ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року Справа № 908/2277/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Юрчук М.І. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників - не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" на рішення Господарського суду Вінницької області від 03.02.2022 у справі №908/2277/21 (повний текст складений 14.02.2022, суддя А.А. Тварковський)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Риф-К" (вул. Дубовецька, 33, корпус 14, м. Вінниця, 21012)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" (вул. Перша Ливарна, буд. 40, м. Запоріжжя, 69002)

про стягнення 310 669,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.02.2022 у справі №908/2277/21 позов задоволений частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Риф-К" 282 270 грн - основного боргу; 2 844 грн - 3% річних; 10 572,19 грн - інфляційних втрат; 12 013,64 грн - пені та 4 615,49 грн - витрат на сплату судового збору. У стягненні 882,01 грн - інфляційних втрат та 2 088,07 грн - пені відмовлено.

Рішенням суду першої інстанції мотивоване тим, що факт існування заборгованості відповідача перед позивачем випливає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та не спростовано в установленому порядку відповідачем, а тому місцевий господарський суд задоволив частково позов з урахуванням здійсненого перерахунку пені та інфляційних втрат.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 03.02.2022 у справі №908/2277/21 та прийняти нове, яким у задоволенні позову та судового збору відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд не надав оцінки, що під час підписання 01.04.2018 Договору оренди №01-04-18 сторонами не була досягнута згода з усіх його істотних умов, оскільки всупереч вимогам ч. 1 ст. 284 ГК України в договорі оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018 відсутні обов`язкові істотні умови: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна. Суд при вирішенні даної справи не надав оцінку правочинам (договору позички та договору оренди) на їх відповідність закону (нікчемність). Звертає увагу суду, що ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" згідно відомостей з реєстру не є власником будівель по вул. Дубовецька, 33, м. Вінниця, а тому не мало право передавати майно в оренду та не могло укладати договір оренди, а також, що дата укладення договору позички (безоплатного користування) була пізніше, ніж Договір оренди - 01.12.2018

Листом від 10.03.2022 матеріали справи витребовувалися з господарського суду Вінницької області.

30.03.2022 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2022 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" на рішення Господарського суду Вінницької області від 03.02.2022 у справі №908/2277/21. Розгляд апеляційної скарги призначений на 19.04.2022.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 у справі №908/2277/21 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) розгляд апеляційної скарги відкладений на 10.05.2022 об 10:30 год.

В судове засідання представники сторін не з`явилися.

10.05.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із оголошенням воєнного стану в Україні, високою загрозою ракетних обстрілів, підривів об`єктів у різних регіонах країни упродовж 08 та 10 травня 2022 року, про що було зазначено посадовим особами держави в ЗМІ, об`єктивної неможливості прибути до суду учасника справи, в зв`язку зі станом здоров`я, - перенести судове засідання по справі №908/2277/21 на іншу дату.

Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів, враховуючи те, що суди у період воєнного стану не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін у справі.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 01.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Риф-К" в особі директора Сорокіна Віктора Володимировича (Орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" (Орендар, відповідач) укладено Договір оренди приміщення №01-04-18 (Договір), відповідно до п.1.1. якого Орендодавець надає в оренду приміщення (об`єкт Оренди) загальною площею 185 кв.м., розташовані за адресою: 21012, Україна, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33.

Термін оренди складає 364 дні з моменту прийняття об`єкта, що орендується, за актом прийому-передачі (п. 3.1 Договору).

Згідно із п. 3.2. Договору якщо жодна із сторін в термін 1 місяць до закінчення Договору не заявить про намір його розірвати, то Договір пролонгується на термін передбачений п. 3.1. і на умовах визначених Договором, за винятком орендної плати, яка узгоджується окремо.

Відповідно до п. 4.2. Договору розмір орендної плати на день підписання Договору становить 40 грн за 1 кв.м без ПДВ.

Орендар здійснює оплату шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Орендодавця або в касу Орендодавця в повному обсязі до 15 числа поточного місяця. Розмір орендної плати може бути переглянуто за згодою сторін, про що сторони підписують додаткову угоду до Договору (пункти 4.4., 4.5. Договору).

За змістом пункту 4.6. Договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми сплати за кожний день прострочки.

Додатком №01 до Договору від 01.04.2019 сторони визначили, що розмір орендної плати на день підписання додатку до Договору становить 48,1 грн за 1 кв.м без ПДВ.

