РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/70/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю

"Українська теплопостачальна компанія", ;

вул. Харківське шосе, 21, к. 114, м. Київ, 02096

електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідач: Комунальне некомерційне підприємство

"Обласний дитячий санаторій "Пролісок" Чернігівської обласної ради,

; вул. Лісова, 1, с. Мала Кошелівка, Ніжинський район,

Чернігівська область, 16626

про стягнення 423329,05 грн

Учасники справи не викликались.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська теплопостачальна компанія" подано позов до Комунального некомерційного підприємства "Обласний дитячий санаторій "Пролісок" Чернігівської обласної ради про стягнення 423329,05 грн боргу за отриману теплову енергію.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №35/71 на виробництво, постачання теплової енергії за державні кошти від 26 лютого 2020 року та договору №41/71 про надання послуг з теплопостачання від 03 лютого 2021 року.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3, п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Про отримання відповідачем 21 січня 2022 року ухвали господарського суду від 18 січня 2022 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення у матеріалах справи.

07 лютого 2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив стосовно задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно з договором № 41/71 від 03 лютого 2021 року TOB «Українська теплопостачальна компанія» мала надати послуги КНП ОДС «Пролісок» ЧОР з постачання теплової енергії у кількості 246.89 Гкал на суму 412785,26 грн. Відповідач зазначив, що згідно з платіжними документами оплата була здійснена відповідачем до кінця серпня 2021 року, а тому на думку відповідача договірні зобов`язання були виконані ним у повному обсязі. Заперечуючи позовні вимоги відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що на його думку для подальшої оплати наданих послуг TOB «Українська теплопостачальна компанії» необхідно було укласти з КНП ОДС «Пролісок» ЧОР додаткову угоду, що зроблено не було. А тому на думку відповідача і рахунок на оплату №15 від 01 листопада 2021 року не може бути погашений без діючого договору про надання послуг.

Приписами ст. 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У період з 21 лютого 2022 року по 25 лютого 2022 року суддя Белов С.В. перебував у відпустці.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 №9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно з указом Президента України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Розпорядженням Верховного Суду від 22.03.2022 №12/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (господарські суди Миколаївської, Сумської та Чернігівської областей)» враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Чернігівської області.

Розпорядженням Верховного Суду від 22.04.2022 №25/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ господарських судів Сумської та Чернігівської областей» з 25.04.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Чернігівської області.

Розгляд даної справи здійснюється Господарським судом Чернігівської області після відновлення територіальної підсудності судових справ Господарського суду Чернігівської області.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

26 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська теплопостачальна компанія" та Комунальним некомерційним підприємством "Обласний дитячий санаторій "Пролісок" Чернігівської обласної ради було укладено договір №35/71 на виробництво, постачання теплової енергії за державні кошти.

На підставі Договору №35/71 на виробництво, постачання теплової енергії за державні кошти від 26 лютого 2020 року TOB «Українська теплопостачальна компанія» надавало послуги з постачання теплової енергії Комунальному некомерційному підприємству «Обласний дитячий санаторій Пролісок» Чернігівської обласної ради.

Відповідно до п.10.1 Договору, строк дії вказаного Договору був встановлений до 31 грудня 2020 року.

На виконання вимог п.10.2 вказаного Договору, 03 лютого 2021 року був укладений Договір між сторонами №41/71 на виробництво, постачання теплової енергії на 2021 рік.

У вказаних вище Договорах, на підставі вимог закону сторони визначили об`єми, ціну поставки теплової енергії, а також порядок розрахунку за поставлену теплову енергію.

Згідно п. 1.1. Договору №41/71 на виробництво, постачання теплової енергії на 2021 рік теплопостачальна організація зобов`язалась протягом 2021 року надавати споживачу належної якості послуги з постачання теплової енергії: ДК 021:2015 - 09320000-8 (Пара, гаряча вода та пов`язана продукція) в кількості (обсязі) 246,89 Гкал (далі - Послуги), а споживач зобов`язався своєчасно приймати та оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим Договором.

Пункт 1.5 вказаних Договорів передбачає, що вартість та кількість фактично відпущеної теплової енергії Споживачу встановлюється на підставі показань приладів обліку теплової енергії, встановлених на межі розподілу теплових мереж Теплопостачальної організації та Споживача. Кількість теплової енергії, що відпускається Споживачу для опалення та вентиляції, встановлюються в залежності від температури зовнішнього повітря.

Відповідно до п.3.1. Договору №41/71 ціна цього Договору становить 412785,26грн без ПДВ (Споживачем беруться бюджетні зобов`язання щодо оплати частини Послуги в кількості (обсязі) 246,89 Гкал за тимчасовим кошторисом у сумі 412785,26грн).

Згідно п. 4.1. Договору до 30 числа кожного місяця Теплопостачальна організація надсилає Споживачу рахунок та акт приймання-передачі наданих послуг за спожиту теплову енергію протягом розрахункового місяця.

