уваги.

Також в матеріалах справи міститься акт звірки між Позивачем та Відповідачем взаємних розрахунків за період 2021 р., який теж підписаний та скріплений печаткою тільки однією зі сторін (а.с.88).

Станом на день звернення до суду заборгованість Відповідачем не оплачена.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо оплати поставленого товару за відповідачем утворилась заборгованість на суму 112 092,95 грн.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом до суду та є предметом спору у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, дотримуючись принципів об`єктивної істини, добросовісності, розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За нормами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 цього ж Кодексу боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів оплати заборгованості на суму 112 092,95 грн. станом на дату розгляду справи, в матеріалах справи не міститься, а тому суд констатує, що за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 112 092,95грн., а відтак позовна вимога підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене та те, що Позивач довів належними та допустимими доказами факт несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором поставки №21215/О від 17.07.2020 року, а Відповідач вказаного не спростував, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2 481,00 грн.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт - Офіс Україна" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙ ДИСТРИБЮШИН" (33023, м. Рівне, вул. Транспортна, буд. 12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПОРТ-ОФІС УКРАЇНА" (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, буд. 34В) 112 092, 25 (сто дванадцять тисяч дев"яносто дві гривні) 95 коп. - основного боргу та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.uа

Повний текст рішення складено та підписано 11 травня 2022 року.

Суддя Романюк Ю.Г.