ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2022м. ДніпроСправа № 904/773/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСТАЛЬ"

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 1 036 525,98 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 924 352,86 грн. - боргу, 32 887,63 грн. - пені, 64 704,70 грн. - штрафу, 14 580,79 грн. - індексу інфляції, за неналежне виконання договору про закупівлю товару № 615/13/90П від 25.10.2021.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що нарахування пені не відповідає нормам чинного законодавства. Так, відповідно до п. 7.4 Договору, за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором Покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.625 ЦК України сторони в цьому договорі встановили інший розмір процентів, а саме о (нуль) процентів річних від простроченої суми. На підставі пункту 7.4. Договору та ст. 231 ГК України, Позивач нарахував пеню у розмірі 6 690,03 грн. Між тим, ст. 231 ГК України, на яку посилається Позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов`язок та умови сплати пені і має бути безумовною підставою для стягнення неустойки в силу закону, а, відтак, не може бути застосована у даному випадку. Отже, якщо у вчиненому сторонами правочинні розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. З тих же підстав Відповідач заперечує нарахування та стягнення інфляційних втрат. Щодо стягнення 924 352,86 грн. - основного боргу, то Відповідач наполягає, що його частково сплатив, що підтверджується реєстром платежів.

Позивач відповідь на відзив не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2021 сторонами укладено договір № 615/13/90П про закупівлю товару (далі Договір), за п. 1.1. якого Постачальник (Позивач) зобов`язується поставити Покупцеві (Відповідачеві) Товар, зазначений в пункті 1.2 Договору, а Покупець прийняти і оплатити такий Товар.

Постачальник зобов`язується поставити Сплави, код ДК021:2015 1462 (Листовий прокат та смуга) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору).

Постачальник повинен поставити Покупцеві новий, не бувший у використанні Товар якість якого відповідає умовам діючих стандартів, ТУ, тощо та підтверджується письмовим документом, який надає підприємство виготовлювач або правомочний орган (п. 2.1. Договору).

Сума (ціна) Договору, відповідно до Специфікації №1 становить 3 018 240,00 грн. (Три мільйони вісімнадцять тисяч двісті сорок грн. 00 коп.), крім того податок на додану вартість 20 % - 603 648,00 грн. Загальна сума становить 3 621 888,00 грн. (Три мільйони шістсот двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім грн. 00 коп.) з урахуванням ПДВ 20 % (п. 3.1. Договору).

Товар, який поставляється відповідно до цього Договору, сплачується Покупцем за погодженими цінами в національній валюті України ( п. 4.1. Договору).

Покупець здійснює 50 % передоплату вартості партії Товару протягом 20-ти банківських днів з дня виставлення рахунку, останні 50 % - по факту поставки протягом 20-ти банківських днів (п. 4.2. Договору).

Поставка Товару здійснюється партіями, в період жовтень 2021р. березень 2022р. протягом 5-ти календарних днів після 50 % передплати вартості партії Товару (п. 5.1. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2021).

При поставці Товару Постачальник надає сертифікат виробника; рахунок фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортні документи (п. 5.3. Договору).

Датою поставки Товару та переходу права власності на Товар буде вважатися дата фактичної поставки Товару на склад Покупця (п. 5.4. Договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар (підп. 6.1.1. п. 6.1. Договору).

Покупець зобов`язаний приймати поставлений Товар по якості у відповідності до діючих інструкцій про приймання продукції № П-7 (Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного використання по якості від 25.04.66р.) та по кількості у відповідності до діючих інструкцій про приймання продукції № П-6 (Про порядок приймання продукції виробничо-технічного використання по кількості від 15.06.65р.) з доповненнями та змінами ( підп. 6.1.2. п. 6.1. Договору).

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань (п. 7.1. Договору).

За порушення строків оплати за поставлений Товар, передбачених Договором, Покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України Сторони в цьому Договорі встановили інший розмір процентів, а саме 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми (п. 7.4. Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.03.2022, але в будь якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2021).

25.10.2021 Позивач виставив рахунок на оплату по замовленню № 2510/015 на загальну суму 1 830 509,76 грн.

На виконання п. 4.2. Договору, Відповідач провів передоплату вартості Товару у розмірі 906 156, 90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 16729 від 11.11.2021.

Позивач поставив товар на загальну суму 1 830 509,76 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 1511/003 від 15.11.2021 на суму 563 112,00 грн., № 1511/010 від 15.11.2021 на 770 411,76 грн., № 1711/018 від 17.11.2021 на 188 830,80 грн., № 1811/018 від 18.11.2021 на 308 155,20 грн. Вказані накладні підписані сторонами без зауважень та заперечень до них.

Відповідно до п. 5.1. Договору строк оплати 50 % - по факту поставки товару настав.

За даними Позивача, Відповідач за поставлений товар остаточно не розрахувався.

З посиланням на п. 7.4. Договору, на прострочений борг Відповідача, Позивач нарахував 32 887,63 грн. пені та 64 704,70 грн. штрафу, з посиланням на ст. 625 ЦК України Позивач нарахував 14 580,79 грн. індекс інфляції.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт поставки товару, наявність боргу у Відповідача перед Позивачем за поставлений товар, розмір такого боргу, обґрунтованість решти нарахувань.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач у відзиві на позов повідомив про часткову сплату основного боргу, в підтвердження чого посилається на реєстр платежів, однак жодних документів на підтвердження оплати саме боргу (не передоплати, яку не заперечує Позивач) не надав, додатком до відзиву є лише копія довіреності в 1 прим.

Позивач не підтвердив повідомлення Відповідача про часткову оплату саме боргу.

У зв`язку з наведеним, суд не приймає твердження Відповідача про часткову оплату боргу за поставлений за Договором товар.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується із запереченнями Відповідача з приводу пені та штрафу.

Так, п. 7.4. Договору встановлено, що за порушення строків оплати за надані послуги, передбачених Договором, Замовник сплачує Виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України Сторони в цьому Договорі встановили інший розмір процентів, а саме 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

В пункті 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №3-14гс14, від 05.04.2017 у справі №910/18894/16 та постановах Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2018 у справі №917/960/18, Північно-Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2018 у справі №924/1136/18).

В пункті 7.4. Договору визначено, що за порушення строків оплати за надані послуги, передбачених Договором, Замовник сплачує Виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Враховуючи, що штрафні санкції передбачені ст. 231 ГК України застосовуються лише за порушення не грошових зобов`язань, а в даному випадку Позивач нараховує штрафні санкції (пеню, штраф) за порушення строків оплати, тобто за порушення грошового зобов`язання, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені - 32 887,63 грн. та штрафу - 64 704,70 грн. на підставі ст.231 ГК України.

Щодо нарахування індексу інфляції, судом встановлено, що Позивач неправильно здійснює нарахування, оскільки відповідно до п.4.2. Договору Покупець здійснює 50 % передоплату вартості партії Товару протягом 20-ти банківських днів з дня виставлення рахунку, останні 50 % - по факту поставки протягом 20-ти банківських днів. Поставка Товару здійснюється партіями, в період жовтень 2021р. березень 2022р. протягом 5-ти календарних днів після 50 % передплати вартості партії Товару (п. 5.1. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2021).

25.10.2021 Позивач виставив рахунок на оплату по замовленню № 2510/015 на загальну суму 1 830 509,76 грн.

На виконання п. 4.2. Договору, Відповідач провів передоплату вартості Товару у розмірі 906 156,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 16729 від 11.11.2021, призначення платежу: "Передоплата 50 % за листовий прокат: дог№615/13/90П від 25.10.2021; рах№2510/015 від 25.10.21. Тендер передбачено. Звіт №UA-2021-10-12-001822-а від 25.10.2021, у т.ч."

У зазначеному рахунку виставлена сума за увесь товар за Договором.

За таких обставин нарахування слід проводити за кожною окремою накладною з урахуванням 50 % передоплати за партію, зокрема: за поставку за видатковою накладною № 1511/010 від 15.11.2021 індекс інфляції слід нараховувати на суму 385 205,88 грн., за видатковою накладною № 1711/018 від 17.11.2021 на суму 94 415,40 грн., за видатковою накладною № 1811/018 від 18.11.2021 на суму 154 077,60 грн. Щодо видаткової накладної № 1811/018 від 18.11.2021, суд розраховує індекс інфляції на 50% суми оплати, оскільки Позивач поставив товар без одержання усієї суми передплати, передбаченої Договором, чим підтвердив згоду на зміну порядку оплати.

За перерахунком суду індекс інфляції становить 10 579,37 грн. Перерахунок проводилися окремо за кожною накладною.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення належать 924 352,86 грн. основного боргу, 10 579,37 грн. індексу інфляції, решта вимог задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, код 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСТАЛЬ" (69005, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, 5, код 37941143) 924 352,86 грн. основного боргу, 10 579,37 грн. індексу інфляції, 14 023,98 грн. судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 17.05.2022.

Суддя С.Г. Юзіков