РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

11.05.2022Справа № 910/21227/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг»

про стягнення 174719,64 грн.

Представники сторін:
від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
22.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» про стягнення 174719,64 грн, з яких 141955,20 грн основного боргу, 3075,60 грн пені, 3027,02 грн штрафу, 8529,61 грн 3% річних та 18132,21 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що у період з жовтня 2018 року по червень 2021 року ним були надані відповідачу відповідно до умов Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 послуги зі зберігання вантажу на загальну суму 141955,20 грн, які відповідачем не були оплачені, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 141955,20 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 3075,60 грн, штраф у розмірі 3027,02 грн, 3% річних у розмірі 8529,61 грн та інфляційні втрати у розмірі 18132,21 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 відкрито провадження у справі №910/21227/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2022, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 18.01.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 09.02.2022.

У підготовчому засіданні 09.02.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 23.02.2022.

У підготовчому засіданні 23.02.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.03.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно з указом Президента України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Крім того, 02.03.2022 на офіційній веб-сторінці Ради суддів України оприлюднено рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно з пунктом 5 яких судам рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.

За наведених обставин судове засідання, призначене на 16.03.2022, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2022 судове засідання у справі №910/21227/21 призначено на 11.05.2022.

Представник позивача у судове засідання 11.05.2022 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином. При цьому, 06.05.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 11.05.2022, за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання 11.05.2022 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03134, м. Київ, проспект Академіка Корольова, буд. 12-Ж, кв. 67), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду надійшла до відділення відповідача 30.04.2022 (за ідентифікатором пошуку 544).

При цьому, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 11.05.2022 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 3 наказу Одеської митниці ДФС від 10.12.2015 № 599 «Про організацію заходів по розпорядженню майном, яким Одеська митниця ДФС набула права розпорядження, визначення порядку закупівлі послуг в електронній системі закупівель та вибору місця зберігання товарів, тимчасовий строк зберігання яких закінчився» (далі - Наказ № 599) було доручено Управлінню інфраструктури Митниці забезпечувати формування пропозицій щодо вибору складу Митниці для розміщення товарів, тимчасовий строк зберігання яких під митним контролем закінчився, шляхом проведення випадкової вибірки (лототрону) з обов`язковою відео фіксацією цього процесу (п.п. 3.3.2 п.п. 3 п. 3 Наказу № 599).

11.05.2016 Одеською митницею ДФС було проведено випадкову вибірку (лототрон № 7), за результатами якої було прийнято рішення перемістити майно (вугілля марки "Д" у кількості 450000 кг), яке зберігається на складі митниці Товариством з обмеженою відповідальністю «Зорі Про» на склад Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» (відповідач). Зазначене рішення оформлене Протоколом від 11.05.2016 № 7 «Про проведення випадкової вибірки (лототрону) місця зберігання товарів» (далі - Протокол № 7), затвердженим начальником Одеської митниці ДФС 11.05.2016.

Вищенаведений Наказ Одеської митниці ДФС від 10.12.2015 № 599 видано з урахуванням вимог ст.ст. 199, 240, 243, 321 Митного кодексу України, Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, Положення про умови та порядок проведення тендера (конкурсу) з визначення спеціалізованих підприємств-організаторів митних аукціонів, затвердженого Наказом Державної митної служби України від 12.02.2011, Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 № 627, та Порядку організації митних аукціонів, реалізації товарів і транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2003 № 607.

Вказані обставини встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 у справі №910/22866/16, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2018 та постановою Верховного Суду від 18.12.2018, та відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказуванню при розгляді даної справи.

05.08.2016 між Державним підприємством «Ізмаїльський морський торговельний порт» (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» (клієнт) укладено Договір №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу, відповідно до умов якого підприємство на своїх складських площах забезпечує зберігання вантажу, переданого клієнту Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання згідно з Протоколом від 11.05.2016 №7 «Про проведення випадкової вибірки (лототрону) місця зберігання товарів» в номенклатурі та обсягах, зазначених у Додатку 1 до договору, а клієнт оплачує підприємству вартість зберігання вантажу і наданих послуг в обумовлені терміни і на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 кількість вантажу на момент його передачі на відповідальне зберігання визначено візуально і зазначено в Акті підприємства від 26.09.2014 №9/14-ППК-3. Фактична кількість вантажу буде визначена після відвантаження вантажу з підприємства шляхом зважування або виміру осадки судна.

