ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
"16" травня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1235/21
Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Прядко О.В.,
секретар судового засідання: Шимон О.О.,
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача-1: Сіра А.В. - ордер серія АМ №1018388 від 22.11.2021;
від відповідача-2: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛДІ-Житомир" про ухвалення додаткового рішення від 25.01.2022 у справі №906/1235/21
за позовом Приватного підприємства "Форум"
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛДІ-Житомир";
2) Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради
про скасування технічних умов № 54 від 13.08.2021,
Приватне підприємство "Форум" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олді-Житомир" та Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради про скасування технічних умов №54 від 13.08.2021 на приєднання: реконструкції будинку заготівельних цехів, цеху № 9 "ЕМРВ" ділянки токарних автоматів, цеху № 17 під торговельний комплекс на власній земельній ділянці вул. Перемоги, 10, видані Товариству з обмеженою відповідальністю "Олді-Житомир" Комунальним підприємством "Житомирводоканал" Житомирської міської ради.
Ухвалою господарського суду від 22.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також ухвалою суду від 22.11.2021 року задоволено заяву Приватного підприємства "Форум" про забезпечення позову; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Олді-Житомир" та іншим особам здійснювати роботи по будівництву (реконструкції) мережі водовідведення стічних вод по вулиці М.Грушевського міста Житомира.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду скасовано ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021.
Ухвалою господарського суду від 20.01.2022 закрито провадження у справі №906/1235/21 на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.
Ухвалою господарського суду від 01.02.2022 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 04.02.2022.
03.02.2022 від представника ТОВ "Олді-Житомир" надійшло клопотання про відкладення розгляду заяви (а.с.146).
04.02.2022 через загальний відділ суду (канцелярію) від представника ПП "Форум" надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с.148-154).
Ухвалою суду від 04.02.2022 продовжено строк розгляду заяви про стягнення судових витрат, згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відкладено розгляд заяви на 11.02.2022.
Ухвалою від 17.02.2022 судове засідання було перепризначено на 25.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Прядко О.В. на лікарняному.
Ухвалою суду від 25.02.2022 продовжено строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; відкладено розгляд вказаної заяви на 09.03.2022.
Ухвалою від 23.03.2022 судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №906/1235/21 перепризначено на 16.05.2022 об 11:00 у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та перебуванням судді Прядко О.В. у відпустці.
Представники позивача та відповідача-2 у засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлялися завчасно і належним чином.
В ході розгляду справи Господарським судом Житомирської області, відповідно до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
Згідно з ч.4 ст.244 ГПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи викладене і те, що явка учасників в судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд дійшов висновку про його проведення за відсутності представників позивача і відповідача-2.
Представник відповідача-1 у засіданні подану ним заяву підтримав, наполягав на тому, що гонорар не може бути змінений, якщо він встановлений сторонами у фіксованому розмірі.
Дослідивши заяву представника відповідача-1 про ухвалення додаткового рішення та заперечення позивача щодо такої заяви, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За ч.3 ст.233 ГПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст.244 ГПК України).
Враховуючи те, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 у справі №906/1235/21 апеляційну скаргу ТОВ "Олді-Житомир" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 задоволено, вказану ухвалу скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ПП "Форум" про забезпечення позову у справі №906/1235/21 повністю, судовий збір у розмірі 2270,00 грн, в силу ст.129 ГПК України, покладається на ПП "Форум".
Згідно з приписами п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.1 ст.126 ГПК України).
Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
За змістом ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 27.08.2020 у справі №873/2/20, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19 та від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).
У разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (наведений правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 11.11.2021 у справі №910/7520/20).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23.01.2014, у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).
У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (схожа правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі "Іатрідіс проти Греції" від 19.10.2000 ЄСПЛ, вирішуючи питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху", зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та у постановах від 13.02.2020 у справі №910/2170/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
За змістом ч.8 ст.129 ГПК, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 5 ст.130 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку відповідачу слід довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали.
