ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.05.2022 Справа № 914/889/22

Суддя Господарського суду Львівської області Петрашка М.М., розглянувши

заяву Комунального підприємства Львівської обласної ради "Нерухомість та майно"

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-К"

про видачу судового наказу про стягнення 14067,19 грн.

ВСТАНОВИВ

Комунальне підприємство Львівської обласної ради "Нерухомість та майно" звернулась до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-К" заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг №66-с від 22.10.2015р. в розмірі 14067,19 грн.

Відповідно до статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною 1 статті 151 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2-1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", розмір ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу становить 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу Комунальному підприємству Львівської обласної ради "Нерухомість та майно" в даному випадку слід було сплатити судовий збір в розмірі 248,10 грн., а докази його сплати слід було подати до суду.

Однак, як вбачається із поданих матеріалів, заявником до заяви про видачу судового наказу долучено докази сплати судового збору лише в розмірі 227,00 грн. (платіжне доручення №1777 від 27.04.2022р. на суму 227,00 грн.).

Таким чином в даному випадку заявник не доплатив та не подав докази сплати судового збору у розмірі 21,10 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Отже враховуючи наведене, суд дійшов висновку відмовити Комунальному підприємству Львівської обласної ради "Нерухомість та майно" у видачі судового наказу на підставі пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявником подано докази сплати судового збору в розмірі 227,00 грн., а не в розмірі 248,10 грн.

При цьому суд звертає увагу заявника, що відповідно до частини 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Також суд зазначає, що згідно із частиною 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 147, 150, 151, 152, 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. Відмовити у видачі судового наказу в порядку наказного провадження.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу господарського суду може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Петрашко М.М.