ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 912/2829/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Бакуліна С.В. - головуючий, Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2022 (головуючий суддя - Білецька Л.М., судді: Верхогляд Т.А., Вечірко І.О.) та ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2021 (суддя Тимошевська В.В.)

у справі №912/2829/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Весна" в особі акціонера товариства - ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення 37167765,45 грн,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 10.05.2022 №29.3-02/870 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", у зв`язку з відпусткою судді Кібенко О.Р., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №912/2829/21, за результатами якого визначено наступний склад колегії суддів: Бакуліна С.В. - головуючий, Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.

1.Короткий зміст обставин справи та оскаржуваних судових рішень.

1.1.Приватне акціонерне товариство "Весна" (далі - ПрАТ "Весна") в особі акціонера товариства - ОСОБА_1 звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків у сумі 37167765,45 грн.

1.2.Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору (557516,48 грн), з посиланням на пункт 1 частини першої статті 8 та частину другу статті 8 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку із значним розміром суми судового збору порівняно з доходами позивача.

1.3.Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 04.10.2021 у задоволенні клопотання ПрАТ "Весна" в особі акціонера ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви відмовлено. Позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог пункту 2 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано строк для усунення недоліків (подання доказів сплати судового збору).

1.4.Господарський суд Кіровоградської області ухвалою від 25.10.2021 у справі №912/2829/21, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2022, у задоволенні заяви ПрАТ "Весна" в особі акціонера ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви відмовив. Позовну заяву та додані до неї документи повернув заявнику без розгляду.

1.5.Судові рішення мотивовані тим, що:

- з аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може ...", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення;

- установлений статтею 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним, та не поширюється на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи). Положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю;

- частина перша статті 54 ГПК України передбачає право фізичної особи акціонера на звернення до суду в інтересах юридичної особи. В такому випадку, суб`єктом звернення до господарського суду (позивачем) є юридична особа. В той же час стаття 8 Закону України "Про судовий збір" не передбачає, зокрема, звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду юридичної особи у зазначеній категорії спору;

- у цій справі позивачем є ПрАТ "Весна", а не ОСОБА_1 , який подає позов в інтересах юридичної особи, у зв`язку з чим, у господарського суду відсутні підстави для задоволення заяви про звільнення від сплати судового збору;

- позивачем не було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 04.10.2021, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України позовна заява підлягала поверненню заявнику без розгляду.

2.Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

2.1. ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1) передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду; (2) скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2022 та ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2021 у справі №912/2829/21 і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та відкриття провадження у справі.

2.2.В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на таке:

- оскільки у спірних правовідносинах в інтересах юридичної особи до суду звертається фізична особа, остання має процесуальні права та обов`язки особи в інтересах якої діє. Тобто, у фізичної особи ОСОБА_1 є процесуальні права та обов`язки позивача;

- Законом України "Про судовий збір" не врегульований механізм сплати судового збору акціонером - фізичною особою під час звернення до господарського суду в порядку частини першої статті 54 ГПК України з позовом в інтересах товариства;

- оскільки подає позов фізична особа, платником судового збору як фактично так і в розумінні статті 2 Закону України "Про судовий збір" є фізична особа. До такої фізичної особи можуть бути застосовані приписи пункту 1 частини першої та частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" щодо звільнення заявника-акціонера - фізичної особи від сплати судового збору за розгляд справи №912/2829/21;

- оскільки розмір судового збору (557516,48 грн) перевищує 5% розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (163550,00 грн * 5% = 8177,50 грн, що становить 5% від доходу позивача, отриманого у 2020), суд міг застосувати до ОСОБА_1 норми пункту 1 частини першої та частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" і звільнити його від сплати судового збору;

- позов подано в порядку статті 22 Цивільного кодексу та статті 217 Господарського кодексу України, право на відшкодування шкоди є фундаментальне право правової держави, що гарантовано Конституцією України та міжнародними правовими актами;

- незвільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позову у справі №912/2829/21 є перешкодою у доступі до правосуддя. Тоді як жоден закон не обмежує право на звернення до суду у зв`язку з неможливістю сплатити судовий збір через відсутність грошових коштів (з посиланням на положення частини першої, третьої статті 4 ГПК України, статті 8 Конституції України);

- з огляду на зазначені обставини ОСОБА_1 вказує, що спірні правовідносини містять виключну правову проблему, вирішення якої необхідно передати Великій Палаті Верховного Суду.