В подальшому Додатком №05 від 27.06.2019 та Додатком №02 від 01.07.2019 до Договору сторони погодили надання Орендодавцем в оренду відповідачу приміщень загальною площею 125 кв.м та загальною площею 370 кв.м, розташованих за адресою: 21012, Україна, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: вул. Дубовецька, буд. 33, м. Вінниця власником нежитлового приміщення, виробничих будівель та споруд загальною площею 30594 кв.м, що складається з цілісного майнового комплексу є Підприємство "Вінницький консервний завод", засноване на повній власності юридичної особи іноземної держави кіпрської компанії "Укінвест Девелопмент Лімітед".

Належність позивачу на праві тимчасового безоплатного користування переданих відповідачу в оренду приміщень підтверджує Договір користування №1/12-18 від 01.12.2018, укладений між Компанією "Ukinvest development Limited" в особі директора П.Константіноу та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Риф-К".

Факт передачі позивачу в тимчасове безоплатне користування виробничих, складських та офісних приміщень, розташованих за адресою вул. Енгельса, 29 та вул. Енгельса, 33 у м. Вінниця, які належать Компанії "Ukinvest development Limited" на праві власності, підтверджується Актом приймання-передачі майна від 06.12.2018.

Окремо слід зазначити, що рішенням Вінницької міської ради 2 сесії 7 скликання від 25.12.2015 №71 "Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця", яке знаходиться у загальному доступі, вулицю Енгельса перейменовано на вулицю Дубовецьку.

Як стверджує позивач, наслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо повного та своєчасного внесення орендних платежів за період з листопада 2020 року до травня 2021 року відповідно до Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" виник основний борг в сумі 282 270 грн, який заявлено до стягнення. При цьому Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Риф-К" також нараховано та заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" 2 844 грн - 3% річних; 14 101,71 грн - пені та 11 454,2 грн - інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 626- 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічний за змістом припис вміщено в частині першій статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 759 та статті 761 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

За приписами частини першої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України також визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Орендна плата з урахуванням її індексації є однією з істотних умов договору оренди (частина перша статті 284 Господарського кодексу України).

Як встановлено судом, між сторонами існують правовідносини, які виникли на підставі Д оговору оренди №01-04-18 від 01.04.2018.

Згідно п. 4.4 Договору строк оплати орендної плати відповідачем встановлений до 15 числа поточного місяця.

Матеріалами справи, а саме Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з листопада 2020 року по травень 2021 року (а.с. 26-52, т. 1) підтверджено, що позивачем було належним чином виконано свої договірні зобов`язання перед відповідачем по наданню в користування орендованого майна на загальну суму 294 273 грн, разом з тим відповідач орендні платежі на загальну суму 282 270 грн не сплатив, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять.

Заявлення основного боргу у меншому розмірі є правом позивача, враховуючи, що за Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з листопада 2020 року по травень 2021 року загальна вартість орендних платежів складає 294 273 грн.

Судом враховано, що за період квітня-травня 2021 року (а.с. 42-43 та а.с. 45-46, т. 1) двічі здійснено нарахування орендної плати за користування приміщенням площею 125 кв.м. При цьому за такий період у Актах не фігурує приміщення загальною площею 370 кв.м, хоча в подальшому за червень - липень 2021 за користування приміщенням загальною площею 370 кв.м знову здійснено нарахування.

Окрім того, у Актах здачі-приймання робіт (надання послуг) №42 від 30.04.2021 (а.с. 42, т. 1) та №53 від 31.05.2021 (а.с. 45, т. 1) нарахування здійснено за ціною 142,38 грн за 1 кв.м, що не передбачено умовами Договору з урахування наявних у матеріалах справи додатків до нього, позаяк з 01.04.2019 сторони погодили розмір орендної плати в сумі 48,1 грн за 1 кв.м без ПДВ.

Разом з тим загальна сума нарахувань за такими Актами (а.с. 42, 45, т.1) відповідає площі приміщення 370 кв.м за погодженою сторонами ціною 48,1 грн за 1 кв.м без ПДВ, що складає 17 797 грн.

Така обставина вказує на технічну описку Актах №42 від 30.04.2021 (а.с. 42, т. 1) та №53 від 31.05.2021 в частині площі орендованого приміщення та встановленої ціни орендної плати за 1 кв.м використовуваного приміщення. При цьому доказів повернення відповідачем позивачу приміщення загальною площею 370 кв.м у період квітня-травня 2021 матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, а також наявність з липня по червень 2021 року Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) підписаних зі сторони позивача, за відсутності у матеріалах справи доказів повернення відповідачем орендованих приміщень (площами 125, 185 та 370 кв.м) суд приходить до висновку, що факт використання таких приміщень за Договором за увесь заявлений позивачем період з листопада 2020 року по травень 2021 року за вірогідністю доказів є доведеним. При цьому доведення протилежних обставин в силу приписів ч. 1 ст. 74 ГПК України підлягає доказуванню відповідачем, однак жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували обов`язок сплати орендних платежів за Договором (за заявлений позивачем період та за трьома переданими у користування приміщеннями) останнім не надано.

