ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р. Справа№ 910/14665/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Корсака В.А.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021

у справі №910/14665/21 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ЕТАЛОН"

про стягнення 17 990, 00 грн

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ЕТАЛОН" про відшкодування матеріальної шкоди 17 990, 00 грн у порядку суброгації.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21 у позові відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що на думку місцевого господарського суду позивач не довів відповідними засобами доказування наявності законних підстав для стягнення заявленої у позові суми. Судом були установлені обставини неподання позивачем або потерпілим заяви на виплату страхового відшкодування за полісом № 000276023 протягом одного року з моменту ДТП (відповідних доказів подання такої заяви суду не надано), що є підставою для відмови у позові.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21. Скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ЕТАЛОН" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" шкоду у розмірі 17990,00 грн та судові витрати здійснені позивачем.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» зверталося з позовною заявою з додатками, до Господарського суду міста Києва, альтернативно можливим способом захисту свого порушеного права до СК «Еталон», про стягнення 17990,00 грн. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 було відкрито провадження у справі № 910/9586/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21- задовольнити. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/14665/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА". Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 13.04.2022 № 09.1-08/1459/22, було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/14665/21, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2022 у справі №910/14665/21 для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Шапран В.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" до провадження у визначеному складі суддів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 22.08.2019 у місті Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Майнові інтереси ОСОБА_1 (власника ТЗ), пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем - "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1 , застраховано у позивача на підставі договору добровільного страхування № 027003/4615/0000007 від 11.10.2018.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 у справі №522/15597/19 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до рахунку № КУ-0000097 від 23.08.2019 ФОП Кушніра О.Ю. вартість робіт з відновлення автомобіля "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 17990,00 грн без ПДВ.

Cума страхового відшкодування до виплати згідно з умовами договору № 027003/4615/0000007 від 11.10.2018 на підставі страхового акта № 00314580 від 16.09.2019 складала 17 990,00 грн. Указана сума страхового відшкодування виплачена позивачем на рахунок ФОП Кушніра О.Ю. у повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 108687 від 17.09.2019.

Звертаючись до суду із позовом Позивач зазначив, що відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особа за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених ст. 35 вказаного закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Відтак, позивач скористався наданими йому правами та звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач проти позову заперечує з огляду на відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивач не звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньої - транспортної пригоди, що є

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Однак, у разі якщо її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 указаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, установленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент указаної ДТП була застрахована у відповідача згідно з полісом № АО 000276023, який є діючим на 22.08.2019, що не заперечується жодною зі сторін, як і обставини настання ДТП та встановлення винної особи за настання ДТП.

Указаним полісом установлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн та франшизу у розмірі 00, 00 грн.

Таким чином, відповідач взяв на себе обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яке сталася за участю забезпеченого транспортного засобу "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Доказів відшкодування відповідачем шкоди, заподіяної під час ДТП, яке сталася за участю забезпеченого транспортного засобу "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2 , власнику автомобіля "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпілій особі ( ОСОБА_1 ) та/або позивачу матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з урахуванням вимог ст. 29, п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 25 Закону України "Про страхування" суд дійшов висновку, що страховий акт № 00314580 від 16.09.2019, платіжне доручення № 108687 від 17.09.2019, копії яких наявні в матеріалах справи, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2019, у якій ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності є достатнім доказом на підтвердження факту ДТП, причин та обставин її настання.

Отже, шкода, завдана при ДТП транспортному засобу "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1 , є належним чином доведеною.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не установлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування, завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку, перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування, в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене убачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску установленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського про те, що ураховуючи обставини неподання позивачем або потерпілим заяви на виплату страхового відшкодування за полісом № 000276023 протягом одного року з моменту ДТП (відповідних доказів подання такої заяви суду не надано), підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Аналогічної правової позиції щодо відсутності обов`язку виплати шкоди при відсутності подання заяви протягом року про виплату страхового відшкодування дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, в постанові Верховного Суду № 465/6315/16-ц від 06.03.2019.

Даний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15, на яку посилається позивач у позовній заяві зазначено, що існує два альтернативних способу захисту права як шляхом звернення безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 Закону "Про страхування", чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі, строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Щодо тверджень апелянта про те, що останній звертався з позовом до суду з альтернативним способом захисту про стягнення з відповідача 17 990,00 грн, на підставі чого Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/9586/20 від 03.07.2020 (у подальшому ухвалою суду від 30.11.2020, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2021, позов було залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 статті 226 ГПК України), колегія суддів відзначає наступне.

Відповідні твердження є необґрунтованими, оскільки строк позовної давності не переривається у разі пред`явлення позову, залишеного судом без розгляду через дії самого позивача. Отже, позивач пропустив річний строк для подачі заяви про здійснення страхового відшкодування як в порядку звернення безпосередньо до страхової компанії, так і звернення до суду, а тому в позові належить відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/6063/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" на рішення Господарського суду м. Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 29.12.2021 у справі №910/14665/21.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді В.А. Корсак

В.В. Шапран