Для здійснення контролю за проведенням взаєморозрахунків між Теплопостачальною організацією і Споживачем у кінці кожного кварталу Сторони зобов`язані підписати „Акт звірки взаємних розрахунків" (п.4.2 Договору).

Строк постачання теплової енергії - з моменту підписання Договору по 31 грудня 2021 року (п.5.1. Договору).

Місце постачання теплової енергії: Чернігівська область, Ніжинський район, с.М.Кошелівка, вул. Лісова, 1 (п. 5.2. Договору).

01 листопада 2021 року сторони склали акт надання послуг №15, в якому зафіксували факт надання послуг з постачання теплової енергії у 2021 році у кількості 264,38 Гкал, на загальну суму 423329,05 грн на підставі договору №41/71 від 03 лютого 2021 року.

Акт скріплений підписами та печатками обох сторін.

Позивач виставив відповідачу рахунок №15 на оплату спожитої теплової енергії від 01 листопада 2021 року.

01 листопада 2021 року сторонами був підписаний акт звіряння розрахунків та надання послуг з постачання теплової енергії №1 від 01 листопада 2021 року, у якому сторони зафіксували фактичні показники лічильника теплової енергії станом на 01 листопада 2021 року та станом на 25 березня 2021 року. Різниця склала 2648,7 дж, або 632,68 Гкал.

В зазначеному акті звіряння розрахунків та надання послуг з постачання теплової енергії №1 від 01 листопада 2021 року сторони зафіксували наявну заборгованість за відповідачем станом на 01 листопада 2021 року перед позивачем у сумі 423329,05 грн.

Акт скріплений підписами та печатками обох сторін.

З наведеного вище вбачається, що підписанням зазначених вище актів, а саме: акту надання послуг №15 від 01 листопада 2021 року та акту звірення розрахунків та надання послуг з постачання теплової енергії №1 від 01 листопада 2021 року, відповідач визнав факт використання ним теплової енергії у обсязі 264,38 Гкал та існування за ним заборгованості у розмірі 423329,05 грн.

15 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача з листом вимогою у відповідності до вимог ч.2 ст.530 ЦК України, у якому було запропоновано відповідачу у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги виконати зобов`язання щодо оплати боргу за отриману теплову енергію у розмірі 423329,05 грн. Лист вимогу відповідач отримав 16 грудня 2021 року.

У відповідь на вказаний лист вимогу, відповідач у листі від 20 грудня 2021 року (вих. №196) повідомив позивача про визнання наявного боргу у розмірі 423329,05 грн, а також про неможливість виконати зобов`язання, у зв`язку з тим, що відповідач нібито сплатив всі рахунки за спожиту теплову енергію у 2021 році, а для подальших розрахунків потрібен новий договір, без якого відповідач, як бюджетна організація, сплатити заборгованість за отриману теплову енергію не може бо фінансування здійснюється з обласного бюджету.

Відповідач за спожиту теплову енергію за актом надання послуг №15 від 01 листопада 2021 року, рахунком №15 на оплату спожитої теплової енергії від 01 листопада 2021 року та актом звіряння розрахунків та надання послуг з постачання теплової енергії №1 від 01 листопада 2021 року не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 423329,05 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Крім того, відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання", а тому до спірних відносин підлягають застосуванню положення і даного спеціального закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Частина 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлює, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно пункту 26 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, споживач сплачує теплопостачальній організації вартість теплової енергії, спожитої понад обсяг, передбачений на відповідний (розрахунковий) період, згідно з умовами договору.

За споживання теплової енергії без погодження з теплопостачальною організацією понад максимальне теплове навантаження, визначене договором, споживач сплачує штраф згідно із законодавством (п. 42 Правил).

Судом враховано правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №914/1556/17, згідно якої відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а також правову позицію стосовно того, що підписані сторонами акти виконаних робіт є первинними документами, оскільки фіксують факт здійснення господарської операції, а відповідно, є підставою для здійснення розрахунків.

Станом на день звернення позивачем до суду з позовною заявою відповідач заборгованість у розмірі 423329,05 грн не сплатив.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що обов`язок відповідача здійснити оплату за отриману ним теплову енергію за вказаними вище актом прийому-передачі та рахунком є документально підтвердженим, що не спростовано відповідачем.

Наведене вище свідчить про визнання відповідачем боргу перед позивачем за поставлену теплову енергію, а тому суд не приймає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Також, судом враховано строк дії договору №41/71, який сторонами визначено з моменту підписання Договору по 31 грудня 2021 року (п.5.1. Договору).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 423329,05 грн заборгованості за отриману теплову енергію є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивач наводить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи, згідно якого оплата юридичних послуг становить 40000,00 грн. Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви позивач не просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат на правову допомогу.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Обласний дитячий санаторій "Пролісок" Чернігівської обласної ради (; вул. Лісова, 1, с. Мала Кошелівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16626) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплопостачальна компанія" (; вул. Харківське шосе, 21, к. 114, м. Київ, 02096) 423329,05 грн заборгованості за отриману теплову енергію, 6349,94 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 18 травня 2022 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/