Умови Договору не ставлять у пряму залежність обов`язок сплати орендних платежів за Договором від отримання та підписання відповідачем Актів здачі-приймання робіт (надання послуг). Такий обов`язок визначений в силу обов`язковості виконання сторонами Договору згідно зі ст. 629 ЦК України. При цьому суд враховує презумпцію правомірності такого правочину в силу приписів ст. 204 ЦК України, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що у спірному договорі сторонами досягнуті всі істотні умови догвору оренди: об`єкт оренди (п. 1.1 Договору), розмір орендної плати (п. 4.2 Договору), строк дії договору оренди (п. 3.1 Договору)

Заперечення відповідача, що позивач не є власником орендованого майна, не міг виступати Орендодавцем, укладати відповідний Договір та передавати приміщення в оренду спростовуються належністю позивачу на праві тимчасового безоплатного користування переданих відповідачу в оренду приміщень за Договором користування №1/12-18 від 01.12.2018, укладеним з власником таких приміщень - Компанією "Ukinvest development Limited" в особі директора П. Константіноу. Крім того, судом встанволено, що відповідач користувався орендованим приміщенням, що підтверджується актами приймання-передачі.

Згідно частин першої та другої статті 761 ЦК України (в редакції, чинній станом на час укладення Договору) право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Обставина відсутності печатки відповідача на Договорі не створює юридичних наслідків, оскільки починаючи з 20.07.2017 (набрання чинності Законом № 1982-VIII від 23.03.2017, яким, зокрема, внесено зміни до ст. 581 Господарського кодексу) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатку, проте використання печатки не є обов`язковим.

Разом з тим суд звертає увагу, що Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з листопада 2020 року по березень 2021 року, окрім підпису зі сторони відповідача, містять чіткий відбиток печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект".

Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України (набрання чинності Законом №1982-VIII від 23.03.2017, яким внесені зміни до Господарського кодексу України) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд (зокрема, постанови від 06.11.2018 у справі №910/6216/17, від 05.12.2018 у справі №915/878/16, від 03.02.2020 у справі №909/1073/17, від 18.08.2020 у справі №927/833/18), встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, накладних, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій.

При цьому, у постанові Верховного Суду України від 23.07.2019 у справі №918/780/18 суд дійшов висновку про те, що з урахуванням приписів ст. 181 ГК України та ст. 207 ЦК України саме правочин (договір), а не підпис на документі скріплюється печаткою юридичної особи. Таким чином, наявність печатки на договорі оренди обладнання свідчить про наявність волевиявлення відповідача на його схвалення.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем не було доведено фактів протиправності використання печатки чи доказів її втрати, так само як і не було надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку її з втратою чи викраденням.

Таким чином, проставляння відповідачем печатки на вказаних Актах, за відсутності доказів її втрати, є додатковим аргументом на підтвердження користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" відповідними приміщеннями, як і підтвердженням фактичного використання відповідачем саме трьох орендованих приміщень (площами 125, 185 та 370 кв.м).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 282 270 грн основного боргу є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 844 грн - 3% річних; 14 101,71 грн - пені та 11 454,2 грн - інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема щодо сплати неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 4.6 Договору обумовлено, що в разі несвоєчасної орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми сплати за кожний день прострочки.

Разом з тим за приписами ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок розрахунку пені за відповідний період, вважає, що обґрунтованим розміром пені є 12 013,64 грн, в стягненні 2088,07 грн пені слід відмовити.

Згідно із приписами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Судом апеляційної інстанції здійснений перерахунок заявлених до стягнення сум, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Правомірним та арифметично вірним нарахування інфляційних втрат в розмірі 10 572,19 грн, а також 2 844 грн 3% річних, з огляду на що позовні вимоги в цих сумах підлягають задоволенню. В задоволенні 882,01 грн інфляційних втрат слід відмовити.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову з урахуванням здійсненого перерахунку пені та інфляційних втрат.

Таким чином, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" на рішення Господарського суду Вінницької області від 03.02.2022 у справі №908/2277/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 03.02.2022 у справі №908/2277/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Матеріали справи №908/2277/21 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "12" травня 2022 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Демидюк О.О.