ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2022 р. Справа №909/1167/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Марка Р.І.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження Фізичної особи-підприємець Левицької Лілії Іванівни б/н від 07.02.2022 (вх. № 01-05/486/22 від 10.02.2022)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.01.2022, повний текст рішення складено 17.01.2022

у справі № 909/1167/21 (суддя Шкіндер П.А.)

за позовом Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Левицької Лілії Іванівни, м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 31 770 грн 16 коп,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ГО "Українська ліга авторських і суміжних прав" звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ФОП Левицької Л. І. про стягнення заборгованості в сумі 31770,16грн.

Позовні вимоги ГО «Українська ліга авторських і суміжних прав» обгрунтовані невиконанням ФОП Левицькою Л.І. умов договору КБР №-284/10/19-Н від 01.10.2019 про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах в частині повної та своєчасної сплати щомісячних єдиних платежів за авторські та суміжні права. Через недотримання відповідачем обов`язку сплати винагороди за право здійснювати комерційне користування музичних творів, з ФОп Левицької Л.І. підлягає стягненню відповідна заборгованість.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.01.2022 у справі № 909/1167/21 позов задоволено. Стягнуто з ФОП Левицька Лілія Іванівна на користь Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" 31 770, 16 грн. заборгованості, 2 270,00 грн судового збору та 10 000, 00 грн., витрат на правову допомогу.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідачем належним чином не виконано обов`язку по сплаті винагороди за договором № КБР-284/10/19-Н від 01.10.2019, що визначено його п. 3.3, 3.4, у з`язку із чим механізм (режим) розстрочки є таким, що вже не діє, і відповідач має сплатити за цей період винагороду "у вигляді повної передоплати". При цьому, судом першої інстанції враховано, що від відповідача не надходило належного повідомлення про припинення договору у строк, передбачений Ліцензійними угодами, що свідчить про його пролонгацію, а відтак, і обов`язок відповідача виконати умови договору в частині оплати винагороди.

Щодо заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції встановив, що Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" надано докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із чим заява позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу також підлягає до задоволення.

Не погоджуючись зі прийнятим рішенням, ФОП Левицька Л.І. оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.01.2022 відповідач зазначає, що нею не укладалось жодних ліцензійних договорів і не отримувалось ліцензій на використання об`єктів авторських і суміжних прав. Також відповідач звертає увагу на те, що додаток № 3 до договору, в якому визначається істотна умова договору - територія, тобто «перелік закладів, в яких користувач здійснює використання об`єктів суміжних прав та об`єктів авторського права», а також істотна умова договору про розмір винагороди, в графі підпису не містить підпису відповідача. З врахуванням наведеного, відповідач вважає, що сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої у позові заборгованості.

Також відповідач заперечує виконання умов договору № КБР-284/10/19-Н від 01.10.2019 в цілому і звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів виконання позивачем умов вказаного договору до 20.06.2020, про що вказано ГО «Українська ліга авторських та суміжних прав» у позовній заяві.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги Західним апеляційним господарським судом у порядку спрощеного позовного провадження, що підтверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення (а. с. 99). Разом з тим, своїм правом, визначеним ст. 263 ГПК України, позивач не скористався та не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2022 дану справу розподілено до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Марко Р.І., суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Левицької Лілії Іванівни б/н від 07.02.2022 (вх. № 01-05/486/22 від 10.02.2022) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.01.2022 у справі № 909/1167/21 та вирішено здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

01.10.2019 між ФОП Левицькою Л.І. (користувач) та Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" (далі - Суміжна ОКУ), Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Авторська ОКУ) та Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (далі - Організація) укладено договір про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах № КБР-284/10/19-Н. Метою укладення даного договору є здійснення єдиних виплат за отримання дозволів на публічне виконання як об`єктів авторського права (творів), так і об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Відповідно до п. 1.1. договору користувач доручає Організації укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими користувач отримає одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

У пункті 1.2. договору погоджено, що сторони цим договором передбачають особливий порядок перерахування коштів від користувача до Авторської ОКУ та суміжної ОКУ, який при цьому не пов`язаний із жодними додатковими витратами з боку користувача, а направлений на раціональний поділ роялті за напрямками оплати за використання об`єктів авторського права та суміжних прав.

Договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав укладається строком на 1 рік (із автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором (п. 3.1.).

Договір про надання дозволу на використання авторського права на виплату винагороди за використання об`єктів авторського права укладається строком на 1 рік (із автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором (п. 3.2.).

Пунктом 3.3. договору визначено, що за договорами, визначеними в п. 3.1. та 3.2. договору користувач здійснює оплату за 1 рік шляхом виплат в розстрочку, а саме здійснює оплату щомісячними платежами. При цьому користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (далі - Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права) в розмірі, що зазначений в додатку № 3 до цього договору (з урахуванням інших положень договору) на рахунок Організації (ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав»).

Організацією може надсилатися користувачу рахунок фактура в електронній формі, підписаний із використанням електронного цифрового підпису за допомогою системи електронного цифрового підпису за допомогою системи електронного документообігу.

Пунктом 3. 4 договору визначено, що механізм розстрочки передбачений цим договором діє наступним чином. Користувач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого Єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права (роялті) в повному обсязі не пізніше 15-ти днів з дати підписання цього договору. Режим розстрочки за загальним правилом за цим договором діє без обмеження строку. В той же час, якщо користувач не сплачував Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав і це правило стосується кожного із дозволів; як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав). Підставою для оплати в цьому випадку є сам цей договір із додатками до нього.

Отриманий Організацією від користувача Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховується Організацією на рахунок Суміжної ОКУ та на рахунок Авторської ОКУ. Пропорції щодо перерахування на Суміжну ОКУ та Авторську ОКУ дотримується Організацією завжди в рівних частках (50% на 50%). Тобто 50% від зазначеного платежу користувача має отримати Суміжна ОКУ, а інші 50% Авторська ОКУ (п. 3.5.).

Відповідно до п. 3.6. на вимогу користувача організацією щоквартально може бути підготовлений та надісланий користувачу акт підтвердження виплат коштів в електронній формі. Такий акт підтвердження перерахування коштів підписується із використанням електронних цифрових підписів за допомогою системи електронного документообігу. У разі необхідності користувачу мати підтвердження перерахування коштів щомісячно, сам користувач готує акт підтвердження перерахування коштів для організації.

Згідно із п. 4.1. договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав оформлений у вигляді додатку № 1 до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 4.2. договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права оформлений у вигляді додатку №2 до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Пунктом 4.3. договору визначено, що надання дозволу, строк його дії, спосіб використання об`єктів авторського права та суміжних прав визначаються безпосередньо у додатках № 1 та № 2 до цього Договору. Строк дії цього договору визначається строком дії того дозволу, який буде діяти довше (враховуючи додаток № 1 та додаток № 2 до цього договору. Адреса публічного закладу (адреси публічних закладів) (прим-територія), в яких користувач отримує дозволи використовувати об`єкти авторського права та суміжних прав визначені в додатку № 3 до цього договору. Розмір винагороди (роялті) визначається сторонами в додатку № 3 та в додатках № 1 та № 2 відповідно стосовно суміжних прав та стосовно авторських прав. Порядок виплати сукупної суми винагороди (роялті) користувачем на рахунок організації встановлений цим договором та додатком № 3 до нього, при цьому порядок сплати винагороди роялті Організації (від імені і за рахунок користувача) на користь Авторської ОКУ та Суміжної ОКУ встановлений також відповідно додатками № 1 та № 2 до цього договору.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (ст.421 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Статтею 441 ЦК України визначено, що використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу ст. 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких договорів: 1) ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) ліцензійний договір; 3) договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності; 4) договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності; 5) інший договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі.

У разі недодержання письмової форми договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності такий договір є нікчемним.

У позовній заяві і у самому договорі 284/10/19-Н від 01.10.2019 про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах (п. 3.3. договору) визначено, що цей договір за своєю природою є ліцензійним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1109 ЦК України визначено, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У пункті 29 Постанови № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи ст. 33 ГПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке. Позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача.

