ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 902/974/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевич В. Ю.- головуючий, Краснов Є. В., Могил С. К.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Ладижинської міської ради

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 (головуючий суддя Савченко Г. І., судді Демидюк О. О., Павлюк І. Ю.) та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.10.2021 (суддя Міліціанов Р. В.) у справі

за заявою Ладижинської міської ради

про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст заяви

1. 30.09.2021 Ладижинська міська рада (далі - Ладижинська міськрада, заявник) звернулася до Господарського суду Вінницької області із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту (тимчасового позбавлення права на відчуження майна) на об`єкт нерухомого майна, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Сансара» (далі - ТОВ «Сансара»), а саме майновий комплекс будівель та споруд загальною площею 518,5 кв. м, розташований за адресою: вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Вінницька область, 24321 (далі - майновий комплекс).

2. Заява мотивована тим, що Ладижинська міськрада має намір звернутись до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного підприємства «Екатерина.» (далі - ПП «Екатерина.»), ТОВ «Сансара», Ободівської сільської ради Вінницької області (далі - Ободівська сільрада) про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майновий комплекс.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Господарський суд Вінницької області ухвалою від 01.10.2021 у задоволенні заяви Ладижинської міськради про забезпечення позову шляхом накладення арешту (тимчасового позбавлення права на відчуження майна) на об`єкт нерухомого майна, який належать на праві власності ТОВ «Сансара» (майновий комплекс), відмовив.

4. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 07.12.2021 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.10.2021 залишив без змін.

5. Судові рішення мотивовані тим, що заява Ладижинської міськради про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову не містить належних доказів на підтвердження обставин неможливості чи утруднення виконання рішення суду, яке буде винесено у справі за майбутнім позовом, про намір подання якого зазначає заявник у заяві про забезпечення позову.

6. Самі лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження майна без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

7. У січні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Ладижинської міськради (скаржник), в якій скаржник просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.10.2021, ухвалити нове рішення, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги та заперечень на неї

8. На обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених абзацом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Ладижинська міськрада зазначає, що суди попередніх інстанцій неповно встановили всі обставини, що мають значення для вирішення даної справи, а тому судові рішення підлягають скасуванню.

9. Скаржник указує, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1004/21 за позовом Ладижинської міськради до ПП «Екатерина.», ТОВ «Сансара», Ободівської сільради про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна - майнового комплексу від 04.08.2021 та скасування державної реєстрації права власності на майновий комплекс.

10. Передумовою звернення з вказаним позовом стало те, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.03.2021 у справі № 902/1026/20, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021, з ПП «Екатерина.» на користь Ладижинської міськради стягнуто 101 514,36 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування в період з 01.02.2020 по 01.10.2020 земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташований майновий комплекс.

11. 17.08.2021 Господарським судом Вінницької області видано судовий наказ про примусове виконання даного судового рішення, але до моменту видачі судового наказу 04.08.2021 між керівниками та засновниками ПП «Екатерина.» ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) та ТОВ «Сансара» ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) був підписаний акт приймання-передачі вищезазначеного майнового комплексу до статутного фонду ТОВ «Сансара», 06.08.2021 за товариством було зареєстроване право власності на вказаний майновий комплекс.

12. 13.09.2021 Ладижинським міським відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Ладижинський міський ВДВС) відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду, в ході якого з листів Міністерства внутрішніх справ України та Державної фіскальної служби України стало відомо про те, що розрахункових рахунків в банківських та інших фінансових установах, рухомого, нерухомого майна ПП «Екатерина.» не має.

13. Отже, на думку скаржника, вирішення в судовому порядку питання повернення майнового комплексу у власність ПП «Екатерина.» шляхом визнання недійсним укладеного між пов`язаними особами правочину, уможливіть виконання рішення судів, стягнення до місцевого бюджету 101 514,36 грн безпідставно збережених коштів за безоплатне користування земельною ділянкою комунальної власності та відновлення порушеного права Ладижинської територіальної громади.

14. Ладижинська міськрада вказує, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що у заяві про вжиття заходів забезпечення позову про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності заявник зазначав та надавав відповідні докази про те, що власник майнового комплексу, арешт на який просив накласти заявник, з моменту його створення та першої державної реєстрації права власності на нього у 2012 році та протягом майже десяти років неодноразово змінювався. Всі дії, спрямовані на перехід права власності на даний об`єкт нерухомості, вчинялися пов`язаними між собою юридичними та фізичними особами лише з однією метою - безоплатне користування земельною ділянкою комунальної власності, оскільки жоден власник даного нерухомого майна не укладав з власником земельної ділянки, на якій розташоване майно, договір оренди земельної ділянки та на порушення вимог чинного законодавства України не сплачував до місцевого бюджету орендну плату.

