ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11 травня 2022 року м. Черкаси справа № 925/193/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І. у справі за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради, Західного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" про визнання недійсними додаткових угод до договору від 22.01.2021 №С/45-21 та стягнення 207896,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. 17 лютого 2022 року до Господарського суду Черкаської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Заступника керівника Луцької окружної прокуратури, адреса місцезнаходження: 43025, м. Луцьк, вул. Винниченка, 13, в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради, ідентифікаційний код 44186267, адреса місцезнаходження: 43025, м. Луцьк, вул. Шевченка, 1, Західного офісу Держаудитслужби, ідентифікаційний код 40479801, адреса місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул.Костюшка, 8, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв", ідентифікаційний код 36860996, адреса місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137, з вимогами:

1) про визнання недійсними додаткових угод до договору від 22.01.2021 №С/45-21:

- додаткової угоди №1 від 26.02.2021,

- додаткової угоди №2 від 09.03.2021,

- додаткової угоди №3 від 29.03.2021,

- додаткової угоди №4 від 29.04.2021,

- додаткової угоди №5 від 13.05.2021,

- додаткової угоди №6 від 26.05.2021,

- додаткової угоди №7 від 15.06.2021,

- додаткової угоди №8 від 23.06.2021,

- додаткової угоди №10 від 27.07.2021,

- додаткової угоди №11 від 05.08.2021,

- додаткової угоди №12 від 13.08.2021,

- додаткової угоди №13 від 17.09.2021;

2) про стягнення з відповідача на користь Департаменту освіти Луцької міської ради отриманих коштів у розмірі 207896,18 грн за товар (природний газ), який не був поставлений, відповідно до договору про постачання природного газу від 22.01.2021 №С/45-21 та укладених до нього додаткових угод. У позові заступник керівника Луцької окружної прокуратури просить стягнути з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 5 599,44 грн.

22.02.2022 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху та встановлено прокурору спосіб і строк для усунення недоліків.

14.03.2022 прокурор подав до суду заяву, в якій просив поновити процесуальний строк, встановлений судом на усунення недоліків позовної заяви, та приєднати до справи платіжне доручення №344 від 11.03.2022 про сплату судового збору у розмірі 27 291 грн.

16.03.2022 ухвалою Господарського суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.03.2022 о 12 год. 00 хв.

30.03.2022 ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 13.04.2022 на 09 год. 30 хв.

06.04.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, у якому наголосив на відсутності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором. Просив суд перевірити підстави для представництва прокурором інтересів держави у суді та залишити позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.

В обґрунтування заяви про залишення позову без розгляду відповідач зазначив, що у позовній заяві прокурора з посиланням на п.п.1.1, 1.2, 3.1 Положення про департамент освіти Луцької міської ради зазначено: "відповідно до звіту про договір про закупівлю джерелом фінансування вказаної закупівлі є місцевий бюджет. Департмент є юридичною особою та фінансується за рахунок коштів бюджету Луцької міської територіальної громади в межах асигнувань, затверджених міською радою. Метою діяльності Департаменту є забезпечення прав мешканців Луцької міської ради територіальної громади на освіту" тощо. Тобто, вказаним твердженням прокурор встановив організаційну форму Департаменту освіти Луцької міської ради та джерело фінансування, проте у відносинах з юридичною особою ТОВ "Енергогазрезерв" Департамент освіти Луцької міської ради не наділений публічно-владними управлінськими функціями та не приймав жодних владних управлінських рішень на користь відповідача, а тому не є суб`єктом владних повноважень.

Отже, якщо суд після відкриття провадження у справі встановить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

06.04.2022 представник відповідача Широков Денис Миколайович звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке призначене на 13.04.2022 о 09 год. 30 хв.

06.04.2022 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів засобів представника відповідача Широкова Дениса Миколайовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 та тел. НОМЕР_1 ).

12.04.2022 від на електрону поштову адресу Господарського суду Черкаської області позивач Департамент освіти Луцької міської ради надіслав заяву про проведення підготовчого засідання 13.04.2022 о 09 год. 30 хв.

