РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2022Справа № 910/21436/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Київського міського центру зайнятості до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення 47 241,51 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2021 року Київський міський центр зайнятості (далі - Центр) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - Головне управління) про стягнення 47 241,51 грн, які були виплачені як допомога по безробіттю незаконно звільненому працівнику останнього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі № 910/21436/21 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Також вказаною ухвалою суду відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

20 січня 2022 року до суду надійшло клопотання Головного управління про заміну його належним відповідачем, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 січня 2022 року.

18 лютого 2022 року до суду надійшло повторне клопотання Головного управління про заміну його належним відповідачем, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2022 року.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 29 грудня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/21436/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження Головного управління, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 01025, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 29 грудня 2021 року була отримана уповноваженим представником відповідача 5 січня 2022 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення цього судового відправлення № 010.

Проте відповідач у встановлений строк не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Частиною 4 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог Центр посилався на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року № 826/2524/15, яке набрало законної сили 14 квітня 2021 року, встановлено, що Головне управління прийняло наказ від 26 січня 2015 року № 41о/с «По особовому складу», яким відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» та згідно з пунктами 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, з посади інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Вишгородського району, підпорядкованого Управлінню Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - Управління).

Судом встановлено, що у зв`язку із звільненням 24 липня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву до Дарницької філії Центру, копія якої знаходиться у матеріалах справи № 910/21436/21, про надання йому статусу безробітного та призначення передбаченої законом виплати допомоги по безробіттю.

З витягу із наказів від 11 березня 2021 року, копія якого міститься у матеріалах даної справи, вбачається, що наказами Центру від 24 липня 2020 року № НТ200724 та від 27 липня 2020 року № НТ200727 ОСОБА_1 надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю та розпочато її виплату з 24 липня 2020 року.

Вказаним рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року у справі № 826/2524/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління від 26 січня 2015 року № 41 о/с «По особовому складу» в частині його звільнення з посади з 26 січня 2015 року

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року в справі № 826/2524/15 наказом Головного управління від 20 січня 2021 року № 1 о/с скасовано пункт наказу від 26 січня 2015 року № 41 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено його з 26 січня 2015 року на посаді інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Вишгородського району, підпорядкованого Управлінню.

Зі змісту наданої позивачем копії довідки-розрахунку від 9 березня 2021 року № 08-563/10-21/21 вбачається, що ОСОБА_1 за період перебування на обліку в службі зайнятості з 24 липня 2020 року по 19 січня 2021 року отримав допомогу по безробіттю в розмірі 47 241,51 грн.

За умовами пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон) виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу позивача від 25 січня 2021 року № НТ210125 ОСОБА_1 було припинено здійснення виплат допомоги по безробіттю з 20 січня 2021 року в зв`язку із поновленням його на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону.

З витягу із наказів від 11 березня 2021 року також вбачається, що наказом Центру від 25 січня 2021 року № НТ210125 прийнято рішення про припинення реєстрації безробітного ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням його на роботі.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач звернувся до Головного управління з листом від 15 березня 2021 року № 263.5-1135/21 про повернення суми виплаченої допомоги у розмірі 47 241,51 грн.

Однак листом від 20 квітня 2021 року № 29/106, копія якого знаходиться в матеріалах цієї справи, відповідач повідомив, що вищезазначена виплата буде здійснена після перегляду судом апеляційної інстанції рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року № 826/2524/15.

Листом від 27 вересня 2021 року № 263.5-3698/21, копія якого знаходиться в матеріалах цієї справи, позивач повторно звернувся до відповідача про повернення суми виплаченої допомоги у розмірі 47 241,51 грн, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року № 826/2524/15 щодо визнання противправним та скасування наказу від 26 січня 2015 року № 41 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції залишено без змін.

Однак відповіді на вказану претензію відповідач не надав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом, який, згідно з його преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За умовами частини 1 статті 6 Закону право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Статтею 7 цього Закону передбачено такий вид забезпечення безробітного, як допомога по безробіттю.

Як було зазначено вище, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до частини 4 статті 35 Закону з роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями статті 35 Закону передбачено право Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі його поновлення на роботі за рішенням суду, а також обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

При цьому достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 з 24 липня 2020 року перебував на обліку в Центрі як безробітний, який з 24 липня 2020 року по 19 січня 2021 року отримав допомогу по безробіттю в загальному розмірі 47 241,51 грн.

Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі - відновлення працівника на колишній роботі і в колишній посаді у разі його незаконного звільнення.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним.

Як вже зазначалося судом, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року в справі № 826/2524/15 визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління від 26 січня 2015 року № 41 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 , поновлено вказану фізичну особу на посаді інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Вишгородського району, підпорядкованого Управлінню, з 26 січня 2015 року та стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 316 598,48 грн.

Водночас господарським судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року резолютивну частину вказаного рішення було змінено, шляхом викладення її п`ятого абзацу в іншій редакції, згідно з якою вказаний середній заробіток було стягнуто на користь ОСОБА_1 не з Головного управління, а з Управління, оскільки саме останнє є роботодавцем цієї фізичної особи.

У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року залишено без змін.

За приписами статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, вищевказаними нормами припинення реєстрації та, відповідно, припинення виплати допомоги по безробіттю, прямо пов`язані з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду.

У той же час днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі є день видачі роботодавцем відповідного наказу або розпорядження про поновлення працівника на посаді.

Судом встановлено, що наказом відповідача від 20 січня 2021 року № 1 о/с ОСОБА_1 поновлено на займаній посаді.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовими рішеннями в адміністративній справі № 826/2524/15, роботодавцем вказаної фізичної особи був не відповідач - Головне управління, а Управління, і тому саме з останнього утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління знаходиться в стані припинення, проте інформація про внесення запису про його ліквідацію на момент розгляду даної справи відсутня.

Таким чином, Головне управління не є належним відповідачем у дані справі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Центру до вказаного ним відповідача слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання: 18 травня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко