ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року м. Черкаси справа № 925/115/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сизько Б.Б. - адвокат за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу (м. Полтава) до комунального підприємства "Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства" (м. Монастирище, Черкаська область) про стягнення 313 430,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача збитків у розмірі 313 430,70 грн. за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 за самовільне використання водних ресурсів без дозвільних документів.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

В засідання по розгляду справи представник позивача жодного разу не з`явився, відмови від позову суду не подано.

Представник відповідача просить у позові відмовити через його необґрунтованість.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити повністю, виходячи з такого:

Наказом Державної екологічної інспекції України від 01.06.2021 № 250 було затверджено нову редакцію Положення про Державну екологічну інспекцію Центрального округу. Даним Положенням визначено, що Державна екологічна інспекція Центрального округу є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується. Повноваження інспекції поширюються на територію Полтавської та Черкаської областей. Основними завданнями Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції в межах Полтавської та Черкаської областей.

Крім того, Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року № 230 затверджено Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, яким визначено, що Державна екологічна інспекція відповідного округу є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.

До функцій Держекоінспекції віднесено державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема, у сфері про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, зокрема щодо:

наявності та додержання умов дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин;

ведення водокористувачами обліку забору та використання вод, здійснення контролю за якістю і кількістю скинутих у водні об`єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об`єктів у контрольних створах, а також подання відповідним органам звітів;

здійснення заходів з економного використання водних ресурсів;

використання води (водних об`єктів) відповідно до цілей та умов їх надання водокористувачам;

проведення робіт, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварій, які можуть спричинити погіршення якості води;

дотримання екологічних вимог під час проектування, розміщення, будівництва нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об`єктів;

Аналогічні положення містилися у затвердженому Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 № 312 попередньо чинному Положенні про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Позивач вказав, що Інспекцією, на виконання плану Державної екологічної інспекції України із забезпечення реалізації державної політики щодо здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів на 2019 рік, на підставі наказу Інспекції від 28.05.2019 № 06-01-03/522 (а.с. 19) та направлення від 28.05.2019 № 06-01-04/518, 24.06.2019 (а.с. 20) проведено планову перевірку щодо додержання відповідачем, Комунальним підприємством Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства (код 03357091), вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої складено акт № 17/3/2/2019 від 24.06.2019 (а.с. 21).

В справу не надано доказів, що вказані наказ та направлення про проведення перевірки було оскаржено відповідачем в судовому порядку. Вирішення такої категорії спорів віднесено до компетенції судів адміністративної юрисдикції, тому заперечення відповідача з приводу незаконності дій щодо проведення планової перевірки і наказу та направлення на її проведення господарський суд у даному рішенні не оцінює.

Позивач доводить, що в ході перевірки встановлено факт забору води відповідачем з підземних водних свердловин протягом періоду з 01.01.2018 по 31.12.2018, за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

Згідно наданої інформації, наведеної у звіті про використання води за 2018 рік (форма 2ТП-водгосп (річна)) КП Монастирищенське ВУЖКГ встановлено, що відповідачем протягом періоду з 01.01.2018 по 31.12.2018 зі свердловин здійснювався забір води за відсутності спеціального дозволу в кількості 332200 м3.

Позивач вказує, що за таких обставин відповідачем було допущено самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами), що є порушенням статей 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра.

Інспекцією, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 № 389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 № 767/16783 (із змінами), розраховано збитки за формулою:

Зсам = 5 X IV X ТарХ 0,3, ДЄ

IV - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування), м3;

Тар - розмір, грн/100 м3, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої ст. 255 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення. Тар на дату виявлення порушення становить 62,9 грн/100 м3;

5 - коефіцієнт;

0,3 - коефіцієнт до ставок рентної плати, що застосовують житлово-комунальні підприємства (відповідно до ст. 255 Податкового Кодексу України).

Розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів протягом періоду з 01.01.2018 по 31.12.2018:

Зсам 2018 = 5 х 332200 х 0,629 х 0,3 = 313 430 грн. 70 коп.