13.04.2022 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 27.04.2022 до 11 год. 00 хв.

19.04.2022 заступник керівника Луцької окружної прокуратури подав до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив не погодився з доводами відповідача про відсутність порушення інтересів держав та підстав їх представництва прокурором, і зазначив, що відповідачем у відзиві на обґрунтування доводів зазначено посилання на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20. Однак вказаний висновок зроблено за результатами розгляду справи, де представництво інтересів держави здійснювалося прокурором в особі державного підприємства.

Предметом судового розгляду у справі №916/2786/20 стало стягнення безпідставно утриманих грошових коштів, де окрім іншого надано правову оцінку підставам для представництва прокурором інтересів держави в особі комунального підприємства.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами у справах №911/2169/20 та №916/2786/20, не є подібними до правовідносин між сторонами у справі №925/193/22 за позовом прокурора в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради (структурного підрозділу органу місцевого самоврядування).

У постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, на яку у відзиві посилається відповідач, прокурор міста Чернівці виступав самостійним позивачем, оскільки орган, який здійснює контроль за користуванням і охороною земель не наділений правом звернення до суду. Тобто, на час подання позову прокурор є єдиним органом державної влади, який здійснює нагляд (контроль) щодо дотримання органами місцевого самоврядування вимог чинного законодавства України при прийнятті рішень, віднесених до їх компетенції, у тому числі щодо передачі (наданні) юридичним і фізичним особам земельних ділянок у власність чи користування.

22.04.2022 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких просив суд залишити позов прокурора без розгляду; покласти судові витрати на позивача.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач просить суд врахувати визначення подібності правовідносин, сформульованих Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №910/17999/16; від 25.04.2018 у справі №925/3/7, від 25.04.2018 у справі №910/24257/16, від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 №923/682/16; визначення судового рішення в подібних правовідносинах відповідно до п.6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункту 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, пункту 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц), а також висновки, викладені в Ухвалі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.03.2020 у справі №910/4450/19, у якій Суд зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін суду, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору), об`єкт (предмет).

Доцільність врахування висновків у постановах Верховного Суду у справах від 06.07.2021 №911/2169/20, від 15.12.2021 №916/2786/20, відповідач обґрунтовує з огляду на критерій однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, а саме тлумачення змісту абз.1 ч.1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням положень ст. 131-1 Конституції України, а також підстави позову.

22.04.2022 представник відповідача Широков Денис Миколайович звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке призначене на 27 квітня 2022 року о 11 год. 00 хв.

22.04.2022 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача Широкова Дениса Миколайовича , вирішено провести підготовче судове засідання у справі №925/193/22, призначене на 27.04.2022 о 11 год. 00 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника відповідача Широкова Дениса Миколайовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 та тел. НОМЕР_1 ).

27.04.2022 Заступник керівника Луцької окружної прокуратури надіслав до суду клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, які розміщені на офіційному веб-сайті Товарна біржа "Українська енергетична біржа" за посиланням: https:www.ueex.com.ua.

27.04.2022 ухвалою суду задоволено клопотання Заступника керівника Луцької окружної прокуратури, повідомлено учасників справи про здійснення судом огляду доказів, які розміщені на офіційному веб-сайті Товарна біржа "Українська енергетична біржа" за посиланням: https:www.ueex.com.ua - 11 травня 2022 року о 11 год. 00 хв. у залі судових засідань №1 Господарського суду Черкаської області; про перерву у підготовчому засіданні до 11 травня 2022 року до 12 год. 00 хв.

11.05.2022 за участі прокурора відділу Черкаської обласної прокурори Бутар В.С. та представника відповідача Широкова Д.М. суд здійснив огляд доказів за місцезнаходженням (огляд веб-сайту (сторінки) в мережі Інтернет), про що складено протокол, який підписано учасниками, які взяли участь в огляді, та долучено до матеріалів справи.