2.3.06.04.2022 від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому посилаючись на те, що у зв`язку з військовою агресією Росії проти України ОСОБА_1 та його представник не можуть взяти участь в судових засіданнях, просив відкласти розгляд справи №912/2829/21 на інший час та день після закінчення військової агресії.

2.4.Колегія суддів відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки перегляд постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2022 та ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2021 у справі №912/2829/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

3.Позиція Верховного Суду.

3.1.Відповідно до частин другої, третьої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

3.2.Згідно з пунктом 12 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

3.3.У частині третій статті 41 ГПК України зазначено, що у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

3.4.Статтею 54 ГПК України передбачено, що власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

3.5.У разі відкриття провадження за таким позовом зазначена юридична особа набуває статусу позивача, але не вправі здійснювати свої процесуальні права та обов`язки без згоди власника (учасника, акціонера), який подав позов. Посадова особа, до якої пред`явлений позов, не вправі представляти юридичну особу та призначати іншу особу для представництва юридичної особи в даній справі.

3.6.До закінчення підготовчого засідання у справі інший співвласник (учасник, акціонер) цієї юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, має право приєднатися до поданого позову шляхом подання до суду відповідної заяви, після чого він набуває таких самих процесуальних прав та обов`язків, як і власник (учасник, акціонер), який подав позов.

3.7.У спорах про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, відмова від позову, поданого відповідно до цієї статті, зменшення розміру позовних вимог, зміна предмета або підстави позову, укладення мирової угоди, відмова від апеляційної або касаційної скарги, заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими або виключними обставинами можлива лише за письмовою згодою всіх власників (учасників, акціонерів), які в даній справі діють в інтересах юридичної особи.

3.8.Зі змісту частин першої, другої статті 54 ГПК України вбачається, що акціонер юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою; така юридична особа набуває статусу позивача у даному спорі із законодавчим обмеженням щодо реалізації нею процесуальних прав та обов`язків позивача у справі без погодження з акціонером, який звернувся з позовом в інтересах такої юридичної особи.

3.9.Таким чином, особою, яка подає позов в інтересах такої юридичної особи, є власник (учасник, акціонер) юридичної особи, який у розумінні наведеної вище норми не є позивачем, а є особою з особливим процесуальним статусом.

3.10.Положеннями статті 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

3.11. ОСОБА_1 до позовної заяви додано клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір", у зв`язку із значним розміром суми судового збору порівняно з його доходами. Крім того, подано заяву про виконання ухвали суду про залишення позову без руху, в якій ОСОБА_1 посилався на те, що розмір судового збору у даній справі перевищує 5% розміру річного доходу фізичної особи за попередній календарний 2020 рік, у зв`язку з чим наполягав на звільненні від сплати судового збору.

3.12.Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

3.13.Згідно зі статтею 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

3.14.З аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

3.15.Що ж до самих умов, визначених у статті 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

3.16.Так, умови, визначені у пункті 1 та пункті 2 частини першої статті 8 вказаного Закону, можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

3.17.Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово "або", не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

3.18.Слід зазначити, що встановлений у статті 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

3.19.Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (зазначений висновок щодо застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18).

3.20.З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що приписи пункту 1 частини першої та частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" поширюються на окремі категорії позивачів, які є фізичними особами та не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію.

3.21.У даній справі позивачем є саме - ПрАТ "Весна", а не ОСОБА_1 - особа, яка подає позов в інтересах такої юридичної особи.

3.22.З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

3.23.При цьому колегія суддів враховує, що зазначені висновки судів про непоширення на акціонера, який звертається з позовом в інтересах юридичної особи в порядку статті 54 ГПК України, норм пункту 1 частини першої та частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір", відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній щодо подібних правовідносин у постанові від 25.03.2021 у справі №912/3514/20.

