ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2022 р. Справа№ 911/2364/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Разіної Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Еліт Строй"

на рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2021 (повний текст складено 11.11.2021)

у справі № 911/2364/21 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Будівельна Компанія "Еліт Строй"

до Гірської сільської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний"

про стягнення 103 350,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Будівельна Компанія "Еліт Строй" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Гірської сільської ради про стягнення 103 350,00 грн збитків, завданих простроченням оплати робіт, виконаних позивачем за договором № 1/24 від 10.08.2018 з капітального ремонту дорожнього покриття проїзної частини вул. Мічуріна у с. Гора Бориспільського району.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2021 у позові відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення, що у даному випадку виключає застосування до відповідача такої міри відповідальності, як відшкодування збитків.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Еліт Строй" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2021 у справі № 911/2364/21 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не з`ясовано обставин справи та не доведено обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача доведено рішенням Господарського суду Київської області від 02.12.2019 у справі № 911/2062/19; п.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору на постачання продукції №1-150 від 17.06.2016; заявкою на постачання товарів від 14.09.2018; товарно-транспортними накладними, гарантійним листом № 142 від 17.09.2018, листом Приватного акціонерного товариства "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" від 22.10.2018; прайс-листом із новими цінами; листом-вимогою Приватного акціонерного товариства "Асфальтобетонний завод "АБ Столичний" від 27.10.2018.

Узагальнений виклад позицій відповідача та третьої особи

Відповідач та третя особа не скористалися правом подати письмові відзиви на апеляційну скаргу. Неподання відзивів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 911/2364/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу по справі № 911/2364/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Еліт Строй" на рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2021 у справі № 911/2364/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.08.2018 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір №1/24 (надалі - договір № 1/24), за яким замовник доручає, а виконавець зобов`язується на свій ризик, своїми силами та засобами виконати та здати замовнику в установлений договором строк роботи з капітального ремонту дорожнього покриття проїзної частини вул. Мічуріна у с. Гора Бориспільського району (п. 1.1 договору №1/24).

Виконавець зобов`язується розпочати роботи не пізніше п`яти календарних днів з моменту підписання договору та закінчити їх не пізніше 30.09.2018 (п. 2.1 договору № 1/24).

Вартість робіт за цим договором визначається договірною ціною та локальним кошторисом і складає 1 149 998,70 грн (п. 3.1 договору № 1/24).

Прийом виконаних робіт здійснюється уповноваженими представниками замовника по Акту КБ-2в за підписом обох сторін, який служить документом до розрахунку замовника з виконавцем (п. 4.3 договору № 1/24).

Розрахунки за виконані роботи здійснюються в межах коштів, які передбачені договірною ціною, кошторисною документацією та на умовах цього договору (п. 5.1 договору № 1/24).

Оплата виконаних робіт здійснюється замовником по мірі надходження передбачених на ці цілі засобів з фінансового управління, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника на підставі підписаних актів виконаних робіт за формою КБ-2в і КБ-3 (п. 5.2 договору № 1/24).

Забезпечення матеріалами та ресурсами, необхідними для виконання робіт, здійснюється виконавцем (п. 7.1 договору № 1/24).

Виконавець, після отримання (придбання) матеріалів (ресурсів, товарів, конструкцій, комплектуючих виробів тощо) самостійно доставляє їх на місце виконання робіт, самостійно здійснює їх розвантаження і складування (п. 7.2 договору № 1/24).

Виконавець несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання робіт з причини відсутності або нестачі матеріальних ресурсів (п. 7.5 договору № 1/24).

За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі та чинному законодавстві (п. 10.1 договору № 1/24).

Крім сплати штрафних санкцій сторони зобов`язані компенсувати одна одній збитки, зумовлені невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором (п. 10.5 договору № 1/24).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до п. 10.5 договору № 1/24 сторони зобов`язалися компенсувати одна одній збитки, зумовлені невиконанням зобов`язань за договором.

За твердженням позивача, він виконав роботи за договором, про що надав відповідачу 28.09.2018 акт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт КБ-3.

В свою чергу, відповідач, як замовник не виконав обов`язку з оплати робіт, у зв`язку з чим позивач звертався до Господарського суду Київської області із позовом про стягнення плати за виконані роботи, пені, процентів річних та інфляційних втрат. Рішенням Господарського суду Київської області від 02.12.2019 у справі № 911/2062/19 позов задоволено частково. Судом першої істанції у справі № 911/2062/19 було встановлено факт належного виконання робіт, наявність обов`язку у відповідача їх оплатити, а також встановлено факт прострочення та вирішено стягнути з відповідача суму основного боргу, пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Разом із тим, з метою виконання зобов`язань за договором позивач придбавав у третьої особи асфальтобетонну суміш у кількості 250 тон, яка була поставлена без передоплати на підставі гарантійного листа позивача від 17.09.2018 № 142, відповідно до якого позивач зобов`язався оплатити товар до 19.10.2018 в сумі 516 750,00 грн.

Враховуючи, що позивач не зміг розрахуватися із постачальником - третьою особою, у зв`язку із простроченням оплати відповідачем виконаних робіт, позивач відповідно до п. 5.2 договору постачання (укладеного між позивачем та третьою особою) був змушений розрахуватися із третьою особою (постачальником) за підвищеною на 20% ціною, яка набрала чинності з 01.11.2018, про що третя особа (постачальник) повідомив позивача листом із наданням відповідного прайс-листа.