Між сторонами немає спору з приводу правильності математичного розрахунку суми збитків, які є предметом позову.

Позивач також надав докази, що за допущене порушення вимог природоохоронного законодавства начальника КП "Монастирищенське ВУ ЖКГ" Проніченка О.М. притягнуто до адміністративної відповідальності і винесена постанова про накладення адміністративного стягнення від 26.06.2019 № 002127 у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 гривень. Постанова про накладення адміністративного стягнення у встановленому законом порядку не оскаржена. Сума штрафу сплачена добровільно, що підтверджується квитанцією про сплату штрафу від 16.07.2019 № 109 (а.с. 31-33). Позивач дані обставини вважає доказом правомірності своєї позиції у спорі.

Позивач доводить, що відповідач без спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами) здійснив забір підземних вод з власних свердловин (що є порушенням ст. 16,19,21,23 Кодексу України про надра), чим завдав збитків державі на суму 313 430,70 грн.

З даного питання судом встановлено наступне:

Згідно положень ст. 1,3 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння. Гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються відповідно до них.

Статтею 21 Кодексу України про надра визначено, що надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Статтею 23 Кодексу України про надра визначено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Відповідач надав у справу первинні документи, що він має державні акти на право постійного користування земельними ділянками (а.с. 59-65), які розташовані у Монастирищенському районі Черкаської області в адмінмежах Дібрівської сільської ради за межами населеного пункту для обслуговування свердловин.

Так, відповідач є користувачем земельних ділянок за актами Серія ЯЯ:

- №340541 від 21.102010р. площа 0,3033га;

- № 340544 від 21.10.2010р. площа 0,1708га;

- № 340549 від 22.09.2010р. площа 0,3262га;

- № 340551 від 21.10.2010р. площа 0,1681га;

- № 340552 від 22.09.2010р. площа 0,1657га;

- № 340555 від 21.10.2010р. площа 0,2762га;

- №340556 від 21.10.2010р. площа 0,3412га;

В Акті від 24.06.2019 (а.с. 21) позивачем вказано (розділ Охорона водних ресурсів), що відповідач на час перевірки має дозвіл на спеціальне водокористування від 17.09.2015 № Чкр 546-АЧрк з терміном дії до 18.09.2020. Згідно дозволу, водокористування відповідачем здійснюється із 20 свердловин. Вода використовується для власних господарсько-питних та виробничих потреб, для передачі води населенню, підприємствам та організаціям м. Монастирище.

Відповідачем копію дозволу надано суду - а.с. 58.

В розділі УІ Акту (Опис виявлених порушень) вказано, що у відповідача відсутній спеціальний дозвіл на надра і це є порушенням ст. 16,19,21,23 Кодексу України про надра.

Позивач ніяким чином не заперечує, що відповідач є землекористувачем за місцем розташування 20 свердловин, з яких здійснюється водокористування.

Тому слушними є доводи відповідача про те, що згідно положень чинного законодавства, зокрема, ст. 23 Кодексу України про надра, землевласники та землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів видобувати підземні води для всіх потреб, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних, метрів, на добу.

З цих підстав для правильного вирішення спору у цій справі обов`язковим є дослідження факту дотримання чи недотримання відповідачем добового обсягу видобування підземних вод із кожного з водозаборів.

Відповідач підтверджує достовірність відомостей з власного звіту про використання води за 2018 рік (форма № 2ТП-водгосп (річна) - про те, що відповідач здійснив у 2018р. забір підземної води з 20 свердловин в загальній кількості 332.200 куб.м. (а.с. 66,67).

Тому слід вважати, що у 2018 році відповідач здійснив забір води з кожної свердловини в обсязі що не перевищує 300 куб. м за добу:

332200 куб.м : 20 свердл. : 365дн. = 45,50куб.м. на добу.

Протилежного з боку позивача суду не доведено належними і допустимими доказами. Питання про фактичний обсяг подобового видобування води відповідачем із власних свердловин (якщо розрахунок відповідача є хибним) у Акті перевірки від 24.06.2019 не було висвітлено.