Позовні вимоги у даній справі аргументовані тим, що згідно договору №284/10/19-Н від 01.10.2019, відповідач повинен оплатити позивачу борг (у вигляді несплаченої винагороди) за період з липня 2020 по вересень 2022 року.

Відповідно до п. 3.3. договору користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (далі - Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права) в розмірі, що зазначений в додатку № 3 до цього договору (з урахуванням інших положень договору) на рахунок організації (ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав»).

Пунктом п. 3. 4 договору визначено, що механізм розстрочки передбачений цим договором діє наступним чином. Користувач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого Єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права (роялті) в повному обсязі не пізніше 15-ти днів з дати підписання цього договору. Режим розстрочки за загальним правилом за цим договором діє без обмеження строку. В той же час, якщо користувач не сплачував Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав і це правило стосується кожного із дозволів; як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав). Підставою для оплати в цьому випадку є сам цей договір із додатками до нього.

У договорі № 28/410/19-Н від 01.10.2019, зокрема в його розділі 4 вказано, що додаток № 1, № 2 та № 3 до договору є його невід`ємною частиною.

Додатки № 1 та № 2 до договору № 284/10/10-Н від 01.10.2019 містять положення про те, що розмір винагороди (роялті) не залежить від кількості об`єктів авторського права чи суміжних прав, що використовуватимуться користувачем під час дії договору, та частоти їх використання.

Таким чином, з аналізу наявних у справі доказів вбачається, що саме додаток № 3 до договору визначає розмір винагороди (роялті) за договором та адресу публічного закладу (адреси публічних закладів) (прим. - територія), в яких користувач отримує дозволи використовувати об`єкти авторського права та суміжних.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 2 частини 1 статті 208 ЦК України визначено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України, яка визначає істотні умови господарського договору, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 3 статті 1109 ЦК України визначено, що у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Частиною 2 ст. 33 ЗУ «Про авторське право та суміжні права» визначено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди).

З доданого до матеріалів справи додатку № 3 до договору № 284/10/19-Н від 01.10.2019 (що визначає розмір винагороди (роялті) та адресу публічного закладу (адреси публічних закладів) (прим. - територія), в яких користувач отримує дозволи використовувати об`єкти авторського права та суміжних прав) вбачається, що такий додаток не підписано однією із сторін договору, а саме користувачем - ФОП Левицькою Л.І.

Пунктом 30.3. Постанови № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" визначено, що за змістом ч. 2 ст. 1107 ЦК України договір про розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності на твір або об`єкт суміжного права укладається в письмовій формі, у разі недодержання якої такий договір є нікчемним.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено вище, умовами договору № 284/10/10-Н від 01.10.2019 про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах не визначено в яких саме публічних закладах надається право користувачу використовувати об`єкти авторського права та об`єктів суміжних прав також зазначеним договором не визначено його ціни.

Поряд з тим, ціни договору не визначено також і у додатках № 1 та № 2 до договору № 284/10/10-Н від 01.10.2019.

З наведеного вбачається, що оскільки додаток № 3 до договору № 284/10/10-Н від 01.10.2019 не підписаний усіма сторонами договору, відтак, у договорі не визначено таких істотних його умов як ціна договору та територія на яку поширюється право використання авторських та суміжних прав, відтак, такий договір не можна вважати укладеним.

Також, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач здійснював оплату, визначеної договором № 284/10/19-Н від 01.10.2019 винагороди за період з 2019 по червень 2020, як про це вказує позивач у позовній заяві, що також свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо дійсності правовідносин між сторонами даного спору.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачем до матеріалів позовної заяви не додано жодних доказів того, що відповідачем здійснювалось використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах відповідачем, що також ставить під сумнів факт існування договірних відносин між сторонами.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.1 ст. 86 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємець Левицької Лілії Іванівни задоволити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.01.2022 у справі № 909/1167/21 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

3 Стягнути з Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" (вул. А. Аболмасова, буд. 5, група приміщень 57, офіс 7, м. Київ, 02002: ) на користь Фізичної особи-підприємця Левицька Лілія Іванівна ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 405, 00 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Господарському суду Івано-Франківської області видати відповідний наказ.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя Марко Р.І.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.