ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/790/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Івано-Франківського обласного управління АТ "Ощадбанк", вул. Грушевського, буд.19, м.Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: Фізична особа-підприємець Перегінець Леонід Володимирович АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 1 198 315, 59 грн.

за участю представника позивача Юрчишиної О.М., (довіреність від 16.10.21)

за участю представника відповідача: Щадей Н.В.-довіреність

ВСТАНОВИВ

До господарського суду Івано-Франківської області звернулось Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Івано-Франківського обласного управління АТ "Ощадбанк" із позовною заявою до фізичної - особи підприємця Перегінець Л.В. про стягнення заборгованості в сумі 1 198 315, 59 грн.

Ухвалою суду від 12.08.2021р. позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

29.11.2021 відповідач адресував суду відзив на позов (вх.189543/21) у якому просить у позові відмовити, зазначає, що банком не надано доказів завдання йому збитків та зазначає, що розрахунок пені у період з 19.03.2020 по 02.08.2021 є неправомірним.

10.01.2022 позивач адресував клопотання про долучення до матеріалів справи копії повідомлення Івано-Франківського районного управління поліції про результати розгляду клопотання та копію витягу з ЄДДР.

02.02.2022 позивач адресував клопотання про долучення до матеріалів справи копії повідомлення про стан досудового розслідування.

19.04.2022 позивач надав суду доповнення до позовної заяви про стягнення заборгованості за договором еквайрингу ( вх.4411/22).

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що позивач не довів належними доказами факту протиправної поведінки відповідача, а у зв`язку з відсутністю ознак протиправної поведінки у діях відповідача, відсутній і причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками. Крім того, відповідач зазаначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат та нарахування пені.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

Між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ № 10008/0143 філії - Івано-Франківське обласне управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Банк, Позивач) ОСОБА_1 та ФОП (фізичною особою-підприємцем) Перегінцем Леонідом Володимировичем (надалі - Торговець, Відповідач) 18.07.2019 року був укладений Договір на еквайрингове обслуговування № 95-1807/2019/0143 (надалі - Договір).

Відповідно до п.2.1 цей Договір регулює порядок взаємодії між Торговцем і Банком під час проведення платежів і розрахунків за Операціями, здійсненими з використанням електронного платіжного засобу (ЕПЗ) відповідної платіжної системи (ПС) під час оплати товарів, робіт та/або послуг Торговця в Торгових точках Торговця - (здійснення Еквайрингу).

За Договором Торговець отримує право приймати в Торгових точках Торговця до оплати ЕПЗ в якості рівноцінного платіжного засобу за товари, роботи та/або послуги за процедурою, що визначена в Договорі. Банк, за комісійну винагороду, що сплачує Торговець, забезпечує на умовах Договору обробку документів і перерахування коштів на поточний рахунок Торговця за Операціями, які були проведені з використанням ЕПЗ допомогою Устаткування Банку.

Згідно п.3.2.1 Торговець зобов`язується проводити операції з використанням ЕПЗ тільки після одержання Коду Авторизації від Процесингової системи.

Відповідно до Договору Торговець отримує право та зобов`язаний в Торгових точках приймати ЕПЗ як платіжний засіб, рівноцінний готівці, використовуючи ті самі ціни та умови оплати у валюті платежу, що і при оплаті готівкою.

При здійсненні оплати з використанням ЕПЗ суворо дотримуватись вимог Інструкції у частині перевірки та ідентифікації ЕПЗ. Не приймати ЕПЗ до оплати у випадках, наведених в Інструкції.

Відповідно до п. 3.2.18 Торговець зобов`язаний негайно, але не пізніше 1 (одного) Банківського дня з дати виникнення обставин, які можна кваліфікувати як протиправну діяльність щодо використання ЕПЗ та/або Устаткування, письмово повідомити Банк і правоохоронні органи про вищевказані обставини.