15. Крім того вказаний майновий комплекс завжди перебував під фактичним контролем однієї фізичної особи - ОСОБА_2 , що підтверджується наданими суду доказами (витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а всі правочини, спрямовані на перехід права власності на зазначене вище майно, мали фіктивний характер та вчинялися лише з однією метою - безоплатне, незаконне користування комунальним майном.

16. Таким чином, висновки судів про те, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що його права порушено або може бути порушено внаслідок невжиття заходів забезпечення позову, а також не наведено обставин неможливості накладення арешту на нерухоме майно в рамках виконавчого провадження, є помилковими.

17. Ладижинська міськрада також зазначає, що постановою суду апеляційної інстанції стягнуто із заявника 4000,00 грн судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом. При цьому при вирішенні даного питання суд не врахував всіх обставин справи та неправильно застосував норми матеріального права.

18. Скаржник вважає, що ТОВ «Сансара» не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні статей 76- 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відшкодування витрат на правничу допомогу та наявності права у адвоката Шевченка Віталія Валерійовича (далі - Шевченко В. В.) на представництво інтересів ТОВ «Сансара» в суді апеляційної інстанції, а тому судом неправомірно було прийнято до уваги відповідний відзив з доданими до нього копіями документів та ухвалено рішення про стягнення з Ладижинської міськради 4000,00 грн судових витрат на правничу допомогу.

19. Справа розглядається судом касаційної інстанції у розумний строк з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

20. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

21. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

22. Верховний Суд дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

23. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення.

24. Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

25. За змістом цієї норми обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

26. Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

27. При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову оцінюється обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

28. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття таких заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

29. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

30. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

31. Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

32. За матеріалами справи Ладижинська міськрада звернулася до Господарського суду Вінницької області із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту (тимчасового позбавлення права на відчуження майна) на об`єкт нерухомого майна, який належить на праві власності ТОВ «Сансара» (майновий комплекс).

33. Заявник вказав, що має намір звернутись до Господарського суду Вінницької області з позовом до ПП «Екатерина.», ТОВ «Сансара», Ободівської сільради про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майновий комплекс, тобто з вимогами немайнового характеру.

34. Верховний Суд зазначає, що, оскільки у даному випадку позивач мав намір звернутися до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

35. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 у справі № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі № 916/2761/20).

36. Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

37. Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що 23.03.2021 Господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 902/1026/20 за позовом Ладижинської міськради до ПП «Екатерина.» про стягнення 101 514,32 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 3 492 кв. м, на якій було розташоване нерухоме майно відповідача в період з 01.02.2020 по 01.10.2020. Цим рішенням суду, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021, позовні вимоги Ладижинської міської ради задоволені в повному обсязі.

38. 17.08.2021 судом видано відповідний наказ про примусове виконання вищезазначеного судового рішення. 13.09.2021 Ладижинським міським ВДВС відкрито виконавче провадження № 66800899 щодо примусового стягнення з боржника ПП «Екатерина.» на користь Ладижинської міськради 101 514,32 грн.

39. У жовтні 2020 року до подання позовної заяви про стягнення з ПП «Екатерина.» 101 514,32 грн безпідставно збережених коштів, Ладижинська міськрада також подавала до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту (тимчасового позбавлення права на відчуження) на майновий комплекс.

40. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.10.2020 у справі № 902/1018/20, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020, відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

41. Рішення судів мотивовані тим, що заявником не доведено, як саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист оспорюваних прав позивача - Ладижинської міськради.

42. Скаржник указує, що майновий комплекс був відчужений ПП «Екатерина.» шляхом внесення його до статутного фонду ТОВ «Сансара». 04.08.2021 директором ПП «Екатерина.» Романюк А. О. та директором ТОВ «Сансара» Романюком О. В. було підписано відповідний акт № б/н приймання-передачі даного нерухомого майна. На підставі зазначеного акта приймання-передачі 06.08.2021 державний реєстратор Ободівської сільради Солієва Л. В. здійснила державну реєстрацію права власності на майновий комплекс за ТОВ «Сансара».

43. Під час виконавчого провадження № 66800899 про стягнення 101 514,32 грн на запит виконавчої служби від 13.09.2021 № 114031830 була отримана відповідь від Міністерства внутрішніх справ України про те, що за ПП «Екатерина.» транспортні засоби не зареєстровані. З відповіді Державної фіскальної служби України від 13.09.2021 на запит виконавчої служби стало відомо, що дане підприємство не має розрахункових рахунків у банках та інших фінансових установах. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.09.2021 № 274182236 інше нерухоме майно у ПП «Екатерина.» відсутнє. Єдиним можливим способом виконання судового рішення була реалізація державною виконавчою службою об`єкта нерухомого майна - майнового комплексу, який перебував у власності ПП «Екатерина.» в період з 29.01.2020 по 06.08.2021 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2020 № 211066521).