11.05.2022 на електрону поштову адресу Господарського суду Черкаської області позивач Департамент освіти Луцької міської ради надіслав: 1) заяву про проведення підготовчого судового засідання 11.05.2022 о 12 год. 00 хв. без участі його представника; 2) письмові пояснення (лист) без назви, в яких зазначив, що Департамент як замовник при визначенні росту цін на даний вид товару керувався інформацією, наданою контрагентом ТОВ "Енергогазрезерв", саме експертними висновками Черкаської Торгово-промислової палати, що не заборонено законодавством. Договір на постачання природного газу від 22.01.2021 №С/45-21 було розірвано за згодою сторін 28.09.2021 після опублікування висновку моніторингу управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області. Тому Департамент вважає, що його права та інтереси у правовідносинах, які склалися на підставі договору від 22.01.2021 №С/45-21 не порушені.

2. Розглянувши заяву Департаменту освіти Луцької міської ради про проведення підготовчого засідання без участі його представника та письмові пояснення, суд дійшов висновку, що заяву та пояснення слід повернути позивачу без розгляду, оскільки позивач звернувся до господарського суду не у процесуальний спосіб, встановлений законом, а заява та пояснення не відповідають вимогам статті 170 Господарського процесуального кодексу України. Про повернення заяви та пояснення без розгляду суд постановив ухвалу із занесенням ухвали до протоколу судового засідання.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу Департаменту освіти Луцької міської ради на процесуальну форму та порядку подання письмових заяв, клопотання, пояснень, які не було дотримано учасником справи.

2.1 Згідно з частиною 1 статті 170 Господарського процесуального кодексу України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом. Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

2.2. Відповідно до частини першої та другої статті 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.

Відповідно до частин 5, 6 та 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до частини 8 статті 6 Господарського процесуального кодексу України реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

2.3. Водночас, відповідно до абзаців 2-4 підпункту 17.16. підпункту 17 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи здійснюються поетапно. Окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх необхідних для її повного функціонування підсистем (модулів) Вища рада правосуддя публікує оголошення у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України. Оголошення про створення та забезпечення функціонування окремої підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи має містити посилання на відповідний підпункт підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу, який передбачає особливості вчинення тих процесуальних (або інших) дій, порядок вчинення яких зазнає змін після початку функціонування такої підсистеми (модуля).

Відповідно до підпунктів 17.1-17.3 підпункту 17 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи такі дії вчиняються в такому порядку:17.1) подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі; 17.2) позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду в день надходження документів; 17.3) розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі;

2.4. Визначення та порядок використання електронного цифрового підпису врегульовано Законом України від 22 травня 2003 року № 852-IV "Про електронний цифровий підпис". Вказаний закон втратив чинність 7 листопада 2018 року на підставі Закону України від 5 жовтня 2017 року № 2155-VIII "Про електронні довірчі послуги" (далі - Закон № 2155-VIII).

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про електронні довірчі послуги", електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в складових частинах інформаційних систем, у яких здійснюється обробка таких електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, повинні здійснюватися з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги", кваліфікована електронна довірча послуга створення, перевірки та підтвердження кваліфікованого електронного підпису чи печатки надається кваліфікованим постачальником електронних довірчих послуг та включає надання користувачам електронних довірчих послуг засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки для генерації пар ключів та/або створення кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або перевірки кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

2.5. Наказом Державної судової адміністрації України від 22 грудня 2018 року № 628" запроваджено тестову експлуатацію підсистеми "Електронний суд" у всіх місцевих та апеляціи?них судах України (пілотних судах), під час якої місцевим та апеляційним судам у ході тестового режиму експлуатації підсистеми "Електроннии? суд" наказано керуватися вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (із змінами і доповненнями), у частині функціонування підсистеми електронного суду.

Наказом Державної судової адміністрації України від 1 червня 2020 року № 247 "Про запровадження в дослідну експлуатацію систем "Електронний суд" та "Електронний кабінет" з 1 червня 2020 року у всіх місцевих та апеляційних судах України (крім Київського апеляційного суду) та Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду (далі - пілотні суди) запроваджено дослідну експлуатацію систему "Електронний суд".