Торговець не вправі передавати третім особам Устаткування, методичні документи, що регламентують здійснення обслуговування ЕПЗ підприємствами торгівлі та сервісу, інші документи та інформаційні матеріали, отримані від Банку згідно з Договором.

Згідно порядку і умов розрахунку, Банк здійснює перерахування коштів на поточний рахунок Торговця, зазначений Торговцем в Заяві про приєднання, не пізніше 1 (одного) Банківського дня з дня надходження до Банку звітів Торговця про проведені Операції з використанням ЕПЗ під час здійснення Еквайрингу за винятком Операцій. які визнаються Недійсними операціями.

Відповідно до розділу 1 договору недійсна операція - операція що визнана Банком недійсною після проведеної перевірки обставин здійснення такої Операції на підставі правил ПС з урахуванням наданих Торговцем пояснень та документів з приводу такої операції, та має одну з наступних ознак:

- операція відбулася та/або оформлювалась з порушенням умов Договору чи Інструкції;

- виявлено використання або спроба використання ЕПЗ на чуже ім`я (наявна інформація, що законний держатель ЕПЗ не брав участі в здійсненні операцій);

- вартість товарів, робіт та/або послуг, придбаних у Торговця Держателем ЕПЗ з використанням ЕПЗ, перевищує вартість тих самих товарів, робіт та/або послуг при їх продажі за готівку і т.п.

Відповідно до п.9.1. Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань Сторони несуть відповідальність відповідно до Законодавства та умов Договору.

Банк не несе відповідальності за судові спори, претензії, суперечки та розбіжності, що виникають між Торговцем та Держателями ЕПЗ чи іншими особами у всіх випадках, коли такі судові спори, претензії, суперечки та розбіжності не відносяться до предмета Договору.

Банк не несе відповідальність за затримки переказу коштів на поточний рахунок Торговця, що виникають з вини ПС. Банку-емітента чи банків-кореспондентів.

Торговець сплачує Банку неню, в т.ч. за несвоєчасне повернення платежу Банку на вимогу останнього, в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Підтверджені документально реальні збитки, спричинені Банку неправомірними діями Торговця, в т.ч. його персоналу, а також пов`язані з проведенням у Торгових 4 точках Торговця Операцій з ЕПЗ, Банк має право в безумовному порядку в повному обсязі здійснювати утримання з поточних чи наступних перерахувань коштів за Операціями з ЕПЗ на користь Торговця.

У випадку порушення Торговцем строків сплати Комісійної винагороди за Еквайринг Банк має право вимагати від Торговця сплати пені в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до Правил платіжних систем та/або у зв`язку з виконанням цього договору, з Торговця можуть бути стягнуті кошти в сумах-здійснених між торговцем та держателями операцій з використанням ПК, у тому числі шахрайських операцій, недійсних операцій та кредитових операцій. Зазначені кошти списуються платіжними системами з еквайра та повинні бути відшкодовані еквайру торговцем та/або стягуються з торговця безпосередньо еквайром на користь держателів ПК - клієнтів еквайра (без участі платіжних систем). Торговець зобов`язується сплатити/відшкодувати на користь еквайра суми коштів за зазначеними операціями, а також сплатити всі витрати еквайра, пов`язані зі здійсненням відповідних платежів (в тому числі, але не обмежуючись, комісії інших банків, Платіжних систем, пов`язані з переказом /поверненням таких коштів, купівлею іноземної валюти).

В серпні 2019 року у TCП GRK Termanal ID 50802499, який встановлено в Готельно-ресторанному комплексі «Welland» за адресою: м. Яремче, вул. Івана Франка, 12/1 (власник-фізична особа ОСОБА_2 ) зафіксовано підозрілі транзакції та були виявлені вхідні Чарджбеки від зарубіжних банків-емітентів з кодами опротестування.