44. На думку заявника, у зв`язку з відмовою судів у накладенні арешту на дане майно, внаслідок чого ПП «Екатерина.» його відчужило, Ладижинська міськрада фактично позбавлена можливості поновлення свого порушеного права та стягнення з боржника до місцевого бюджету коштів в сумі 101 514,32 грн та змушена звертатись до суду з новим позовом про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності на даний об`єкт за ТОВ «Сансара» та повернення його у власність ПП «Екатерина.».

45. Заявник, як на підставу для звернення до суду з даною заявою про забезпечення позову, посилається на те, що на даний час існує реальна ймовірність подальшого відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що в свою чергу ускладнить чи унеможливить в подальшому виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 23.03.2021, позбавить Ладижинську міськраду права на ефективний захист її порушених прав.

46. Посилаючись на наведені обставини, заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту (тимчасового позбавлення права на відчуження майна) на об`єкт нерухомого майна - майновий комплекс, який належать на праві власності ТОВ «Сансара».

47. Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що заяву про забезпечення позову до його подання Ладижинська міськрада обґрунтовує необхідністю вжиття заходів забезпечення ймовірним ускладненням чи унеможливленням в подальшому виконання вже існуючого рішення Господарського суду Вінницької області від 23.03.2021 у справі № 902/1026/20, до подання позову у якій заявником вже було подано заяву про забезпечення позову та у задоволенні якої судом було відмовлено. Невжиття заходів забезпечення позову в інших судових справах не є достатньою підставою для застосування таких заходів при вирішенні пов`язаних спорів.

48. Апеляційний господарський суд установив, що вказана заява не містить належних доказів на підтвердження обставин неможливості чи утруднення виконання рішення суду, яке буде винесено у справі за майбутнім позовом, про намір подання якого зазначає заявник у заяві про забезпечення позову.

49. Самі лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження майна без наведення відповідного обґрунтування підтвердженого доказами не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

50. Подана до суду першої інстанції заява містить лише опис вирішення спору у справі № 902/1026/20, зокрема хронологію вирішення процесуальних питань та ухвалення судового рішення, відомості про отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання, обставини вчинення виконавчих дій.

51. Апеляційний господарський суд також вказав, що судом першої інстанції правильно зауважено, що заявник не заперечує того факту, що станом на момент вчинення дій з відчуження нерухомого майна будь яких заборон на вчинення відповідних дій не існувало. Неодноразове відчуження нерухомого майна з 2012 року, за відсутності заборон на вчинення таких дій, не може стати підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Заявником також не наведено обставин неможливості накладення арешту на нерухоме майно в рамках виконавчого провадження.

52. Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що заява Ладижинської міськради не містить посилання на докази, які підтверджують висновки про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, і таких доказів до заяви не додано, тобто доказами не підтверджена наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування даного заходу забезпечення позову.

53. Щодо доводів скаржника, що апеляційним господарським судом безпідставно задоволено заяву ТОВ «Сансара» про відшкодування витрат на правову допомогу та стягнуто з Ладижинської міськради 4000,00 грн судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає таке.

54. Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

55. Згідно з частинами першою-третьою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

56. Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

57. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування щодо невідповідності заявлених витрат цим критеріям (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

58. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

59. У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (такий правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

60. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

61. За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

62. Суд апеляційної інстанції встановив, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Сансара», зокрема, надано: належним чином засвідчені копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого Шевченку В. В. та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.11.2021 № 1022079 на представництво ТОВ «Сансара» у Північно-західному апеляційному господарському суді адвокатом Шевченком В. В.; договір № б/н від 10.11.2021 про надання професійної правничої допомоги (далі - договір), укладений адвокатом Шевченком В. В. (далі - адвокат) та ТОВ «Сансара» (далі - клієнт).

63. Предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та умовах, визначених договором (пункт 1.1 договору).

64. На виконання пункту 1.1 даного договору клієнт надає право (уповноважує) адвоката при здійсненні своїх повноважень: представляти клієнта перед державними органами, банками, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та будь-якими фізичними особами; представляти клієнта в правоохоронних та контролюючих органах, органах місцевого самоврядування, органах нотаріату, органах Державної виконавчої служби, судах всіх інстанцій, у тому числі місцевих судах (загальних, господарських, адміністративних), судах апеляційної та касаційної інстанцій (загальних, господарських, адміністративних), Верховному Суді України, Конституційному Суді України, з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, скаржнику, заінтересованій особі, стороні виконавчого провадження та захиснику клієнта незалежно від його процесуального статусу (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок тощо).

