ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/8298/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Багай Н.О., Сухового В.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Конвалія-Нерухомість»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 (у складі колегії суддів: Майданевич А.Г. (головуючий), Коротун О.М., Сулім В.В.)

за заявою Заступника керівника Київської міської прокуратури про забезпечення позову

у справі № 910/8298/21

за позовом Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного підприємства «Конвалія-Нерухомість»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державного реєстратора Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» Клюковського Максима Володимировича,

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Заступник керівника Київської міської прокуратури (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватного підприємства «Конвалія-Нерухомість» (далі - ПП «Конвалія-Нерухомість»), у якому просив скасувати державну реєстрацію права власності ПП «Конвалія-Нерухомість» на нежитлові будівлі літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З по вул. Хорива, 2 у м. Києві, проведену 24.07.2017 державним реєстраторам Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» Клюковським М.В. на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 36384694 від 31.07.2017.

Позовні вимоги обґрунтовано обставинами проведення реєстрації права власності за відповідачем на об`єкти нерухомого майна, що є комунальною власністю, з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також невиконанням ПП «Конвалія-Нерухомість» інвестиційних зобов`язань за договором, за яким передбачалося набуття відповідачем у власність спірного майна, що призвело до порушення прав територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради щодо зазначених об`єктів комунальної власності.

У жовтні 2021 року прокурор звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З по вул. Хорива, 2 у м. Києві, загальною площею 3 109,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), обґрунтовану тим, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на відчуження спірного об`єкта нерухомого майна, тому накладення арешту на це майно є необхідним задля запобігання його відчуження за правочинами, що утруднить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у цій справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову відмовлено.

Суд виходив із того, що у заяві про вжиття заходів забезпечення позов не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду, у разі задоволення позову.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 скасовано, заяву прокурора про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нежитлову будівлю літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З по вул. Хорива, 2 у м. Києві, загальною площею 3 109, 7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки заявником наведені обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів, а заходи забезпечення позову нерозривно пов`язані з предметом позову та спрямовані на запобігання можливим негативним наслідкам.

Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у лютому 2022 року ПП «Конвалія-Нерухомість» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (абзац 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 залишити в силі.

Касаційну скаргу ПП «Конвалія-Нерухомість» обґрунтовує, зокрема тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні заяви прокурора про забезпечення позову неправильно застосовано положення статті 136, 137 ГПК та не взято до уваги, що прокурором належними та допустимими доказами не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову; при цьому судом не враховано, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.04.2022 відкрито касаційне провадження у справі № 910/8298/21 за касаційною скаргою ПП «Конвалія-Нерухомість» з підстави, передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК, та постановлено здійснити перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі № 910/8298/21 без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Прокурор у відзиві на касаційну скаргу зазначив про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання забезпечення позову у цій справі, тому просив залишити оскаржене судове рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд виходить із такого.

Згідно з частинами 1, 2 статті 136 ГПК господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, накладення арешту на майно, що є предметом спору є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Разом із тим у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Судом апеляційної інстанції при вирішенні заяви про забезпечення позову встановлено, що позовні вимоги у цій справі спрямовано на захист порушених прав територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З по вул. Хорива, 2 у м. Києві, загальною площею 3 109,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

З огляду на викладені в заяві про забезпечення позову обставини, враховуючи предмет позову у зазначеній справі та передбачені частиною 1 статті 137 ГПК заходи забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначений об`єкт нерухомого майна, є розумним, обґрунтованим, адекватним заходом забезпечення позову, що дозволить уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки спрямовано на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Судом апеляційної інстанції ураховано доводи прокурора, зокрема, щодо дій відповідача, спрямованих на відчуження нерухомого майна, щодо якого було вчинено оспорювані у цій справі реєстраційні дії, отже, за обґрунтованими висновками суду, застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в цій справі, а захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При цьому судом взято до уваги, що у такому випадку наявний зв`язок між обраним прокурором заходом до забезпечення позову, поданого в інтересах держави в особі Київської міської ради, і предметом позовних вимог у цій справі, оскільки накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З по вул. Хорива, 2 у м. Києві, стосується того нерухомого майна, що належить до предмета спору.

За таких обставин правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що вимоги заявника, наведені у заяві про забезпечення позову щодо накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, співмірні із заявленими позовними вимогами, що узгоджується з положеннями частини 4 статті 137 ГПК.

Виходячи з аналізу фактичних обставин, встановлення яких є необхідним під час вирішення заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що існує реальна загроза ефективному захисту порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, на захист яких подано позов, в разі його задоволення, а невжиття відповідних заходів до забезпечення позову, у випадку ухвалення рішення на користь позивача, не забезпечить реального захисту його прав.

Крім того, за обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції, накладання арешту на спірне майно не може перешкодити здійсненню господарської діяльності відповідача та виконанню ним обов`язків інвестора за договором від 15.11.2021.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що застосування заходів забезпечення позову у цьому спорі, вжиті судом апеляційної інстанції, відповідають процесуальним нормам, що регулюють відповідні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Доводи ПП «Конвалія-Нерухомість», наведені у касаційній скарзі про те, що зазначені прокурором підстави та подані ним докази не є достатніми для вжиття обраного заходу забезпечення позову, є безпідставними, оскільки за встановлених судом апеляційної інстанції обставин при вирішенні відповідної заяви, відповідачем не наведено належного обґрунтування щодо неможливості забезпечення позову у цій справі у спосіб, який заявлено прокурором в інтересах позивача, а також у чому полягає не дотримання у цьому випадку принципу збалансованості інтересів усіх учасників справи.

При цьому необхідно зауважити, що судом апеляційної інстанції було досліджено та надано оцінку тій обставині, що невжиття заявленого у цій справі заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача в разі задоволення позову.

Відповідно до статті 300 ГПК, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2).

Доводи, наведені ПП «Конвалія-Нерухомість» у касаційній скарзі, стосовно вжиття відповідачем реальних заходів спрямованих на виконання інвестиційного договору від 15.11.2021 № 16, фактично стосуються вирішення справи по суті спору, тому не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції за результатами перегляду судового рішення щодо вирішення заяви про забезпечення позову.

Водночас суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що відповідно до статті 145 ГПК заходи забезпечення позову можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи та з урахуванням результатів розгляду спору.

Разом із тим відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 2 ГПК установлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Верховний Суд зазначає, що оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції, яким задоволено заяву прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову, а також аргументація, викладена у ньому, відповідають наведеним вище вимогам.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства «Конвалія-Нерухомість» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі № 910/8298/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: Н.О. Багай

В.Г. Суховий