З огляду на викладене, позивач різницю між первісною ціною асфальтобетонної суміші (516750,00 грн) та підвищеною ціною (620100,00 грн) вважає збитками, завданими неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати підрядних робіт за договором №1/24 від 10.08.2018, та просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 103 350,00 грн збитків на підставі статей 22, 525, 526, 610, 629, 1166 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2021 у позові відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

В силу вимог ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки кредитору, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, виходячи з системного аналізу правових норм, збитки як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають у кредитора як невідворотний результат порушення боржником свого зобов`язання. Таким чином, необхідною умовою стягнення збитків є по-перше, наявність протиправного діяння (дії чи бездіяльності), наявність збитків (документально доведеного їх розміру) та наявність причинного зв`язку між збитками і їх розміром, що виникли у кредитора, та порушенням зобов`язання, де збитки є наслідком, а невиконання зобов`язання - причиною.

За правилами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності з метою захисту своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, для відшкодування у судовому порядку збитків, завданих порушенням господарських зобов`язань, особа, яка звертається до суду з відповідними вимогами, повинна довести належними, допустимими та достатніми доказами такі факти: а) неправомірність поведінки особи - факт порушення господарського зобов`язання (підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України); б) наявність збитків. Під збитками слід розуміти втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, який є обов`язковою умовою відповідальності, та полягає у тому, що наслідки у вигляді збитків є об`єктивним, безпосереднім та невідворотним наслідком неправомірної поведінки (порушення господарського зобов`язання). Збитки, настання яких можливо було уникнути, не мають безпосереднього причино-наслідкового зв`язку із порушенням господарського зобов`язання та не належать до відшкодування.

При цьому принципи господарсько-правової відповідальності виходять з презумпції вини особи, яка порушила своє господарське зобов`язання, та покладають та таку особу обов`язок доведення відсутності вини (частина 2 ст. 614 Цивільного кодексу України; частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України). Відтак, позивач повинен довести вищенаведені три елементи цивільного правопорушення, а обов`язок доведення відсутності вини закон покладає на відповідача.

Судова колегія погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено факт порушення відповідачем зобов`язань за договором № 1/24, яке полягає у простроченні оплати виконаних підрядних робіт.

Однак, колегія суддів констатує, що позивачем не доведено наявності та розміру збитків, з огляду на наступне.

По - перше, позивачем не доведено обсягу поставок асфальтобетонної суміші на територію відповідача (за поданими товаро-транспортними накладними вбачається поставка третьою особою на користь позивача 238,6 т асфальтобетонної суміші вартістю 493 186,2 грн., а не 250 т вартістю 516 750,00 грн.; з них товаро-транспортні накладні лише на 126,9 тон містять відомості про місце розвантаження); видаткові накладні та докази реєстрації податкових накладних до суду не подані.

Колегія суддів звертає увагу на правову позицію сформовану Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17, згідно якої належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст .9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

По - друге, позивачем не подано доказів того, що видаткова накладна № 2513 від 15.05.2019 на асфальтобетонну суміш Б-10 в кількості 383 т та 60,6 т за ціною 2480,40 грн. на загальну суму 1 100 305,44 грн, та відповідна ній податкова накладна від 15.05.2019 № 279 на суму 1 100 305,44 грн (ПДВ 183 384,24 грн) включають у себе поставки за товаро-траспорними накладними від 20.09.2018 та 22.09.2018.

По - третє, позивачем не подано доказів оплати за асфальтобетонну суміш за підвищеною ціною. Крім того, позивачем не доведено причино-наслідкового зв`язку між втратами позивача та порушенням відповідачем строків оплати підрядних робіт, оскільки:

а) за умовами договору №1/24 від 10.08.2018 виконавець зобов`язався виконати роботи на свій ризик, своїми силами та засобами (п. 1.1 договору № 1/24); здійснити забезпечення матеріалами та ресурсами, необхідними для виконання робіт (п. 7.1 договору № 1/24); самостійно доставити, розвантажити та складувати матеріали (ресурси, товари, конструкції, комплектуючі вироби тощо) після їх придбання (п. 7.2 договору № 1/24), що узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 837 та ч. 1 ст. 839 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором;

б) за умовами договору № 1/24 від 10.08.2018 не було передбачено авансу на придбання матеріалів, а оплата була передбачена по факту виконання на підставі актів по акту КБ-2в (пункт 5.2), що узгоджується із положеннями ст. 854 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором;

в) згідно гарантійного листа від 17.09.2018 № 142 позивач зобов`язався оплатити асфальтобетонну суміш до 19.10.2018; про підвищення ціни постачальник довів до відома позивача листом від 22.10.2018 №22/1, новий прайс-лист третьої особи набрав чинності 01.11.2018. Однак рішенням Господарського суду Київської області від 02.12.2019 у справі №911/2062/19, яке набрало законної сили, було встановлено дату початку прострочення з оплати підрядних робіт за договором №1/24 з 18.12.2018, відтак, прострочення Гірської сільської ради жодним чином не вплинуло на рівець ціни, за якою позивач був зобов`язаний розрахуватися із третьою особою (постачальником);

г) позивачем не подано жодних доказів об`єктивної неможливості для позивача виконати свої зобов`язання перед контрагентом - третьою особою та сплатити за отриману асфальтобетонну суміш у строки та на умовах, передбачених договором, хоча згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу прямої норми ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду першої інстанції про те, позивач не надав належних доказів щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 103 350,00 грн.

Відтак, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи позивача з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Еліт Строй" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2021 у справі № 911/2364/21 - без змін.

Матеріали справи № 911/2364/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.І. Разіна