13.09. 2019 року за № 53/2-28/4753 до філії Івано-Франківське обласне управління АТ «Ощадбанк» надійшло повідомлення Процесингового центру Департаменту електронної комерції та платіжних засобів про фіксацію підозрілих в торгово-сервісному підприємстві (ТСП) «Welland» (Теrm.ID50802499 контакт 080-С-732990, FOR Pereginets Leonid Volodymyrovo) трансакцій та вхідних чарджбеків від банків-емітентів з кодом «Шахрайство»: reason code "10.3 VCR Other fraud та « 4837 fraudulent transaction

Тerminal ID 50802499, встановлено в готельно-ресторанному комплексі за адресою: м. Яремче, вул. Івана Франка, 12/1, власником якого є ОСОБА_2 .

Банк отримав чарджбеки від двох банків-емітентів (Royal bank of Canada, The Toronto - Dominion Bank). Вони стверджують, що їх клієнти не приймали участі в трансакціях.

Проаналізувавши проведені операції по платіжних картках, 13.09.2019р. в готелі було призупинено надання послуг торгового еквайрингу до з`ясування легітимності проведених операцій (термінал заблоковано).

Перевіркою було встановлено, що операції проходили з ручним введенням даних картки та отримали статус шахрайство. Адміністратор готелю користувався даними сайту, що надходили з системи «Вооking», не перевіривши відключення системи оплати через сайт.

Всього по ТСП «Welland», згідно даних відділу супроводження претензійної роботи з БПК управління супроводження операцій з платіжними картками департаменту бек-офісу АТ «Ощадбанк», зафіксовано 72 підозрілих (сумнівних) операцій, які одержали статус «шахрайські» АТ «Ощадбанк» завдано збитків на суму 958 437, 01 грн.

Умовами Договору (пп. 6.8-6.11 та п. 9.7) ФОП Перегінцю Л.В. встановлені обов`язки щодо повернення коштів, сплачених АТ «Ощадбанк» за опротестованими операціями, та визначена відповідальність за здійснення операцій за викраденими/підробленими ЕПЗ. При цьому Торговець зобов`язаний відшкодувати Банку збитки, розмір яких не може бути меншим, ніж загальна сума операцій. проведених за допомогою використання підробленого, викраденого ЕПЗ (який знаходиться в Стоп-списку).

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору еквайрингу № 95-1807/2019/0143 від 18.07.2019, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1198315,59 грн.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» еквайринг - це послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі (п. 1.9. ст. 1 Закону).

Укладений між сторонами договір еквайрингу № 95-1807/2019/0143 від 18.07.2019 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Правовідносини у справі були врегульовані укладеним 18.07.2019 між ПАТ "Державний ощадний банк України"" як еквайром та ФОП Перегінець Л.В. як торговцем договором еквайрингу № 95-1807/2019/0143, за умовами якого торговець зобов`язується приймати до оплати платіжні картки платіжних систем, а еквайр зобов`язується забезпечити технологічне, інформаційне обслуговування торговця та проведення розрахунків за операціями, які здійснені між торговцем та держателями з використанням платіжних карток.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 224 Господарського кодекс України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відшкодування збитків є одним із видів господарсько-правової або цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Слід зазначити, що з огляду на договірний характер заявлених до стягнення у цій справі збитків протиправність поведінки боржника або кредитора у договірних правовідносинах полягає у порушенні договірного зобов`язання.

Згідно ч.1, 2 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до розділом 5 Положення "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, еквайринг у межах України здійснюється виключно юридичними особами-резидентами, що уклали договір з платіжною організацією платіжної системи. Еквайр зобов`язаний забезпечити технологічне, інформаційне обслуговування суб`єктів господарювання та інших осіб (далі - торговець) і проведення розрахунків з ними за операції, які здійснені між торговцями та користувачами з використанням електронних платіжних засобів, на підставі договору. Договір між еквайром і торговцем надає право торговцю приймати до оплати електронні платіжні засоби певної платіжної системи з дотриманням її правил та виконувати інші операції, визначені цим договором. Договір між еквайром і торговцем не повинен містити обмежень щодо приймання електронних платіжних засобів інших емітентів та інших платіжних систем.

