ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2022 року м.Дніпро Справа № 908/2124/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.

секретар судового засідання Шелепова Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Промислова фірма "Авангард" на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021р. у справі №908/2124/21

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард"

про зобов`язання товариства в особі його ліквідатора включити грошову вимогу в реєстр вимог кредиторів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021р. (повний текст складено - 15.11.2021р., суддя - Науменко А.О., м. Запоріжжя) у справі №908/2124/21 позов задоволено. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" в особі його ліквідатора визнати ОСОБА_1 кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" на суму 1134000,00 грн. та включити її грошову вимогу до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард". Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" в особі його ліквідатора включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 в сумі 1134000,00 грн. до проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4540,00 грн.

Вказане рішення мотивовано тим, що відповідач заявлених до нього вимог не спростував, належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним норм чинного законодавства щодо розгляду заявлених кредиторських вимог у законодавчо встановлений строк, прийняття відповідного обґрунтованого рішення, надсилання його позивачу та включення вимог останнього, або їх частини, до проміжного ліквідаційного балансу суду не надав. Дійсна вартість чистих активів, які підлягали виплаті позивачу, як спадкоємцю відповідної частки статутного капіталу, складала 1758007,79 грн. (4784900 + 37400 -6500) * 73,01 % / 2 = 1758007,79 грн.), що перевищує суму, визначену позивачем в якості кредиторських вимог, відповідно позовні вимоги за межі правильних розрахунків не виходять. Відповідач вважаючи невірним розрахунок вимог позивача, свого контррозрахунку не навів та доказами не обґрунтував, обмежившись формальним запереченням щодо не підтвердження кредитором таких вимог. Фактично складається ситуація, в якій позивач не може набути статусу учасника товариства, а також і не може отримати вартість активів товариства, пропорційних частці, яка успадкована. Враховуючи наявність факту ухилення відповідача від розгляду та визнання заявлених у встановлений строк кредиторських вимог позивача, а також відсутність доказів щодо включення кредиторських вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Промислова фірма "Авангард" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021р., відмовити у позові.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи;

- з 26.02.2016р. (момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ) по 16.06.2018р. включно діяла норма, яка передбачала переважне право спадкоємця на вступ до товариства та згоду учасників на його вступ, у зв`язку із чим спадкоємець не міг набути корпоративних прав на участь в діяльності товариства без згоди останнього (установчих зборів товариства, його учасників тощо). На час отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину - 07.09.2020р. Закон України "Про господарські товариства" в частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю втратив чинність. Суд першої інстанції неправильно застосував норму права - ст. 55 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, яка була чинна до 17.06.2018р. Починаючи з 17.06.2018р. та станом на момент прийняття оскаржуваного судового рішення згода учасників товариства на вступ у товариство спадкоємця учасника, що помер, не вимагається. ОСОБА_1 виразила своє волевиявлення щодо вступу до товариства шляхом подання заяви про проведення державної реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних зі зміною засновників (учасників) юридичної особи у вересні 2020р. (рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2021р. у справі №908/485/21);

- відповідно до ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Правила цієї статті застосовуються також до відносин щодо виходу з товариства спадкоємця чи правонаступника учасника. Разом з тим, позивач не надав доказів складання та подання відповідної заяви про вихід із складу учасників товариства. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які містять волевиявлення позивача про вихід зі складу учасників. Відповідач взагалі довідався про наявність спадкоємців ОСОБА_2 тільки у лютому 2021р., коли ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації припинення юридичної особи (справа № 908/485/21). Таким чином, виключно з днем, коли відповідач дізнався чи мав дізнатися про вихід учасника зі складу учасників товариства, що є наслідком вчинених учасником дій в порядку ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" пов`язується початок перебігу строку для виконання обов`язку товариства з виплати колишньому учаснику вартості його частки, встановленого ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" або статутом товариства, та лише після спливу такого строку і у випадку нездійснення виплати, може йтися про існування порушеного права колишнього учасника товариства на виплату йому вартості такої частки. На думку відповідача, звернення позивача із даним позовом до суду є передчасним, право позивача на вихід зі складу товариства та отримання вартості частки в статутному капіталі станом на день подання позову відповідачем не було порушено, позивач не довів поданими доказами те, що в нього є законні підстави звертатись до відповідача з вимогами, визначеними в позовній заяві;

- оцінка майна відповідача зроблена 18.10.2021р. ТОВ "Всеукраїнська Експертна Група" із суттєвим порушенням норм діючого законодавства. Зокрема, суб`єкт оціночної діяльності не був ознайомлений з предметом оцінки, він не звертався до ліквідатора відповідача за доступом до приміщення та документами на нього, йому не надавалась достовірна інформація про предмет оцінки, в зв`язку з чим вартість майна визначена невірно;

- позивач не є учасником відповідача, а є спадкоємцем померлого учасника відповідача - ОСОБА_2 . Матеріальна підстава позову - виплата вартості успадкованої частки. Відносини між позивачем та відповідачем не носять характеру корпоративних, оскільки позивач не має права на участь в управлінні цією господарською організацією та не має права на отримання частини прибутку господарської організації. Натомість, право позивача на отримання частки у майні товариства випливає із спадкових правовідносин;

- спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач наданими йому процесуальними правами не скористався та не направив відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2022р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 23.03.2022р.

