ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Справа № 906/1383/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІКО" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 (повний тест складено 02 лютого 2022 року, суддя Давидюк В.К.)

за позовом Приватного підприємства фірма "Мрія-94"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко"

про стягнення 99420,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Фірма "Мрія-94" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" заборгованості за договором поставки №05082020 від 05 серпня 2020 року у розмірі 99420,80 грн, з яких: 74605,50 грн - основний борг, 12571,29 грн - пеня, 2623,14 грн - 3% річних, 9620,87 грн - інфляційні.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 частково задоволено позов Приватного підприємства фірма "Мрія-94" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" про стягнення 99420,80 грн. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" (13313, Житомирська обл., Бердичівський район, село Мирне, вул. Володарського, 151 А, ідентифікаційний код 30741101) на користь Приватного підприємства Фірма "Мрія-94" (61010, м. Харків, вул. Гольдбергівська, 63, ідентифікаційний код 22650371): 42500,00 грн основного боргу; 3771,37 грн пені; 1873,94 грн 3% річних; 7040,64 грн інфляційних втрат; 2270,00 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням в частині, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 в частині стягнення з ТОВ "Спіко" на користь Приватного підприємства фірма "Мрія-94" судового збору у розмірі 2270 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути 1260,01 грн. судового збору. Також скаржник просить стягнути з Приватного підприємства фірма "Мрія-94" на користь ТОВ "Спіко" 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що як вбачається з платіжного доручення №1553 від 02 грудня 2021 року, за подачу позову про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки у розмірі 99420,80 грн. позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Господарський суд Житомирської області частково задовольнив зазначений вище позов, стягнувши з відповідача заборгованість у загальному розмірі 55185,95 грн., в решті позову відмовлено. Тобто, Господарський суд Житомирської області задовольнив 55,5071% розміру позовних вимог позивача. При цьому, відповідно до вимог положень частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, ухвалюючи спірне рішення, Господарський суд Житомирської області мав би стягнути не повну суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2270,00 грн., а лише 55,5071% від даної суми судового збору (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), тобто 1260,01 грн. (2270,00 грн. х 55,5071%).

При цьому, скаржник посилається на абзац 1 пункту 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року, відповідно до якого вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України "Про судовий збір".

Листом №906/1383/21/1329/22 від 23 лютого 2022 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

28 березня 2022 року до апеляційного суду надійшли матеріали справи №906/1383/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІКО" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21. Запропоновано позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази його надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІКО" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 переглядається в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення судового збору.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Приватне підприємство Фірма "Мрія-94" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" заборгованості за договором поставки №05082020 від 05 серпня 2020 року у розмірі 99420,80 грн, з яких: 74605,50 грн - основний борг, 12571,29 грн - пеня, 2623,14 грн - 3% річних, 9620,87 грн - інфляційні.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 частково задоволено позов Приватного підприємства фірма "Мрія-94" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" про стягнення 99420,80 грн. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" (13313, Житомирська обл., Бердичівський район, село Мирне, вул. Володарського, 151 А, ідентифікаційний код 30741101) на користь Приватного підприємства Фірма "Мрія-94" (61010, м. Харків, вул. Гольдбергівська, 63, ідентифікаційний код 22650371): 42500,00 грн основного боргу; 3771,37 грн пені; 1873,94 грн 3% річних; 7040,64 грн інфляційних втрат; 2270,00 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Зазначений судовий акт в частині присудженого до стягнення судового збору обґрунтований з посиланням на приписи частини дев`ятої статті 129 ГПК України, оскільки спір виник, у тому числі, внаслідок неправильних дій сторони.

Так, за змістом пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України, в якій визначені правила розподілу судового збору, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною дев`ятою статті 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Водночас, судом першої інстанції не врахована судова практика у застосуванні приписів частини дев`ятої статті 129 ГПК України, згідно з якою процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони.

Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Зміст вказаної норми свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб, при цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Право суду застосувати приписи частини дев`ятої статті 129 ГПК України можливе за наявності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами; спір виник внаслідок неправильних дій сторони. Близька за змістом правова позиція у застосуванні приписів частини дев`ятої статті 129 ГПК України викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року зі справи №910/12876/19, у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року зі справи №916/2167/18, від 02 квітня 2020 року у справі №912/2171/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року зі справи №916/376/19.