3.24.Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із наявністю виключної правової проблеми та відсутністю правозастосовчої практики, з огляду на таке.

3.25.Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

3.26.Велика Палата Верховного Суду у своїх судових рішеннях неодноразово зазначала, що зміст виключної правової проблеми полягає у тому, що у справі, питання про прийняття якої до розгляду вирішується Великою Палатою, вбачається різне застосування норм матеріального чи процесуального права, відсутні норми, які регулюють спірні відносини, або є прогалини в застосуванні спірних відносин. Крім того, згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. Кількісний критерій ілюструє той факт, що виключна правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів.

3.27.З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, зокрема, наявність протилежних і суперечливих судових рішень, глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; якщо вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Отже, метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

3.28.В обґрунтування поданого клопотання про передачу справи №912/2829/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду скаржник зазначає про те, що питання сплати судового збору при зверненні акціонера - фізичної особи, має виключну правову проблему та відсутній висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

3.29.Разом з цим, під час здійснення касаційного перегляду справи №912/2829/21 колегія суддів не встановила ні відсутності правозастосовчої практики щодо спірного питання, ні існування суперечливої відповідної судової практики, ні інших обставин, які б підтверджували існування кількісного та якісного критерію визначення виключної правової проблеми.

3.30.Натомість, висновки попередніх судових інстанцій у цій справі відповідають практиці Верховного Суду, а саме: 1) правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.03.2021 у справі №912/3514/20 про те, що особа, яка подає позов в інтересах такої юридичної особи, в порядку статті 54 ГПК України, у розумінні наведеної вище норми не являється позивачем, а є особою з особливим процесуальним статусом. Водночас позивачем у такому спорі є саме юридична особа; 2) правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 щодо непоширення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" на позивачів - юридичних осіб.

3.31.Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника не те, що під час ухвалення постанови від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 Велика Палата Верховного Суду не відступила від правових позицій викладених у:

- постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №591/1521/17, від 03.10.2018 у справі №489/3253/16-а, від 27.03.2018 у справі №806/2720/17, від 07.08.2018 у справі №389/2858/16-а;

- постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №761/39032/16-ц, від 16.01.2019 у справі №554/4383/17 ц, від 03.10.2018 у справі №761/30365/16-ц;

- постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №904/9117/17, від 13.02.2018 у справі №905/974/17, від 20.02.2018 у справі №910/17456/17, з огляду на те, що відсутність підстав для відступу від правових позицій, наведених у зазначених постановах, була обґрунтована тим, що указані судові рішення ухвалені у справах, у яких правовідносини виникли за іншого правового регулювання, а саме до набрання чинності 15.12.2017 Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким, зокрема, стаття 8 Закону України "Про судовий збір" викладена у цитованій вище редакції.

3.32.Крім того, навіть у разі підтвердження доводів скаржника про подібність правовідносин у наведених рішеннях Верховного Суду та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18, врахуванню підлягала саме остання позиція суду касаційної інстанції, в силу правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17.

3.33.Крім того, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, мають перевагу над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Верховного Суду.

3.34.Щодо доводів скаржника про те, що незвільнення його від сплати судового збору у цій справі, з огляду на великий розмір судових витрат, є обмеженням права на доступ до правосуддя, колегія суддів зазначає таке.

3.35.Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

3.36.Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

3.37.У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (заява №28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

3.38.Отже, відмова місцевого господарського суду у звільненні ОСОБА_1 від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю правових підстав для такого звільнення, свідчить про дотримання судом принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та правової визначеності, і така відмова не може бути визначена як обмеження доступу до правосуддя.

4.Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

4.1.За змістом частин першої, третьої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

4.2.Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

4.3.Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

4.4.Зважаючи на викладене, касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

5.Щодо судових витрат

5.1.З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення судові витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2022 та ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2021 у справі №912/2829/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.А. Кролевець

Л.В. Стратієнко