65. Для вчинення вищезазначених дій адвокату надається право: одержувати необхідні довідки та документи, підписувати та подавати претензії, вимоги, заяви, листи, клопотання, позовні заяви, заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, про визнання клієнта кредитором у справах про банкрутство, адміністративні позови, цивільні позови, заяви про видачу судових наказів та виконавчих листів, скарги, апеляційні скарги, касаційні скарги, розписуватись на них від імені клієнта, сплачувати від імені клієнта судовий збір, а також знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення (вироки, рішення, постанови, ухвали) судів, збирати будь-які відомості про факти, що можуть використовуватися як докази у справі, а також користуватися всіма іншими правами, наданими законодавством України для такого роду повноважень та цим договором адвокату.

66. Крім того надано додаток № 1 до договору про оплату послуг адвоката (гонорару) відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Вказаним додатком встановлено наступний розмір, порядок оплати послуг адвоката та його обчислення виходячи з наступного: погодинна оплата відповідно до затраченого часу становить 2000,00 грн за 1 год. Фіксована оплата праці адвоката за весь комплекс правових послуг становить 4000,00 грн. Оплата проводиться в день укладення угоди. У разі несвоєчасної оплати договір вважається розірваним. У разі припинення (розірвання) договору з ініціативи клієнта, повернення йому коштів здійснюється на підставі акту виконаних робіт за фактично затрачений час адвоката виходячи з 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину праці. Усі спори щодо умов повернення гонорару вирішуються шляхом переговорів або в судовому порядку.

67. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 10.11.2021 за договором, підписаним між ТОВ «Сансара» (замовник) та адвокатом Шевченком В. В. (виконавець), який також міститься у матеріалах справи, послуги, передбачені вищезазначеним договором, надані виконавцем у встановлений термін, у повному обсязі та з дотриманням інших умов згаданого вище договору відповідно до нижченаведеного переліку: 1. Види послуг: надання консультації; кількість: 30 хв.; одиниця виміру: 2000,00 грн/година; ціна: 1000,00 грн; 2. Види послуг: написання відзиву на апеляційну скаргу; кількість: 1 год.; одиниця виміру: 2000,00 грн/година; ціна: 2000,00 грн; 3. Види послуг: подача відзиву до суду та відповідачу; кількість: 30 хв.; одиниця виміру: 2000,00 грн/година; ціна: 1000,00 грн. Разом: 4000,00 грн.

68. Звідси суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «Сансара» згідно з вимогами статей 74, 126 Господарського процесуального кодексу України доведено обставини надання йому адвокатом Шевченком В. В. професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 902/974/21 у суді апеляційної інстанції у заявленому розмірі.

69. При цьому суд урахував, що обов`язок доведення неспівмірності витрат в силу приписів частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

70. Ладижинська міськрада скористалась своїм правом відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України та подала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

71. Обґрунтовуючи подане клопотання, скаржник зазначив, що наданий суду представником ТОВ «Сансара» акт приймання-передачі наданих послуг за договором містить види послуг - написання відзиву на апеляційну скаргу та подача відзиву до суду та відповідачу, що не передбачені вищевказаним договором. Крім того, така послуга як подача відзиву до суду та відповідачу не має впливу на хід розгляду справи та не потребує спеціальних професійних навиків. Крім того, в даній справі заявник ставить під сумнів сам факт перерахування зазначеної суми коштів ТОВ «Сансара» на розрахунковий рахунок адвоката Шевченка В. В. на підставі договору, оскільки відповідних доказів такого перерахування коштів суду не надано.

72. Суд апеляційної інстанції вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

73. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

74. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

75. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

76. Суд апеляційної інстанції встановив, що договором передбачено, що його предметом є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, зокрема, для вчинення вищезазначених дій адвокату надається право: давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, тощо.

77. Таким чином, ураховуючи умови договору, невжиття у вказаному договорі слова «відзив» не позбавляє можливості адвоката подавати такі відзиви.

78. На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду не прийняла до уваги доводи заявника, що написання відзиву на апеляційну скаргу та подача відзиву до суду та відповідачу не передбачені вищевказаним договором. Критично суд також оцінив твердження скаржника, що така послуга як подача відзиву до суду не має впливу на хід розгляду справи та не потребує спеціальних професійних навиків.

79. Щодо посилання скаржника на відсутність доказів сплати витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вказав, що за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (такий правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19).

80. Звідси апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що надані представником ТОВ «Сансара» докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 4000,00 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу їх здійснення. Підстави для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відсутні.

81. Суд касаційної інстанції також зазначає, що оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених судами обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду судових рішень у справі судом касаційної інстанції, який відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

82. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу Ладижинської міськради слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

83. За змістом частин першої, третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

84. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

85. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

86. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу Ладижинської міськради слід залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

87. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Ладижинської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.10.2021 у справі № 902/974/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Є. В. Краснов

С. К. Могил