Стосовно наведеного колегія суддів зазначає, що у справі №906/1383/21 місцевий господарський суд скористався своїми дискреційними повноваженнями, здійснивши розподіл судових витрат, а саме, судового збору у відповідності до частини дев`ятої статті 129 ГПК України, однак відсутнє будь-яке відповідне мотивування (обґрунтування) вказаних дій, що є неприпустимим. Випадків зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони, учасниками справи не доведено, а судом не встановлено.

При цьому зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Таким чином, Господарським судом Житомирської області допущено порушення приписів частини дев`ятої статті 129 ГПК України у розподілі витрат позивача по сплаті судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено до стягнення 99420,80 грн. та було сплачено 2270 грн. судового збору згідно платіжного доручення №1553 від 02 грудня 2021 року. Господарський суд Житомирської області частково задовольнив зазначений вище позов, стягнувши з відповідача заборгованість у загальному розмірі 55185,95 грн., в решті позову відмовлено. Тобто, Господарський суд Житомирської області задовольнив 55,5071% розміру позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог положень частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, ухвалюючи спірне рішення, Господарський суд Житомирської області мав би стягнути з відповідача на користь позивача 1260,01 грн. судового збору (пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 2270,00 грн. * 55,5071%).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ТОВ "Спіко" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 слід скасувати в частині присудженого до стягнення судового збору.

Крім того, ТОВ "Спіко" у апеляційній скарзі просить стягнути з ППФ "Мрія-94" на користь ТОВ "Спіко" витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3000 грн. за подачу апеляційної скарги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У такому випадку суд, керуючись пунктом 1 частини 2 статті 126 зазначеного Кодексу, задовольняє вимоги сторони, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, до апеляційної скарги відповідачем додано належним чином засвідчена копія договору про надання правничої допомоги №17/02/22-1 від 17 лютого 2022 року укладеного між ТОВ "Спіко" та Адвокатським бюро "Тарас Кулачко та партнери" відповідно до пункту 1 якого Бюро зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу стосовно представництва інтересів клієнта у Північно-західному апеляційному господарському суді у справі №906/1383/21 за позовом ППФ "Мрія-94" до клієнта про стягнення заборгованості за договором поставки.

Відповідно до пункту 3.1. договору сторони погодили, що вартість послуг складає 3000 грн. за одну годину надання послуг.

Як вбачається з акру приймання-передачі наданих послуг (детальний опис наданих послуг) від 17 лютого 2022 року адвокатом складено апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 на що витрачено 1 година вартістю 3000 грн.

Згідно платіжного доручення №12669 від 17 лютого 2022 року ТОВ "Спіко" сплачено адвокатському бюро 3000 грн. за договором про надання правничої допомоги №17/02/22-1 від 17 лютого 2022 року.

Крім того, до матеріалів справи долучено ордер серії АІ №1221796 від 17 лютого 2022 року виданого адвокатським бюро на представництво інтересів ТОВ "Спіко", та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Кулачка Т.М.

Враховуючи зазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості, суд дійшов висновку про стягнення з Приватного підприємства "Мрія-94" 3000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині - скасуванню.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 01 лютого 2022 року у справі №906/1383/21 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" на користь Приватного підприємства Фірма "Мрія-94" 2270,00 грн судового збору.

В цій частині прийняти нове рішення. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" (13313, Житомирська обл., Бердичівський район, село Мирне, вул. Володарського, 151 А, ідентифікаційний код 30741101) на користь Приватного підприємства Фірма "Мрія-94" (61010, м. Харків, вул. Гольдбергівська, 63, ідентифікаційний код 22650371) 1260,01 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Приватного підприємства Фірма "Мрія-94" (61010, м. Харків, вул. Гольдбергівська, 63, ідентифікаційний код 22650371) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" (13313, Житомирська обл., Бердичівський район, село Мирне, вул. Володарського, 151 А, ідентифікаційний код 30741101) 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №906/1383/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "18" травня 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.