У постанові Північно-Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 у справі №906/1235/21 встановлено, що позивач не обґрунтував обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, не долучив жодних належних доказів на їх підтвердження, що стало підставою для прийняття нового рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Таким чином, встановлені судом апеляційної інстанції обставини неналежного виконання позивачем своїх обов`язків як учасника справи підтверджують необґрунтованість дій позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олді-Житомир" (далі - клієнт) та адвокатом Сірою Аліною Василівною (далі - адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №51 від 22.11.2021 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання забезпечити надання правничої допомоги клієнту (надалі - послуги) на умовах і в порядку, що визначені договором по справі №906/1235/21 за позовом Приватного підприємства "Форум" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олді-Житомир", Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради про скасування технічних умов № 54 від 13.08.2021, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні та документально підтверджені для виконання договору (а.с.130-131).
У п.1.2 договору визначено види правничої допомоги, яка надається адвокатом за цим договором, та вказано, що конкретні види наданої правничої допомоги зазначаються адвокатом в рахунку та акті про надання послуг.
Факт надання послуг по даному договору підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, який складається по результату закінчення розгляду справи у відповідній судовій інстанції шляхом постановлення відповідного процесуального рішення (п.4.2 договору).
У п.4.4 договору передбачено, що фактичні витрати на виконання договору визначаються адвокатом та можуть складатися з витрат на поштові витрати; проїзду громадським транспортом; витрат на бензин у разі використання власного автомобіля; витрат на копіювання документів; телефонний зв`язок; витрат на проведення експертизи; досліджень спеціаліста; здійснення перекладу; залучення експерта, спеціаліста, перекладача; оплату послуг нотаріуса тощо. Розмір фактичних витрат не повинен перевищувати межі розумних витрат, необхідних в конкретному випадку.
На підтвердження наданих адвокатом послуг додано акт приймання-передачі від 17.01.2022, згідно з яким адвокат здає, а клієнт приймає правову допомогу, надану згідно договору про надання правової допомоги №51 від 11.11.2021, яка полягає в наступному: вивчення клопотання про забезпечення позову, поданого ПП «Форум» - 1 година; аналіз ухвали Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021, вивчення судової практики та підготовка апеляційної скарги на ухвалу суду від 22.11.2021 - 5 годин; участь у судовому засіданні по справі №906/1235/21 у Північно-західному апеляційному господарському суді (м.Рівне) з урахуванням часу, витраченого на дорогу, - 8 годин.
Так, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, та сукупність наданих сторонами доказів, необхідно зауважити, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між ТОВ «Олді-Житомир» та адвокатом Сірою А.В., проте з огляду на специфіку та складність справи, обсяг, вид, зміст наданих послуг та витрачений адвокатом час, зважаючи на заперечення позивача, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, господарський суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, дійшов висновку, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності, не є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг та затраченим адвокатом часом, а відтак такі витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог ч.5 ст.129 ГПК України.
Суд враховує те, що підготовка заявника до звернення з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду про забезпечення позову не вимагала додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин чи виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи, матеріали оскарження не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час; доказів протилежного не надано та з матеріалів справи не вбачається; розгляд апеляційної скарги в одне засідання також не може свідчити про її складність, як того вимагає ч.4 ст.126 ГПК України. Матеріали даної справи не містять доказів, якими заявник обґрунтовує час участі в засіданні суду апеляційної інстанції (близько 56 хв з урахуванням часу його затримки відповідно до протоколу судового засідання від 11.01.2022 у справі №906/1235/21), та час, витрачений ним на дорогу. Погодинну вартість оплати послуг адвоката сторони не погодили.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2021 у справі №910/7520/20).
Такі докази, відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача від 25.01.2022 та стягнення з позивача 2270,00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим адвокатом на надання цих послуг. В частині стягнення 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 244 ГПК України, господарський суд, -
1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛДІ-Житомир" про ухвалення додаткового рішення у справі №906/1235/21 від 25.01.2022 задовольнити частково.
3. В частині стягнення 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне додаткове рішення складено: 23.05.22
Суддя Прядко О.В.
1 - у справу;
2-4 - сторонам (рек.).