Згідно з п. 4.2 Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 оплата рахунків підприємства здійснюється клієнтом щомісячно шляхом здійснення банківського переказу грошових коштів клієнта на поточний рахунок підприємства протягом 5-ти робочих днів від дати виставлення рахунку, оформленого на підставі підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками обох сторін Акту наданих послуг, та одночасного направлення до підприємства (факсом) копії банківського платіжного документа із зазначенням номеру договору і номеру рахунку.

Згідно Додатку № 1 до наведеного Договору сторони узгодили: - номенклатура та обсяг вантажу клієнта: вугілля - орієнтовно 450,00 тонн (згідно Акту підприємства від 26.09.2014 № 9/14-ППК-3); - фактична кількість вантажу буде визначена за результатами зважування при відвантаженні вантажу клієнта з підприємства на автомобільний/залізничний транспорт, у разі відвантаження на водний транспорт - за вимірами осадки судна; - вартість зберігання вантажу: в установлені даним Договором терміни клієнт сплачує підприємству вартість зберігання вантажу на відкритих складських площах підприємства у розмірі 0,28 грн. за тонну на добу (без урахування ПДВ), починаючи з першої доби від дати Протоколу № 7, а саме з 11.05.2016.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що у період з жовтня 2018 року по червень 2021 року ним були надані відповідачу відповідно до умов Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 послуги зі зберігання вантажу на загальну суму 141955,20 грн, які відповідачем не були оплачені, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 141955,20 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 3075,60 грн, штраф у розмірі 3027,02 грн, 3% річних у розмірі 8529,61 грн та інфляційні втрати у розмірі 18132,21 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016, суд дійшов висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Судом встановлено, що за жовтень 2018 року позивачем було нараховано відповідачу плату за зберігання у розмірі 6696,00 грн; за листопад 2018 року 6480,00 грн; за грудень 2018 року 6696,00 грн; за січень 2019 року 6696,00 грн; за лютий 2019 року 6048,00 грн; за березень 2019 року 6696,00 грн; за квітень 2019 року 6480,00 грн; за травень 2019 року 6696,00 грн; за червень 2019 року 6480,00 грн; за липень 2019 року 6696,00 грн; за серпень 2019 року 6696,00 грн; за вересень 2019 року 6480,00 грн; за жовтень 2019 року 6696,00 грн; за листопад 2019 року 6480,00 грн; за грудень 2019 року 6696,00 грн; за період з січня 2020 року по червень 2020 року 43243,20 грн.

На вказані суми щомісячно нарахованих грошових коштів з оплати послуг зберігання позивачем були складені відповідні рахунки, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи.

Відповідачем не надано під час розгляду справи у суді будь-яких заперечень щодо розмірів щомісячних платежів послуг зі зберігання, нарахованих позивачем.

При цьому, судом встановлено, що Одеською митницею ДФС було проведено аукціон з продажу майна, яке перебувало на зберіганні у позивача відповідно до умов Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016. За результатами проведеного аукціону переможцем було визначено ТОВ «Старт Лідер» - відповідно до Протоколу електронного аукціону №UA-PS-2020-06-01-000072-2 від 15.06.2020, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Таким чином, у зв`язку з реалізацією майна, яка перебувало на зберіганні у позивача відповідно до умов Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016, суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем послуг зі зберігання у спірному періоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.2 Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 оплата рахунків підприємства здійснюється клієнтом щомісячно шляхом здійснення банківського переказу грошових коштів клієнта на поточний рахунок підприємства протягом 5-ти робочих днів від дати виставлення рахунку, оформленого на підставі підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками обох сторін Акту наданих послуг, та одночасного направлення до підприємства (факсом) копії банківського платіжного документа із зазначенням номеру договору і номеру рахунку.

З долучених позивачем до матеріалів справи доказів вбачається, що рахунок на оплату за жовтень 2018 року був виставлений відповідачу 01.11.2018 (шляхом надсилання на електронну пошту); рахунок з листопад 2018 року 30.11.2018; рахунок за грудень 2018 року 28.12.2018; рахунок за січень 2019 року 04.02.2019; рахунок за лютий 2019 року 01.03.2019; рахунок за березень 2019 року 28.03.2019; рахунок за квітень 2019 року 26.04.2019; рахунок за травень 2019 року 31.05.2019; рахунок за червень 2019 року 27.06.2019; рахунок за липень 2019 року 31.07.2019; рахунок за серпень 2019 року 02.09.2019; рахунок за вересень 2019 року 30.09.2019; рахунок за жовтень 2019 року 31.10.2019; рахунок за листопад 2019 року 02.12.2019; рахунок за грудень 2019 року 28.12.2019; рахунок за січень червень 2020 року 03.02.2021.