2.6. Отже, надсилання процесуальних документів до господарського суду в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через "Електронний кабінет".

Таку правову позицію про застосування норм процесуального права щодо порядку подання процесуальних документів в електронній формі сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 9901/335/20 (провадження № 11-361заі20), від 03.06.2021 у справі № 9901/82/21 (провадження № 11-143заі21), від 01.07.2021 у справі № 9901/76/21 (провадження № 11-137заі21), від 08.07.2021 у справі № 9901/75/21 (провадження № 11-140заі21).

2.7. Відповідно до частини 2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України письмова заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

2.8. Суд встановив, що 11.05.2022 позивач Департамент освіти Луцької міської ради надіслав заяву та пояснення на електронну адресу Господарського суду Черкаської області із адреси електронної пошти .

2.9. Позивач Департамент освіти Луцької міської ради заяву та пояснення у підсистемі "Електронний суд" не подавав, а докази перевірки кваліфікованого електронного підпису, накладеного на цю заяву та пояснення, із використанням підсистеми "Електронний суд" у матеріалах відсутні.

2.10. Станом на 11.05.2022 оригінали заяви та пояснення позивача Департаменту освіти Луцької міської ради в паперовій формі до Господарського суду Черкаської області не надходили.

2.11. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач Департамент освіти Луцької міської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області із заявою та поясненням у спосіб не передбачений Господарським процесуальним кодексом України, за відсутності доказів перевірки кваліфікованого електронного підпису особи, яка підписала заяву та пояснення, із використанням підсистеми "Електронний суд".

2.12. Відповідно до частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

2.13. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про повернення заяви та пояснення позивачу Департаменту освіти Луцької міської ради без розгляду.

2.14. З урахуванням надходження заяви та пояснення засобами електронної пошти суд не повертає їх на адресу, з якої їх було надіслано, а залишає заяву та пояснення в суді.

2.15. У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

2.16. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом

2.17. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина

2.18. Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

2.19. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

2.20. Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

2.21. Згідно з пунктом «d» статті 3 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 07 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

2.22. Згідно з частиною 2 статті 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

2.23. Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.

2.24. Системне тлумачення статті 255 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

2.25. Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. До такого висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 11.09.2019 у справі № 910/1979/19.

2.26. Відповідно до статті 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

2.27. Відповідно до статті 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

2.28. Частиною 4 статті 170 ГПК України передбачено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

2.29. Виходячи з системного тлумачення наведених норм, Касаційний господарський суд у складі Верховного суду у постанові від 11.09.2019 у справі № 910/1979/19 дійшов висновку, що у пункті 6 частини першої статті 255 ГПК України йдеться про повернення заяв, поданих по суті справи, перелік яких наведено у частині другій статті 161 ГПК України.

2.30. Заява про розгляд справи без участі представника та письмові поясненні, подані Департаментом освіти Луцької міської ради не є заявами по суті спору, а тому ухвала суду про їх повернення заявнику без розгляду оскарження окремо від рішення суду не підлягає. Відповідно до частини 3 статті 255 Господарського процесуального кодексу України заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

3. В судовому засіданні 11.05.2022 суд ухвалив продовжити розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності представників позивачів: Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

4. У відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, відповідач стверджував про відсутність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором. Просив суд перевірити підстави для представництва прокурором інтересів держави у суді та залишити позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

4.1. 11.05.2022 у судовому засіданні представник відповідача Широков Д.М. підтримав та просив задовольнити заяву про залишення позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду .

4.2. У судовому засіданні 11.05.2022 прокурор Бутар В.С. заперечила проти задоволення заяви відповідача про залишення позову прокурора без розгляду.

4.3. Вислухавши думку представника відповідача та прокурора, розглянувши заяву відповідача про залишення позову прокурора без розгляду, суд дійшов таких висновків.