З цих підстав суд погоджується із запереченнями відповідача, що за фактичними обсягами забору підземних вод в 2018 році слід вважати, що з кожного водозабору (свердловини), відповідач не перевищив добового ліміту видобутку підземної води, встановленого нормами ст. 23 Кодексу України про надра.

Ця обставина звільняє відповідача (як землекористувача) на підставі норм ч.І ст. 23 Кодексу України про надра від отримання спеціального дозволу на видобування підземних вод для всіх потреб та від відповідальності, визначеної позивачем на підставі акту превірки від 24.06.2019.

Відповідач також просить врахувати, що позивач невірно визначив праву природу спірних коштів як збитків, оскільки між сторонами немає договірних стосунків і позивачу слід доводити наявність шкоди та всіх чотирьох елементів у вигляді наявності шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою та розмір шкоди.

Суд не погоджується із даними доводами та враховує, що позивачем для розрахунку позовних вимог застосовано Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, яким затверджено Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Так, дана методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів. Застосована позивачем формула розрахунку збитків вказана у розділі ІХ Методики.

Отже саме законодавцем визначено правову природу спірних коштів у вигляді збитків і в даному питанні у суду заперечень проти доводів позивача немає.

Однак предмет спору у справі не звільняє позивача від доведеності допущеного відповідачем порушення, при якому настає відповідальність у вигляді відшкодування збитків, вину позивача у порушенні та розмір збитків.

Оскільки позивач не надав суду ніяких доказів порушення відповідачем природоохоронного законодавства способом видобування ним води зі свердловин більше 300 кубічних метрів на добу з кожного водозабору, то підстав для стягнення з відповідача завданих збитків суду не доведено.

За таких обставину у позові слід відмовити повністю.

При поданні відзиву на позов відповідач вказав, що ним орієнтовно будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24000,00 грн. і за результатами вирішення спору представник відповідача просить стягнути ці кошти з позивача.

З даного питання судом встановлено наступне:

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 58 ГПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.27,30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Адвокатську допомогу відповідачу в справі надав адвокат Сизько Б.Б. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЧК № 000624 (а.с. 68) за довіреністю від 12.04.2022 (а.с. 70) та за договором № 01 від 11.04.22 про надання професійної правничої допомоги.

За умовами даного договору адвокат Сизько Б.Б. зобов`язався надати відповідачу послугу у вигляді представництва інтересів відповідача у Господарському суді Черкаської області при розгляді справи № 925/115/22 за позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу (м. Полтава) до комунального підприємства "Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства".

Загальну вартість послуг адвоката сторони договору оцінили в розмірі 24000,00 грн.

В справу подано докази, що платіжним дорученням № 309 від 12.04.2022 відповідач сплатив адвокату 24000,00 грн. за надання правничої допомоги за договором № 01 від 11.04.2022.

Також сторонами вказаного договору було складено акт № 1 від 20.04.2022 приймання-передачі професійної правничої допомоги, за яким сторонами підтверджено, що адвокат Сизько Б.Б. надав, а відповідач прийняв послуги у вигляді складення/підготовки відзиву на позов, участь в судових засіданнях в межах розгляду справи № 925/115/22 на суму 24000,00 грн. Послуги прийнято без зауважень з боку відповідача.

Всі документи, які наявні в справі з приводу понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу були надіслані стороні позивача поштовим зв`язком, докази про що надано в справу.

Позивач заперечень і доводів проти неспівмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу суду не подав. Суд за правилами чинного ГПК України позбавлений права самостійно вирішувати дане питання і зменшувати розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в інтересах однієї із сторін.

Згідно ч. 4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Отже за таких обставин та у відповідності до ст. 129 ГПК України, при відмові в позові з позивача на користь відповідача слід стягнути 24000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Центрального округу (ідентифікаційний код 42149108, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 6) на користь Комунального підприємства "Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства" (ідентифікаційний код 03357091, м. Монастирище, Черкаська область, пров. Франка, 1А) -- 24 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 09 травня 2022

Суддя Н.М. Спаських