ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.05.2022 Справа № 914/886/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Трускавецького В. П., розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу,

заявник:Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Нерухомість та майно», м. Львів,
боржник:ОСОБА_1 , м. Львів,
предмет:стягнення заборгованості у розмірі 19?152,55 грн за січень-березень 2022 року на підставі Договору № 62-с про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг від 01.10.2014 та 1?018,44 грн пені.
Встановив.

Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 19?152,55 грн за січень-березень 2022 року на підставі Договору № 62-с про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг від 01.10.2014 та 1?018,44 грн пені

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 травня 2022 року справу № 914/886/22 передано на розгляд судді Трускавецькому В. П.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Так відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із вимогами ч. 2 (пункти 4, 5), ч. 3 (пункти 3, 4) ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України).

Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Разом з тим такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а тому суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

Відтак, розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

(1) Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці (ч. 3 ст. 147 ГПК України).

Як зазначено заявником у заяві про видачу судового наказу, підставою стягнення заборгованості за Договором № 62-с про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг від 01.10.2014 є невиконання користувачем - ОСОБА_1 умов вказаного договору у частині здійснення своєчасної і повної оплати наданих послуг за січень лютий 2022 року.

Як з`ясовано судом, стороною за Договором № 62-с про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг від 01.10.2014, на який посилається заявник, є фізична особа ОСОБА_1 , а не Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

За захистом свого порушеного права з даною заявою Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» звертається саме до фізичної особи без статусу підприємця з вимогою, що не пов`язана із здійсненням нею господарської діяльності як фізичної особи-підприємця. З огляду на зазначене дана заява не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

(2) Згідно з ч. 1 ст. 151 ГПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

До заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору (п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України).

Відповідно до п.п. 2 - 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за заяви до господарського суду про видачу судового наказу складає 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (станом на 01.01.2022 - 248,10 грн).

КП ЛОР «Нерухомість та майно» до заяви про видачу судового наказу, на підтвердження сплати судового збору, долучено платіжне доручення № 1778 від 27.04.2022 на суму 227,00 грн, що є меншою ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи вищевикладене, заявник не виконав вимоги п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України, оскільки доказів за подання заяви про видачу судового наказу, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом розмірі не надав.

Пунктами 1, 4 частини 1 статті 152 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України).

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 19?152,55 грн за січень-березень 2022 року на підставі Договору № 62-с про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг від 01.10.2014 та 1?018,44 грн пені.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Трускавецький В.П.