4.4. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

4.5. Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

4.6. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Отже, цей Закон було прийнято до набрання чинності наведених вище положень статті 131-1 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу.

Стаття 23 Закону України "Про прокуратуру" визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. (частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

4.7. Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній із 15.12.2017, тобто такої, що введена у дію після набрання чинності положеннями статті 131-1 Конституції України, встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. (частина 5 статті 53 ГПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

4.8. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. (частина 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. (частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

4.9. Правовий висновок про застосування норм права, а саме статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та підстав для залишення позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п. 76-83):

"76. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

77.Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

78. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

79. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

80. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

81. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

82. Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

83. Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України".

4.10. Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

4.11. Висновки у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 сформульовані у правовідносинах, які на переконання суду, є подібними до даної справи, зокрема:

- прокурор звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом в інтересах держави в особі Устинівської РДА та Східного офісу Держаудитслужби до ТОВ "Укртранссервіс-груп" та Відділу освіти, в якому просив визнати недійсними додаткові угоди № 1-3 від 24 жовтня 2017 року, № 4 від 15 листопада 2017 року до укладеного відповідачами договору № 17-91 про постачання природного газу від 23 жовтня 2017 року, а також стягнути з ТОВ "Укртранссервіс-груп" на користь бюджету надмірно сплачені грошові кошти в розмірі 90 577,26 грн.

- на обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що оспорювані додаткові угоди суперечать пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки вони укладені без належного підтвердження коливання цін на ринку природного газу в період виконання умов договору, що у свою чергу спричинило державі збитки у вигляді надмірно сплачених грошових коштів в оспорюваній сумі.

4.12. Критерії подібності правовідносин сформульовані у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.03.2020 у справі №910/4450/19, у якій суд зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін суду, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору), об`єкт (предмет).

4.13. Відповідно до висновків сформульованих Великою Палатою Верховного Суду подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 Постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16; пункт 38 Постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/7, пункт 40 Постанови від 25.04.2018 у справі №910/24257/16).

4.14. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п. 6.30 Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, пункт 8.2 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

4.15. Оскільки правовідносин у даній справі та у справі №912/2385/18 є подібними, за критеріями, сформульованими у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.03.2020 у справі №910/4450/19; в обох справах тотожні суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм (зокрема, час, місце, підстави виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); в обох справах подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і фактичні обставини, що підлягають встановленню судом, а також однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, суд враховує висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, під час розгляду клопотання відповідача про залишення позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.

4.16. Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави прокурор, з огляду на правовий висновок Верховного Суду у Постанові від 21.03.2019 у справі № 912/989/18, вказав, що прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» вимог. Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Департамент освіти Луцької міської ради є стороною оспорюваного правочину та особою, за рахунок якої відповідачем набуто стягувані грошові кошти, а тому Департамент освіти Луцької міської ради підлягає визнанню позивачем у справі як орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор ствердив, що Департамент освіти Луцької міської ради не вжив заходів щодо звернення до суду з позовом для повернення бюджетних коштів, сплачених за постачання природного газу. Відповідно до звіту про договір про закупівлю джерелом фінансування вказаної закупівлі є місцевий бюджет. Департамент є головним розпорядником коштів та з його рахунків було виділено кошти на оплату за договором поставки природного газу, які підлягають поверненню на користь Департаменту освіти Луцької міської ради.

На думку прокурора, неналежне та нераціональне використання бюджетних коштів є порушенням інтересів держави щодо забезпечення фінансової підтримки місцевого самоврядування. Департамент освіти Луцької міської ради не звертався до суду про стягнення коштів з відповідача, чим завдана шкода інтересам держави в особі територіальної громади.

Обґрунтовуючи подання позову в інтересах держави, прокурор повідомив, що також інформував Західний офіс Держаудитслужби, який на переконання прокурора є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Проте Західний офіс Держаудитслужби у відповідь на звернення прокурора повідомив, що не наділений повноваженнями на звернення до суду, з чим прокурор не погоджується.

