ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2022 р. Справа№ 910/13607/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Яковлєва М.Л.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021

у справі № 910/13607/21 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 129 055,84 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд" (далі - ТОВ "Інвестпромтрейд", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення 129 055,84 грн, з яких: 128 293, 37 грн - інфляційні втрати та 762, 47 грн - 0, 1 % річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № ПР/НХ-20368/НЮ (далі - договір) від 25.05.2020 в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд" задоволено частково; з Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд" 239 грн 41 коп. 0,1 % річних, 54 861 грн 90 коп. інфляційних втрат та 969 грн 19 коп. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим визнав правомірним стягнення з останнього нарахованих інфляційних втрат та 0,1 % річних. Водночас судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 0,1 % річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування, з огляду на що позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог частково на суму 6 441, 23 грн інфляційних втрат.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції неправильно зроблено перерахунок інфляці йних втрат. Відповідач зазначає, що за видатковими накладними № № 59/1, 59/2 та 59/3 прострочення оплати товару становить менше місяця, з огляду на що інфляційні втрати не підлягають стягненню. Відтак, за твердженням відповідача, підлягають стягненню інфляційні втрати лише за лютий місяць за видатковою накладною № 59/2 від 16.09.2020 у розмірі 6 441,23 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21 залишено без руху; встановлено апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

10.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі №910/13607/21.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 07.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач вказував на те, що судом першої інстанції здійснено правильний розрахунок заявлених до стягнення сум, з огляду на що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

05.04.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання, відповідно до якого відповідач просить суд відкласти розгляд справи до усунення наступних обставин: підприємство знаходиться в стані простою, поштова кореспонденція не отримується, постійні сигнали повітряної тривоги, або розглянути можливість зупинення провадження у даній справі.

Колегія суддів, розглянувши вищезазначене клопотання відповідача, дійшла висновку про його необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи апелянта про те, що станом на 04.03.2022 судами України не забезпечується належним чином повідомлення учасників справи про дату та час розгляду справи, направлення сторонами прийнятих рішень, а сторони позбавлені можливості знати про час та дату розгляду справи судом та мати можливість ознайомитися з матеріалами справи, а також подати заяви по суті, відхиляються судом, оскільки дана справа розглядається без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). До того ж, апелянт був належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження (ухвала була отримана останнім 24.01.2022).

Відтак, твердження відповідача, викладені в клопотанні як підстава для відкладення розгляду справи або зупинення провадження у справі є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 25.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд" (далі - постачальник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - покупець) укладено договір поставки № ПР/НХ-20368/НЮ, предметом якого є поставка постачальником покупцю запасних частин до автомобільної та автотракторної техніки згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1). Рік виготовлення - 2020.

Найменування, кількість товару зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1) - 1.2. договору.

Відповідно до п. 5.2. договору загальна сума договору складає 2 112 791, 21 грн з урахуванням ПДВ 20 % - 352 131, 87 грн.

Згідно з п. 6.1. договору постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною чатиною, на умовах поставки на склад покупця DDP (Інкотермс у редакції 2020 року).

Розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100 % перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 6.3 договору).

Пунктом 10.2. договору передбачено, що покупець за даним договором несе таку відповідальність: сторони відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 % річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2020 (п. 14.1. договору).

Додатком 1 до договору поставки № ПР/НХ-20368/НЮ від 25.05.2020 сторони погодили специфікацію, в якій визначили товар, що постачається за договором, його кількість та ціну.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 2 019 208, 61 грн, що підтверджується видатковими накладними № 59/1 від 16.09.2020 на суму 692 103, 73 грн, № 59/2 від 16.09.2020 на суму 644 122, 85 грн, № 59/3 від 16.09.2020 на суму 682 982, 03 грн, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, а також виставленими рахунками на оплату по замовленню № 52/1 від 16.09.2020, № 52/2 від 16.09.2020 та № 52/3 від 16.09.2020 та товарно-транспортними накладними.

