ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

16 травня 2022 року Справа № 902/866/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця

на рішення Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022

(ухвалене о 15:00 год. у м. Вінниця, повний текст складено 24.01.2022)

у справі № 902/866/21 (суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця

до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства оборони України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
1) Жмеринської міської ради

2) Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

3) Міністерства аграрної політики та продовольства України

про визнання розпорядження недійсним

за участю представників сторін:
від позивача - Єзерська О.С.;

від відповідача - не з`явився;

від Міністерства оборони України - Панасюк В.М.;

від Жмеринської міської ради - не з`явився;

від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області - не з`явився;

від Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч В.М.

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця звернувся до Господарського суду Вінницької області із позовом до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання недійсним розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області від 18.08.2008 року № 573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Браїлівської селищної, Коростівецької та Леляцької сільських рад" в частині припинення колишньому радгоспу "Вінницький" права користування земельними ділянками по Леляцькій сільській раді - загальною площею 305 га та передачу її до земель запасу Леляцькій сільській раді та в частині визнання такими що втратили чинність Державні акти на право постійного користування Б№000278, Б№000280, Б№000281.

Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що земельні ділянки оборонного призначення були протиправно вилучені Жмеринською РДА без погодження з Міністерством оброни України.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022 у справі № 902/866/21 в позові було відмовлено.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що у 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів було видано Вінницькій квартирно-експлуатаційній частині району (на теперішній час - Квартирно- експлуатаційний відділ м. Вінниця Державні акти на право постійного користування землею серії Б № 000278 та серії Б № 000280, серії Б № 000281 на земельні ділянки площами 267,5 га, 45,8 га та 33,7 га розташовані в с. Леляки Жмеринського району Вінницької області та в с. Тартак Жмеринського району Вінницької області, які увійшли до військових містечок №106, № 108, № 109.

Суд установив, що 18.08.2008 Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області, видано розпорядження №573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього радгоспу "Вінницький" на території Браїлівської селищної ради, Коростівецької, Леляцької сільських рад" згідно п. 1 якого припинено право користування земельними ділянками на яких відсутні об`єкти нерухомого майна загальною площею 366,3 га, в тому числі по Браїлівській селищній раді -13,0 га, Леляцькій сільській раді - 305,9 га, Коростівецькій сільській раді - 47,4 га, та передати зазначені земельні ділянки до земель запасу відповідних сільських, селищної рад. Пунктом 2 Державні акти на право постійного користування Б№000278, Б№000280, Б№000281 визнано такими, що втратили чинність.

Проаналізувавши обставини справи та положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. 19 Конституції України, ст. 21 ЦК України, ст. ст. 13, 17, 77, 78, 84, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", Положення "Про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями" затвердженого Наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 №483, суд вказав, що спірні земельні ділянки відносяться до земель державної власності (землі оборони) та перебували на праві постійного користування у КЕВ м. Вінниці, а згода на вилучення і передачу таких ділянок не надавалась, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а також, що під час розгляду справи не встановлено визначених законом підстав для припинення права постійного користування спірними земельними ділянками, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

За наведеного, суд підсумував, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Однак, враховуючи, заяву відповідача про застосування позовної давності, норми ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, обставину, що в інтересах позивача прокурором подано адміністративний позов про визнання незаконним та скасування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 18.08.2008 (ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2011 по справі 2а/0270/3441/11 залишено без розгляду), а також, що КЕВ м. Вінниці мав виявити обставини порушення його прав під час проведення інвентаризації, суд дійшов висновку, що Міністерству оборони України та Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниці, починаючи з 01.01.2011 мало бути відомо про порушення прав на спірні земельні ділянки шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Жмеринської РДА.

Зважаючи, що позивач звернувся до суду 26.08.2021, а трирічний строк позовної давності сплинув ще у 2014 році і позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважних причин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, суд відмовив у задоволенні позовних вимог внаслідок спливу позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022 у справі № 902/866/21 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що рішення суду ухвалене на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, виходячи з такого.

Строк позовної давності в спірних правовідносинах починає свій перебіг з серпня 2018 року, з часу повідомлення Державною аудиторською службою України про проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності з питань використання земель оборони. Саме з того моменту позивачам стало відомо про порушення їх прав.