4.17. У Постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.

4.18. У Постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 Верховний Суд дійшов висновку, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.

4.19. Відповідно до частини 4 статті 7, статті 8 Закону "Про публічні закупівлі" Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України. Моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).

4.20. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 10 Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

4.21. Згідно з п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ №43 від 03.02.2016, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. Підпунктом 20 п.6 положення передбачено, що Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

4.22. На необхідності подання позову в інтересах держави в особі Держаудитслужби у сфері публічних закупівель звертає увагу Верховний Суд у справах № 924/1237/17, 826/9672/17, 924/1256/17, 906/296/18, 912/895/18, 925/682/18, 909/545/18, 924/1256/17, де позивачем була визначена саме Держаудитслужба.

4.23. Отже, суд дійшов висновку, що визначення прокурором Західного офісу Держаудитслужби як органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є обґрунтованим.

4.24. Водночас, враховуючи, що позов містить вимогу про стягнення коштів за товар (природний газ), який не був поставлений, відповідно до договору про постачання природного газу від 22.01.2021 №С/45-21 та укладених до нього додаткових угод на користь сторони договору - Департаменту освіти Луцької міської ради (і не містить вимоги про стягнення отриманого за договором в дохід держави), суд вважає, що зазначення прокурором окрім Держаудитслужби як органу, в особі якого подано позов в інтересах держави, також Департаменту освіти Луцької міської ради, є виправданим.

4.25. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (п.38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.

4.26. Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави, прокурор ствердив, що Департамент освіти Луцької міської ради не здійснював належних і достатніх заходів, пов`язаних із зверненням до суду з позовом про стягнення на користь територіальної громади надмірно сплачених коштів за договором постачання газу. Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Департаменту освіти Луцької міської ради щодо захисту порушених інтересів держави. У зв`язку з цим обґрунтування прокурором інтересів держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради суд вважає достатнім і виправданим.

4.27. Прокурор у листах від 13.08.2021 за вих.№53-3798 вих-21, від 18.01.2022 за вих.№53-361вих-22 повідомляв Департамент освіти Луцької міської ради про встановлені порушення вимог чинного законодавства та просив повідомити чи вживалися заходи для усунення виявлених порушень.

4.28. Листом від 28.01.2022 Департамент освіти Луцької міської радиповідомив прокурора, що не вважає, що його права та інтереси порушено.

4.29. Про виявлені порушення законодавства прокурор також інформував Західний офіс Держаудитслужби листами від 12.08.2021 №53-3799-вих-21, від 04.11.2021 №53-5816вих-21. У відповіді від 19.11.2021 №130313-17/3126-2021 Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області повідомило, що не наділено відповідними повноваженнями на звернення до суду за результатами проведення такого контрольного заходу як моніторинг закупівлі.

4.30. Прокурор на підставі статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" звернувся з позовом до суду для захисту інтересів держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу, оскільки уповноважені органи не використовують надані їм повноваження щодо захисту інтересів держави.

4.31. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

4.32. Суд установив, що прокурор листами від 13.08.2021 за вих.№53-3798 вих-21, від 18.01.2022 за вих.№53-361вих-22 повідомив Департамент освіти Луцької міської ради про встановлені порушення вимог чинного законодавства та просив повідомити чи вживалися заходи для усунення виявлених порушень. Про виявлені порушення законодавства прокурор також інформував Західний офіс Держаудитслужби листами від 12.08.2021 №53-3799-вих-21, від 04.11.2021 №53-5816вих-21.

4.32. Отже, звертаючись до Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надав їм можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

4.33. Листом від 28.01.2022 Департамент освіти Луцької міської ради повідомив прокурора, що не вважає, що його права та інтереси порушено. Листом від 19.11.2021 №130313-17/3126-2021 Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області повідомило прокурору, що не наділено відповідними повноваженнями на звернення до суду за результатами проведення такого контрольного заходу як моніторинг закупівлі.

4.34 Подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення Департамент освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби не вчинили.