Згідно з наказом голови суду №14 від 04.03.2022р. розгляд справ у відкритих судових засіданнях, призначених Центральним апеляційним господарським судом з 09.03.2022р. не відбувався, у зв`язку з наявністю обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України. Таким чином, розгляд даної справи, призначений у судовому засіданні на 23.03.2022р. не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2022р. розгляд апеляційної скарги призначено на 11.05.2022р.

11.05.2022р. учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження у справі.

В судовому засіданні 11.05.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

30.07.2020р. учасником ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард" прийнято рішення №1 про припинення ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард" шляхом його ліквідації в добровільному порядку. На зборах був присутній ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на підставі довіреності від 02.07.2020р., що володіє 30,78% часток; ОСОБА_2 , що володіє 69,22% часток відсутній у зв`язку зі смертю.

30.07.2020р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №5002695 про перебування ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард" в стані припинення.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , його донькою ОСОБА_1 07.09.2020р. було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_1 належить право на Ѕ частки у статному капіталі ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард" у розмірі 1367 часток статутного фонду, що дорівнює 54680 грн., що підтверджується свідоцтвом № 1 ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард" про сплату внеску до статутного капіталу ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард", виданим 07.09.2020р.

Рішенням від 11.09.2020р. державним реєстратором відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних зі зміною засновників (учасників) юридичної особи, оскільки проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Запорізької області із позовом про визнання недійсним рішення учасника ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард" №1 від 30.07.2020р. та скасування державної реєстрації припинення ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард".

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.06.2021р. у справі №908/485/21 в задоволенні вказаного позову відмовлено.

16.06.2021р. ОСОБА_1 звернулась до ліквідатора ТОВ "Торгово-промислової фірми "Авангард" Нехаєва Валерія Миколайовича про включення до реєстру вимог кредиторів грошової вимоги позивача у розмірі 1134000 грн., яка складає вартість успадкованої частки у статутному капіталі ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард".

Відсутність надання відповіді на звернення ОСОБА_1 про включення до реєстру вимог кредиторів відповідача грошової вимоги позивача у розмірі 1134000 грн. і стала підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом.

Розглянувши позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази, що стосуються фактів, на які сторона посилається в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про наступне.

Спір у даній справі стосується включення кредиторських вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу відповідача у зв`язку із припиненням діяльності останнього за рішенням засновників.

Суд зазначає, що за змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (ст. 104 ЦК України).

Статтею 105 ЦК України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, який прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно з ч. 8 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, яка ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

За змістом положень ч. ч. 3, 4 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Виходячи із змісту ст. 112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду.

В аспекті питання належності обраного позивачем способу захисту суд зауважує, що згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 05.06.2018р. у справі №338/180/17, від 11.09.2018р. у справі №905/1926/16, від 30.01.2019р. у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019р. у справі №910/3907/18, від 06.04.2021р. у справі №910/10011/19).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто, вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у інший спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи.

У постановах Верховного Суду від 20.01.2020р. у справі №922/416/19, від 03.05.2018р. у справі №924/478/16 зазначено, що належним способом захисту прав кредитора є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог.

Матеріали даної справи свідчать, що 16.06.2021р. позивач звернувся до ліквідатора ТОВ "Торгово-промислової фірми "Авангард" Нехаєва Валерія Миколайовича про включення до реєстру вимог кредиторів грошової вимоги позивача у розмірі 1134000 грн., яка складає вартість успадкованої частки у статутному капіталі відповідача, надіславши свою вимогу двома поштовими відправленнями: поштовим відправленням №232 на адресу ОСОБА_3 та поштовим відправленням №216 на адресу ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард".

23.06.2021р. при перевірці стану доставки поштових відправлень позивачу стало відомо, що поштове відправлення №232 було отримане ОСОБА_3 .