19.01.2019 Військовою прокуратурою Вінницького гарнізону Центрального регіону в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця подано позов до Жмеринської районної державної адміністрації, за участю третьої особи без самостійних вимог - Леляцької сільської ради про визнання розпорядження недійсним. Справа 902/72/19 розглядалася Господарським судом Вінницької області, рішення по суті не приймалося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця на ухвалу Господарського суду Вінницької області у справі №902/72/19 від 13.11.2020 та додані до неї матеріали повернуто скаржнику.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення позову.

Таким чином, звернувшись із вказаним позовом до суду 18.08.2021, Квартино-експлуатаційним відділом м. Вінниця не пропущено загальний строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України.

За наведеного, скаржник вважає, що судом при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, а відтак рішення Господарського суду Вінницької області підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого не визнає позовні вимоги з таких підстав.

В липні 2011 року заступник військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці звертався до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Жмеринської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Браїлівська селищна рада, Коростівецька сільська рада, Леляцька сільська рада про скасування розпорядження Жмеринської районної державно адміністрації.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.07.2011 зазначена позовна заява залишена без руху. В мотивувальній частині зазначеної ухвали зазначено, що прокурор просить скасувати розпорядження Жмеринської райдержадміністрації від 18.08.2008 №573, а також, що заяву про поновлення строку звернення до суду, що встановлено п.5 ч. 1 ст.106 КАС України, прокурором не подано

22.09.2011 ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду вказану позовну заяву залишено без розгляду на підставі заяви прокурора про відкликання позовної заяви та залишення її без розгляду. Така ухвала сторонами не оскаржувалася та 18.10.2011 набула законної сили.

Тобто, протягом двох місяців 2011 року в провадженні адміністративного суду перебувала справа про оскарження зазначеного розпорядження та свідчить, що позивачу Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниці вже тривалий час, а саме з липня 2011 року точно було відомо про наявність цього розпорядження, крім того проводилася прокурорська перевірка дотримання посадовими особами КЕВ м. Вінниця Земельного кодексу України при використанні земель оборони, що відомо з зазначених ухвал суду, винесених на підставі наданих документів та доказів.

Таким чином Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, звертаючись до Господарського суду Вінницької області лише в серпні 2021 року, тобто через 13 років після винесення розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 18.08.2008 №573, та через 10 років після залишення без розгляду вказаної адміністративної справи щодо оскарження зазначеного розпорядження вводить суд в оману, не зазначаючи про вищевказані обставини, які є суттєвими для вирішення справи.

Крім того, 04.02.2019 на розгляд Господарського суду Вінницької області надійшли позовні заяви заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця до Жмеринської районної державної адміністрації про визнати недійсним пунктів 1, 2 розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 18.08.2008 № 573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Браїлівської селищної, Коростівецької, Леляцької сільських рад" (справи № 902/72/19, № 902/73/19, № 902/74/19).

Звертаючись до суду лише через 13 років із цим позовом, позивачем здійснено непропорційне втручання у право особи на мирне користування майном, що є порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця звернувся до Господарського суду з позовом щодо визнання недійсним розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області від 18.08.2008 № 573, при цьому не повідомив суд та не зазначив про свою бездіяльність та тривалу обізнаність щодо існування зазначеного розпорядження, що підтверджується численними ухвалами адміністративного суду та господарських судів.

На підставі наведеного, Жмеринська районна державна адміністрація вважає, що позивачу, Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниці, ще в 2011 році було відомо про існування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації, яке являється предметом позову та про можливе порушення їх прав, однак, позивач звернувся з позовом до Господарського суду Вінницької області лише 26.08.2021

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022 залишити без змін.

Жмеринська міська рада у письмових поясненнях просить відмовити задоволенні вимог апеляційної скарги у зв`язку з пропуском загального строку позовної давності для можливості звернення до суду за захистом порушеного права.