Відповідно до положень Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму (ч. 3 ст. 5 Закону). Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ч. 4 ст. 5 Закону).

Відповідач діяв поза межами правил сайту Booking.com, здійснюючи ручне списання коштів через РOS -термінал встановлений йому згідно Договору, без використання захищених каналів зв`язку.

Оскаржені операції було зазначено як шахрайські згідно правил міжнародної платіжної системи (далі - МПС) Visa та Маster Cart так як здійснювались без дозволу та фізичної присутності держателів карток.

У відповідях на запит документів по оскарженим операціям Торговець не надав авторизаційної форми з підписом держателів карток, в якій було б вказано дані платіжних карт та згода на безавторизаційні списання, які проводив в подальшому Торговець, так як залишаючи дані власних карток на ресурсі Booking.com, держателі карток погоджуються лише на списання через безпечний онлайн-платіж. У зв`язку з ненаданням Торговцем підтверджуючих документів, які доводять правомірність транзакцій, перелічені оскарження було прийнято, відповідно Банком по збитки у розмірі оскаржених операцій.

Наведене підтверджується роздруковкою чарджбеки з кожної оскарженої (опротестованої) транзакції кожним клієнтом окремо (72 операції), крім того надано систематизований Банком повний перелік (претензій) оскаржених операцій Торговця (Довідка 1) з використанням коду 4837 для власників карток " Маster Cart Wordwide" (Маster Cart ) та 10.3 для власників карт Visa International servic association (Visa), які відносяться до розділу шахрайських операцій.

Позивач надав перелік всіх операцій відшкодованих АТ «Ощадбанк`банкам емітентам відповідно до правил МПС, що є доказом того, що держателі карток звертались до банків з приводу повернення коштів, так як звернення в системі Оmnitracker формуються автоматично згідно даних міжнародної платіжної системи.

Враховуючи наведене, суд встановивши, що відповідачем, в порушення умов п.3.2.18 договору, у серпні 2019 були здійснені 72 операції з порушенням вимог правил Міжнародної платіжної системи та списано з позивача, як банку - еквайра, відповідно до операційних правил МПС, відповідні суми проведених операцій без дозволу та фізичної присутності держателів карток; враховуючи передбачений п. 6.8-6.11 та 9.7. договору обов`язок відповідача повернути на користь позивача суми коштів списані платіжною системою за зазначеними операціями; дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за недійсними операціями у розмірі 958437,01грн.

Крім вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені, яка підлягає до задоволення частково, з огляду на таке.

Відповідно до п. 9.6. Договору торговець сплачує Банку пеню, в т.ч. за несвоєчасне повернення платежу Банку на вимогу останнього, в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Тобто, даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Таким чином, розрахунок пені за період з 19.03.2020 по 02.08.2021 є неправомірним.

Крім того, позивач просить суд стягнути в порядку ст.625 Цивільного кодексу України 115012.44грн інфляційних втрат та 36 883,79грн. - 3% річних.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку , що до стягнення належить 107344,94грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 36883, 79грн.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково - до стягнення належить 1 110 2665,74грн. з яких основна заборгованість - 958 437,01грн., інфляційні втрати - 107344,94грн., 3% річних у розмірі 36 883,79грн. , в частині стягнення 95 649,85грн.слід відмовити

З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Івано-Франківського обласного управління АТ "Ощадбанк" до фізичної особи - підприємця Перегінець Л.В. про стягнення заборгованості в сумі 1 198 315, 59 грн. задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Перегінець Л.В. АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Івано-Франківського обласного управління АТ "Ощадбанк", вул. Грушевського, буд.19, м.Івано-Франківськ, - 1 102 665,74грн. з них заборгованість - 958 437,01грн., інфляційні втрати - 107344,94грн., 3% річних у розмірі 36 883,79грн. та 16539,98грн. судового збору.

В частині стягнення 95 649,85грн. - відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 16.05.2022

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.