4.35. Невжиття Департаментом освіти Луцької міської ради та Західним офісом Держаудитслужби жодних заходів після того, як цим органам стало відомо про можливе порушення інтересів держави, прокурор кваліфікував як бездіяльність відповідних органів, що утворює підставу для представництва прокурором інтересів держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби.

4.36. Розумність строку вжиття заходів Департаментом освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби суд не досліджує, з огляду на зміст відповіді прокурору Департаменту освіти Луцької міської ради, про те що його права та інтереси не порушено, та відповіді Західного офісу Держаудитслужби про те, що офіс не наділений повноваженнями на звернення до суду за результатами проведення такого контрольного заходу як моніторинг закупівлі.

4.37. Суд дійшов висновку, що прокурор дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та попередньо, до звернення до суду, повідомив Департамент освіти Луцької міської ради та Західний офіс Держаудитслужби про існування, на його думку, порушення або загрозу порушення інтересів держави внаслідок укладення сторонами договору постачання природного газу від 22.01.2021 №С/45-21 оспорюваних додаткових угод.

4.38. Оскільки Департамент освіти Луцької міської ради та Західний офіс Держаудитслужби після отримання повідомлення прокурора самостійно не звернулися до суду з позовом в інтересах держави, то це, на переконання суду, є достатнім аргументом для підтвердження підстав для представництва інтересів держави прокурором. Причини такого незвернення, прокурор зазначив в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, зокрема, відсутність, на думку Департаменту освіти Луцької міської ради, порушення його права внаслідок укладення оспорюваних додаткових угод, та відсутність повноважень на звернення з відповідним позовом до суду, на переконання Західного офісу Держаудитслужби.

4.39. Зміст можливого порушення інтересів держави при розгляді клопотання про залишення позову прокурора без розгляду суд не досліджує, оскільки з`ясування цього питання належить до завдань судового розгляду справи по суті.

4.40. На виконання частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Департаментом освіти Луцької міської ради та Західним офісом Держаудитслужби, які не вжили заходів до оспорювання додаткових угод у судовому порядку, про що вони повідомили прокуратуру відповідними листами (тобто навів підставу для представництва інтересів держави); зазначив, що порушення процедури державних закупівель та укладення відповідних додаткових угод унеможливило раціональне та ефективне використання бюджетних коштів, чим обґрунтував ймовірне порушення інтересів держави (тобто навів підстави для звернення з позовом).

4.41. Відповідно до частини 2 та 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

4.42. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

4.43. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету та підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога до відповідача, який одночасно є способом захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

4.44. Звернувшись з позовом в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби прокурор сформулював матеріально-правову вимогу до відповідача, тобто виконав вимогу частини п`ятої статті 162 ГПК України, та навів факти, які, на його думку, обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

4.45. Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

4.46. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п. 47).

4.47. Отже, звернувшись з позовом Заступник керівника Луцької окружної прокуратури виконує субсидіарну роль, та замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який самостійно не здійснює захисту, від стверджуваного прокурором можливого порушення інтересів держави.

4.48. Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

4.49. Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 74, 77 ГПК України).

4.50. Відповідно до частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.

4.51. Порушення інтересів держави внаслідок укладення оспорюваних додаткових угод є, на переконання суду, обставиною, яка входить до предмета доказування у цій справі. Прокурор та кожна із сторін повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

4.52. Обґрунтовуючи клопотання про залишення позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду, відповідача просив суд врахувати висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 та у Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.03.2020 у справі №910/4450/19.

Стверджуючи про необхідність врахування висновків Верховного Суду у справах від 06.07.2021 №911/2169/20, від 15.12.2021 №916/2786/20, відповідач вказав, що враховує критерій однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, а саме тлумачення змісту абз.1 ч.1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням положень ст. 131-1 Конституції України, а також підстави позову.