Доводи Жмеринської міської ради, викладені у письмових поясненнях є аналогічними доводам відповідача, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Міністерства оборони України, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Міністерства аграрної політики та продовольства України не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 16.05.2022 представник скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при ухвалені оскарженого рішення було не повністю досліджено докази, а також порушено норми матеріального права та не дотримано норми процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022 у справі № 902/866/21 слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні підтримав позицію позивача. Просив суд задовольнити апеляційну скаргу, а рішення Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022 у справі № 902/866/21 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник Міністерства аграрної політики та продовольства України вказала, що з огляду на ліквідацію військовому радгоспу "Вінницький", Мінагрополітики не може, ні підтримати позовні вимоги, ні заперечити проти них.

В судове засідання 16.05.2022 представники відповідача, Жмеринської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не з`явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що вказані учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення (т. 3, а. с. 40, 42, 43), а також те, що явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розпочати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників відповідача, Жмеринської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача, Міністерства оборони України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що у в 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів було видано Вінницькій квартирно-експлуатаційній частині району (тепер - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця) Державний акт на право постійного користування землею серією Б № 000278 на земельну ділянку загальною площею 282 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області, яка увійшла до військового містечка №108 (т. 1, а. с. 8-11).

За твердженням позивача, на теперішній час вказана земельна ділянка перебуває на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця, загальною площею 267,5 га у зв`язку з тим, що частина земельної ділянки площею 14,5 га, на підставі постанови Держгеокадастру та Міністерства оборони України №34/203 від 03.11.1992 передана до місцевої ради.

Також, у 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів було видано Вінницькій квартирно-експлуатаційній частині району Державний акт на право постійного користування землею серією Б № 000280 на земельну ділянку загальною площею 45,8 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області (ділянка М. Жмеринка), яка увійшла до військового містечка №106 та на даний час перебуває на обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Вінниця (т. 1, а. с. 12-15).

У 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів було видано Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниця Державний акт на право постійного користування землею серією Б № 000281 на земельну ділянку загальною площею 33,7 га за адресою с. Тартак Жмеринського району Вінницької області, яка увійшла до військового містечка №109 (т. 1, а. с. 16-19).

Позивач вказує, що на теперішній час земельна ділянка перебуває на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця, загальною площею 29,7 га у зв`язку з тим, що частина земельної ділянки площею 4 га, на підставі постанови Держгеокадастру та Міністерства оборони України №34/203 від 11.03.1992 передана до місцевої ради.

24.12.1981 начальником Вінницької КЕЧ району, на виконання Директиви заступника Міністра оборони СРСР № 1169010 від 11.03.1965 та наказу Командувача військами Прикарпатського військового округу МО СРСР № 046 від 14.04.1965, земельну ділянку військового містечка № 108 площею 282 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області (ділянка "Леляки") земельну ділянку військового містечка № 106 площею 45,8 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області (ділянка "М.Жмеринка") та земельну ділянку військового містечка № 109 площею 33,7 га за адресою с. Тартак Жмеринського району Вінницької області (ділянка "Тактак") було надано у тимчасове користування військовому радгоспу "Вінницький" (т. 1, а. с. 20).

При цьому зміни в Державному акті на право постійного користування земельною ділянкою серія Б № 000278, Б № 000280 та Б № 000281 щодо зміни землекористувача внесені не були. Тобто, земельна ділянка надана у тимчасове користування без зміни землекористувача.

Відповідно до вимог Директиви Міністерства оборони України від 20.01.2005 №Д332/1/03 щодо переформування Вінницької, Володимир-Волинської, Мукачівської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Чернігівської КЕЧ районів у відповідні Квартирно-експлуатаційні відділи та наказу начальника Західного територіального Квартирно-експлуатаційного управління Вінницькій Квартирно-експлуатаційну частині переформовано в Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, про що складено відповідний акт (т. 1, а. с. 106-114).

В подальшому, 18.08.2008 Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області, видано розпорядження №573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього радгоспу "Вінницький" на території Браїлівської селищної ради, Коростівецької, Леляцької сільських рад" (т. 1, а. с. 21) згідно якого:

1. Припинено право користування земельними ділянками на яких відсутні об`єкти нерухомого майна загальною площею 366,3 га, в тому числі по Браїлівській селищній раді - 13,0 га, Леляцькій сільській раді - 305,9 га, Коростівецькій сільській раді - 47,4 га, та передати зазначені земельні ділянки до земель запасу відповідних сільських, селищної рад.