Таким чином, враховуючи умови п. 4.2 Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016, відповідач повинен був оплачувати відповідні рахунки протягом 5-ти робочих днів від дати їх виставлення.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 141955,20 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» за Договором №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 у сумі 141955,20 грн. підтверджуються наявними матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 141955,20 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» суми основного боргу у розмірі 141955,20 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 3075,60 грн за період з 06.02.2021 по 07.08.2021 за прострочення оплати послуг зі зберігання, наданих у період з січня 2020 року по червень 2020 року (по рахунку №172/11 від 29.01.2021, який був виставлений відповідачу 03.02.2021).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.3 Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 за порушення клієнтом більше ніж на 5 робочих днів строків оплати, вказаних у цьому договорі, підприємство має право стягнути з клієнта пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу з кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 робочих днів підприємство має право стягнути з клієнта додатково штраф у розмірі 7% від суми заборгованості. Нарахування пені припиняється в день фактичного зарахування грошових коштів на рахунок підприємства.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Як вбачається з п. 7.3 Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016, сторони погодили, що нарахування пені припиняється в день фактичного зарахування грошових коштів на рахунок підприємства.

Вказаними умовами договору сторони фактично встановили інший строк нарахування пені, ніж той, який визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано).

Перевіривши розрахунок пені, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивач нараховує пеню, починаючи з 06.02.2021.

Однак, як встановлено судом, рахунок №172/11 від 29.01.2021 був виставлений відповідачу 03.02.2021, з огляду на що відповідач повинен був його оплатити у строк до 10.02.2021 включно (протягом 5-ти робочих днів з дня його виставлення).

Таким чином, обґрунтованим для нарахування пені за прострочення оплати рахунку №172/11 від 29.01.2021 є період з 11.02.2021 по 07.08.2021 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені (по рахунку №172/11 від 29.01.2021), відповідно до якого обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача, є 3004,51 грн (за період з 11.02.2021 по 07.08.2021), у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» пені у розмірі 3075,60 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 3004,51 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 3027,02 грн за прострочення оплати рахунку №172/11 від 29.01.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 7.3 Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 за прострочення понад 30 робочих днів підприємство має право стягнути з клієнта додатково штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Перевіривши розрахунок штрафу, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» штрафу у розмірі 3027,02 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8529,61 грн. за прострочення оплати кожного з рахунків за спірний період.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно визначено початок виникнення у відповідача прострочення з оплати (з урахуванням дати виставлення позивачем відповідного рахунку на оплату), у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 8494,67 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 18132,21 грн за прострочення оплати кожного з рахунків за спірний період.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» інфляційних втрат у розмірі 18132,21 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив суд зазначити у рішенні про виконання органом, який буде здійснювати примусове виконання рішення, нарахувань на суму заборгованості пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Суд вважає за можливе зазначити у рішення про нарахування 3% річних та пені до моменту виконання рішення суду у справі №910/21227/21, оскільки умовами Договору №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016 сторони погодили нарахування пені до фактичного зарахування грошових коштів на рахунок підприємства (тобто, нарахування пені не обмежується строком, встановленим у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

При цьому, про зазначення у судовому рішенні про нарахування штрафу та інфляційних втрат суд відмовляє позивачу, оскільки таке нарахування не передбачено ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України та ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Консалтинг» (03134, м. Київ, проспект Академіка Корольова, буд. 12-Ж, кв. 67; ідентифікаційний код: 34483307) на користь Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7; ідентифікаційний код: 01125815) суму основного боргу у розмірі 141955 (сто сорок одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 20 коп., пеню у розмірі 3004 (три тисячі чотири) грн 51 коп., штраф у розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн 02 коп., 3% річних у розмірі 8494 (вісім тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн 67 коп., інфляційні втрати у розмірі 18132 (вісімнадцять тисяч сто тридцять дві) грн 21 коп. та судовий збір у розмірі 2619 (дві тисячі шістсот дев`ятнадцять) грн 20 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України до моменту виконання рішення на суму основного боргу за Договором №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016, що становить 141955,20 грн, нараховувати 3% річних за формулою: сума основного боргу * 3% / календарну кількість днів у році * кількість днів прострочення.
5. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України до моменту виконання рішення на суму основного боргу за Договором №08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016, що становить 141955,20 грн, нараховувати пеню за формулою: сума основного боргу * подвійна облікова ставка НБУ / календарну кількість днів у році * кількість днів прострочення.
6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 12.05.2022.

Суддя О.М. Спичак