Позивач зазначає, що відповідач за поставлений товар розрахувався з порушенням строків встановлених договором, а саме оплата здійснена відповідачем 17.03.2021, що підтверджується банківською випискою за 17.03.2021 та платіжними дорученнями № 3522032 від 17.03.2021 на суму 432 784, 66 грн, № 3522040 від 17.03.2020 на суму 259 319, 07 грн, № 3522050 від 17.03.2020 на суму 101 423, 25 грн, № 3522059 від 17.03.2021 на суму 304 559, 88 грн, № 3522063 від 17.03.2021 на суму 542 699, 60 грн, № 3522071 від 1703.2021 на суму 225 712, 01 грн, № 3522073 від 17.03.2021 на суму 152 710, 14 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання, а тому просить суд стягнути з відповідача 128 293, 37 грн інфляційних втрат за період з 30.10.2020 по 16.03.2021 та 762, 47 грн 0, 1 % річних за період з 30.10.2020 по 16.03.2021.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд" та Акціонерним товариством "Українська залізниця" договору поставки товару № ПР/НХ-20368/НЮ від 25.05.2020 було спрямоване на отримання останнім такого товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати у встановлений в договорі строк.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 2 019 208, 61 грн, що підтверджується видатковими накладними № 59/1 від 16.09.2020 на суму 692 103, 73 грн, № 59/2 від 16.09.2020 на суму 644 122, 85 грн, № 59/3 від 16.09.2020 на суму 682 982, 03 грн, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, а також виставленими рахунками на оплату по замовленню № 52/1 від 16.09.2020, № 52/2 від 16.09.2020 та № 52/3 від 16.09.2020 та товарно-транспортними накладними.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 6.4. договору покупець здійснює оплату поставленого товару після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 30 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Оплата за кожну парію поставленого товару по даному договору проводиться покупцем при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних. Датою поставки вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата поставленого товару за видатковими накладними № 59/1 від 16.09.2020, № 59/2 від 16.09.2020 та № 59/3 від 16.09.2020 здійснена відповідачем 17.03.2021, що підтверджується банківською випискою за 17.03.2021 та платіжними дорученнями № 3522032 від 17.03.2021 на суму 432 784, 66 грн, № 3522040 від 17.03.2020 на суму 259 319, 07 грн, № 3522050 від 17.03.2020 на суму 101 423, 25 грн, № 3522059 від 17.03.2021 на суму 304 559, 88 грн, № 3522063 від 17.03.2021 на суму 542 699, 60 грн, № 3522071 від 17.03.2021 на суму 225 712, 01 грн, № 3522073 від 17.03.2021 на суму 152 710, 14 грн.

На підтвердження факту реєстрації податкових накладних до матеріалів справи надано наступні податкові накладні: № 24 від 16.09.2020, № 25 від 16.09.2020 та № 26 від 16.09.2020.

Відповідно до квитанцій реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, судом встановлено, що вказані податкові накладні, які відповідають видатковим накладним № 59/1 від 16.09.2020, № 59/2 від 16.09.2020 та № 59/3 від 16.09.2020, були зареєстровані 29.01.2021 (податкова накладна № 25 від 16.09.2020 на суму 644 122, 85 грн), 02.02.2021 (податкова накладна № 24 від 16.09.2020 на суму 692 103, 73 грн) та 02.02.2021 (податкова накладна № 26 від 16.09.2020 на суму 682 982, 03 грн) відповідно, відтак, прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань починається з 30.01.2021 та з 03.02.2021.

Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Водночас відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача 128 293, 37 грн інфляційних втрат за період з 30.10.2020 по 16.03.2021 та 762, 47 грн 0, 1 % річних за період з 30.10.2020 по 16.03.2021.

Пунктом 10.2. договору передбачено, що покупець за даним договором несе таку відповідальність: сторони відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 % річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом першої інстанції перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 0,1 % річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування 0,1 % річних та інфляційних втрат, оскільки, як зазначено судом вище, прострочення виконання грошового зобов`язання починається з 30.01.2021 на суму 644 122, 85 грн за видатковою накладною № 59/2 від 16.09.2021 та з 03.02.2021 на суму 1 375 085, 76 грн за видатковими накладними № 59/1 від 16.09.2020 та № 59/3 від 16.09.2020.

Відтак, за розрахунком суду, обґрунтованою є сума 0,1 % річних у розмірі 239, 41 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди з 30.01.2021 по 16.03.2021 нарахована на суму боргу 644 122, 85 грн та з 03.02.2021 по 16.03.2021 нарахована на суму боргу 1 375 085, 76 грн., сума інфляційних втрат у розмірі 54 861, 90 грн. за періоди з 30.01.2021 по 16.03.2021 нарахована на суму боргу 644 122, 85 грн та з 03.02.2021 по 16.03.2021 нарахована на суму боргу 1 375 085, 76 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог частково та вважає правильними періоди нарахування 0,1 % річних та інфляційних втрат, виходячи з наступного.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується .

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд" 239 грн 41 коп. 0,1 % річних, 54 861 грн 90 коп. інфляційних втрат та 969 грн 19 коп. судового збору.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/13607/21.

4. Матеріали справи № 910/13607/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Л. Яковлєв

О.В. Агрикова