2. Визнано такими, що втратили чинність Державні акти на право постійного користування серії Б №000278, №000280, №000281.

Позивач вказує, що рішень щодо передачі земельної ділянки площею площею 305,9 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області з державної до комунальної власності Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України не приймалось.

Вважає, що Жмеринська РДА незаконно, перевищуючи свої повноваження, припинила право постійного користування землями оборони та надала їх до земель запасу місцевої ради, чим порушила вимоги законодавства.

За наведеного Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, звернувся до суду із позовом в цій справі.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

В силу ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача зводяться до не згоди із оцінкою суду щодо пропуску позивачем позовної давності на звернення до суду за захистом своїх прав.

Одночасно, висновки суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості позовних вимог учасниками справи не оскаржуються.

Надаючи оцінку доводам скаржника, викладеним в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд враховує таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідач у заяві № 15 від 04.01.2022, адресованої суду першої інстанції, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав пропуску позивачем позовної давності (т. 2, а. с. 26-33).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження №14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Як зазначено вище, суд першої інстанції при розгляді цієї справи встановив наявність порушеного права позивача та обґрунтованість вимог, про що вказано в оскарженому рішенні Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022 у справі № 902/866/21. Вказані висновки не оспорені учасниками справи.

Початок перебігу строку позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом статті 261 Цивільного кодексу України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Таким чином, відповідно норм матеріального права початок перебігу строків звернення до суду обумовлюється виникненням таких юридичних фактів:

- обізнаністю особи про порушення свого права;

- обізнаністю про особу, яка порушила право;

- наявності суб`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права;

- отримання інформації саме про порушення права, яке належить особі, а на загальних відомостей щодо можливого порушення.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень, судом установлено, що заступник військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є: Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Жмеринської районної державної адміністрації (справа № 902/72/19) про:

- визнання недійсним пункту 1 розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 18.08.2008 № 573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Браїлівської селищної, Коростівецької Леляцької сільський рад" в частині припинення колишньому військовому радгоспу "Вінницький" право користування земельними ділянками на яких відсутні об`єкти нерухомого майна, в тому числі по Леляцькій сільській раді - 305,9 та передачі її до земель запасу Леляцькій сільській раді;

- визнання недійсним пункту 2 розпорядження від 18.08.2008 № 573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький на території Браїлівської селищної, Коростівецької Леляцької сільський рад" в частині визнання державного акту серії Б № 000278 таким, що втратив чинність;

- визнання недійсним пункту 2 розпорядження від 18.08.2008 № 573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький на території Браїлівської селищної, Коростівецької Леляцької сільський рад" в частині визнання державного акту серії Б № 000280 таким, що втратив чинність.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області у справі №902/72/19 від 13.11.2020 позов заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є: Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця до Жмеринської районної державної адміністрації про визнання частково недійсним розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 18.08.2008 №573 у справі №906/72/19 - залишено без розгляду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця на ухвалу Господарського суду Вінницької області у справі №902/72/19 від 13.11.2020 та додані до неї матеріали повернуто скаржнику.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, в інтересах позивача прокурором подано адміністративний позов в інтересах держави (органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах) Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Браїлівська селищна рада, Коростівецька сільська рада, Леляцька сільська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 18.08.2008 р. № 573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Браїлівської селищної, Коростівецької, Леляцької сільських рад".

Вінницьким окружним адміністративним судом 20.07.2011 у справі № 2а/0270/3441/11 винесено ухвалу про залишення без руху позовної заяви заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Браїлівська селищна рада, Коростівецька сільська рада, Леляцька сільська рада про скасування розпорядження Жмеринської РДА, та запропоновано прокурору в п`ятиденний термін із дня отримання даної ухвали усунути зазначені в ній недоліки, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та зазначення номерів засобу зв`язку та адрес електронної пошти - власної, позивача/відповідача (якщо такі відомі) (т. 2, а. с. 36-37).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2011 відкрито провадження у адміністративній справі № 2а/0270/3441/11 за вище зазначеною позовною заявою та призначено судове засідання на 12.08.2011 (т. 1, а. с. 38-39).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2011 у справі 2а/0270/3441/11 позовну заяву заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Браїлівська селищна рада, Коростівецька сільська рада, Леляцька сільська рада про скасування розпорядження Жмеринської РДА залишено без розгляду у зв`язку із заявою помічника військової прокуратури Вінницького гарнізону про відкликання позовної заяви та залишення її без розгляду (т. 1, а. с. 34-35).

На позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності або іншого речового права держави, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, поширюються положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Тому, посилання позивача на судовий спір у справі № 902/72/19 та його доводи про те, що позовна давність перервалася, спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачу мало бути відомо про порушення його прав, ще в 2011 році, і відповідно сплинула ще в 2014 році і не могла перерватися в 2018 році.

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

За приписами ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України" визначено, що для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Положення "Про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №748 від 03.05.2000 (далі - Положення), це Положення визначає порядок проведення інвентаризації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, та оформлення її результатів.

Згідно з п. 2 Положення у ньому поняття "військове майно" і "військова частина" вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України"

Таким чином, надані для потреб Міноборони України та закріплені за відповідними військовими частинами земельні ділянки також підлягали інвентаризації.

Відповідальність за організацію інвентаризації військового майна несе командир (начальник) військової частини, який повинен створити належні умови для її проведення у стислі терміни, визначити об`єкти (крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим) і терміни проведення інвентаризації (п. 5 Положення).

Інвентаризації підлягає все військове майно, закріплене за військовими частинами, незалежно від його технічного стану, у тому числі те, що перебуває у ремонті, на реконструкції, модернізації, в запасі, а також передане в оренду (п. 6 Положення).

Відповідно до п. 7 Положення планова інвентаризація проводиться у такі терміни за видами військового майна: пального, інших пально-мастильних матеріалів і спеціальних рідин - не менше одного разу на місяць; тварин, птиці та сімей бджіл - не менше одного разу на квартал; аеродромних, комунальних та інших об`єктів нерухомого майна - один раз на два роки; інших видів військового майна - один раз на рік (станом на 1 січня).

Згідно з п. 14 Положення інвентаризація військового майна проводиться у присутності і за обов`язковою участю матеріально відповідальних осіб. Заборонено проводити інвентаризацію неповним складом комісії та заносити до інвентаризаційного опису дані із слів матеріально відповідальних осіб або за даними облікових документів без перевірки фактичної наявності військового майна.

В п. п. 34, 35 Положення визначено, що командир (начальник) військової частини видає за результатами інвентаризації наказ і доповідає про них вищестоящому командиру (начальнику). Міноборони подає до Кабінету Міністрів України узагальнені дані про результати інвентаризації військового майна щороку не пізніше I кварталу року, що настає за звітним періодом.

Тому, враховуючи дату ухвалення оскаржуваного розпорядження (18.08.2008), протягом 2009-2010 років Міністерство оборони України, військові частини, КЕВ м. Вінниці мали змогу виявити обставини порушення їх прав з дотриманням вимог нормативних документів.

Вказаним спростовуються доводи позивача про те, що йому стало відомо про порушення його прав лише в серпні 2018 року, після повідомлення Державною аудиторською службою України про проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності з питань використання земель оборони. Саме з того моменту позивачам стало відомо про порушення їх прав.

З огляду на викладене, Міністерству оборони України та Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниці, починаючи з 01.01.2011 мало бути відомо про порушення прав на спірні земельні ділянки шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Жмеринської РДА.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 26.08.2021, однак трирічний строк позовної давності, за наведених обставин, сплинув ще у 2014 році.

Суд враховує, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19.11.2019 у справі №911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження №14-456цс18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 вказала, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Однак, під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем не наведено обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду із підтвердженням їх належними доказами.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, з тих підстав, що позивачем було пред`явлено позов із пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено стороною у справі (відповідачем).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022 у справі №902/866/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 12.01.2022 у справі №902/866/21 без змін.

2. Справу № 902/866/21 надіслати Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "17" травня 2022 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.