4.53. Предметом розгляду суду у справі №911/2169/20 був позов прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та Державного підприємства до районної державної адміністрації та товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсними розпоряджень та договорів оренди землі, зобов`язання повернути земельні ділянки. За наслідками касаційного перегляду ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду про залишення позову прокурора на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України без розгляду касаційний суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані ухвала та постанова підлягають скасуванню в частині залишення без розгляду позову Прокурора, поданого в інтересах держави в особі Уряду та Міндовкілля, з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині; у частині залишення без розгляду позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі державного підприємства, підстави для зміни чи скасування прийнятих у справі судових рішень відсутні.

4.54. Предметом розгляду суду у справі №916/2786/20 був позов прокурора в інтересах держави в особі комунального підприємства, міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів.

Підставою касаційного перегляду ухвалених у справі рішень послугувала відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості представництва прокурором інтересів держави в особі комунальних підприємств.

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення Верховний суд вказав, що прокурором подано позов в особі комунального підприємства в порушення частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки комунальне підприємство не наділено владними управлінськими функціями, воно не здійснює у правовідносинах з юридичними особами публічно-владних управлінських функцій та не приймає жодних владно управлінських рішень, а тому не є суб`єктом владних повноважень. Отже в даному випадку не обґрунтовано підстав для представництва інтересів держави в особі комунального підприємства в суді. При цьому колегія суддів зазначила, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням товариством умов договору, а міська рада не є стороною договору, при цьому прокурор просив стягнути кошти за договором на користь комунального підприємства, а не на користь органу місцевого самоврядування, безпідставним є визначення прокурором міської ради як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

4.55. Зі змісту судових рішень у справах №911/2169/20 та №916/2786/20 суд дійшов висновку, що правовідносини у вище наведених справах не є подібними до правовідносин у цій справі, враховуючи різні предмет і підстави позовів, характер (зміст) спірних правовідносин (права та обов`язки сторін спору), об`єкт та предмет правового регулювання, встановлені судом фактичні обставини, а також відмінне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

4.56. З огляду на це суд вважає правові висновки, викладені у вказаних рішеннях, не є релевантним до спірних правовідносин у цій справі.

4.57. Отже, після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів суд не установив відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, як підстави залишення позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

4.58. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача ТОВ "Енергогазрезерв" про залишення позовної заяви без розгляду.

4.59. Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

4.60. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такий висновок сформульований у п. 4.30 Постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №916/2786/20.

4.61. Оскільки ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду не підлягає самостійному оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, суд відповідно до частини 3 статті 255 Господарського процесуального кодексу України роз`яснює учасниками справи право включити заперечення на ухвалу суду до апеляційної скарги на рішення суду.

5. У підготовчому засіданні прокурор Бутар В.С. та представник відповідача Широков Д.М. ствердили, що можливо закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

5.1. Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

5.2. Оскільки відсутня необхідність для вчинення судом інших дій передбачених статтею 182 ГПК України для забезпечення справедливого, неупередженого, правильного та своєчасного розгляду справи, суд вважає за можливе закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Керуючись ст. 183, 185, 226, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

2. Закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

3. Розгляд справи по суті призначити на 24 травня 2022 року о 12 год. 00 хв.

Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Черкаської області за адресою: 18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, в залі судових засідань.

У зв`язку з обмеженням доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень у мережі Інтернет про дату та час судових засідань сторони можуть дізнатися за телефоном суду (0472) 31-21-49 чи з використанням інших засобів зв`язку, зокрема електронної пошти суду , а також на офіційній сторінці Господарського суд Черкаської області веб-порталу судової влади.

Направити ухвалу суду Заступнику керівника Луцької окружної прокуратури (43025, м. Луцьк, вул. Винниченка, 13), Департаменту освіти Луцької міської ради (43025, м. Луцьк, вул. Шевченка, 1), Західному офісу Держаудитслужби (79007, м. Львів, вул. Костюшка, 8), ТОВ "Енергогазрезерв" (18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137), Черкаській обласній прокуратурі (18001, м. Черкаси, бул. Шевченка, 286).

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, в порядку визначеному частиною 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України, та окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Гладун