Оскільки відповідач ухилився від розгляду та визнання вимог позивача, останній згідно з ч. 3 ст. 112 ЦК України звернувся до місцевого господарського суду із позовом, в якому просить зобов`язати відповідача включити грошову вимогу в реєстр вимог кредиторів в розмірі 1134000 грн., яка складає вартість успадкованої частки у статутному капіталі відповідача.

Звернувшись до відповідача з вимогою про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу, позивач намагався захистити свій майновий інтерес на задоволення своїх вимог і не включення кредитора до ліквідаційного балансу матиме наслідком порушення майнового інтересу позивача.

Щодо доводів скаржника про те, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається справа.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2020р. у справі №910/8132/19 зазначено, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи є корпоративними у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2019р. у справі №921/36/18 дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що спір у даній справі є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Щодо доводів відповідача на необґрунтованість заявленої суми вимоги, апеляційний господарський суд враховує наступне.

Учасниками відповідача на час смерті батька позивача - ОСОБА_2 були ОСОБА_4 , із розміром внеску до статутного фонду - 24320 грн. та ОСОБА_2 , із розміром внеску до статутного фонду - 54680 грн.

Позивач є спадкоємцем учасника відповідача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.09.2020р., за яким ОСОБА_1 належить право на Ѕ частки у статному капіталі ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард" у розмірі 1367 часток статутного фонду.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що право власності на Ѕ частки у статутному капіталі ТОВ "Торгово-промислова фірма "Авангард" у розмірі 1367 часток статутного фонду, після задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації, не припинилося внаслідок смерті, відповідно, перейшло позивачу в порядку спадкування.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 06.10.2021р. у справі №912/1583/18, за наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної вартості чистих активів товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (ст. 76 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що активами ТОВ "ТПФ "Авангард" є Ѕ частина приміщення XXIII підвалу літ. А-7 та приміщення VI першого поверху літ. А-7 за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво № 837 на право власності на приміщення від 26.05.1997р., технічний паспорт на вказане приміщення підвалу та витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно №282214541 від 01.11.2021р.).

Відповідно до висновку за звітом про оцінку майна ТОВ "Всеукраїнська Експертна Група" від 18.10.2021р. вартість Ѕ частини приміщення XXIII підвалу літ. А-7 та приміщення VI першого поверху літ. А-7 за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 8 складає 4784900,00 грн.

Згідно із фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва станом на 01.01.2017р. ТОВ "ТПФ "Авангард", крім зазначеного нерухомого майна має оборотні активи у розмірі 37400,00 грн. та поточні зобов`язання на суму 6500,00 грн.

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що дійсна вартість чистих активів, які підлягали виплаті позивачу, як спадкоємиці відповідної частки статутного капіталу, складали 1758007,79 грн. (4784900 + 37400 6500)*73,01 % / 2 = 1758007,79 грн.), яка перевищує суму, визначену позивачем в якості кредиторських вимог, відповідно позовні вимоги за межі правильних розрахунків не виходять.

Відповідач вважаючи невірним розрахунок вимог позивача, свого контррозрахунку не навів та належними і допустимими доказами не обґрунтував, обмежившись формальним запереченням щодо не підтвердження таких вимог кредитором.

З огляду на наведені обставини, позовні вимоги позивач довів і обґрунтував належним чином, позивач дотримався положень законодавства щодо строку та порядку звернення кредитора до боржника з вимогами про включення його вимог до проміжного ліквідаційного балансу, із первинними документами, розрахунком заборгованості. Право кредитора на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема, у випадку відмови включити кредиторську вимогу до ліквідаційного балансу, у разі ліквідації боржника передбачено ст. 112 ЦК України, обраний позивачем спосіб захисту є ефективним і спрямованим на відновлення його порушених прав у даному випадку. Разом з тим, відповідач заявлених до нього вимог не спростував, належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним вимог чинного законодавства щодо розгляду заявлених кредиторських вимог у законодавчо встановлений строк, прийняття відповідного обґрунтованого рішення, надсилання його позивачу та включення вимог останнього, або їх частини, до проміжного ліквідаційного балансу суду не надав.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що фактично складається ситуація, в якій позивач не може набути статусу учасника товариства, а також не може отримати вартість активів товариства, пропорційних частці, яка ним успадкована.

За наведених обставин, враховуючи наявність факту ухилення відповідача, який ліквідується від розгляду та визнання заявлених у встановлений строк кредиторських вимог позивача, а також відсутність доказів щодо включення кредиторських вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу відповідача, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого господарського суду не спростовують та не доводять порушення судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в апеляційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд, з підстав, викладених у п. 3.3 даної постанови, дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Промислова фірма "Авангард" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021р. у справі №908/2124/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 11.05.2022р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд