ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2022 р. Справа№ 910/15447/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Разіної Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 (повний текст складено 16.12.2021)

у справі № 910/15447/21 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до Приватного акціонерного товариства "ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА"

про відшкодування матеріальної шкоди 168 464,24 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА" про стягнення страхового відшкодування у сумі 168 464,24 грн в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач (страховик) виплатив потерпілій особі (страхувальнику) суму 315 646,01 грн страхового відшкодування на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0002464 від 12.10.2016.

У зв`язку з тим, що шкоду, розмір якої виплатив позивач, страхувальнику завдано особою, роботодавцем якої є відповідач, цивільно-правову відповідальність якого застраховано у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду, зокрема, до власника автомобіля "Volkswagen CaddyVolkswagen" (відповідач) та до Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", як страховика відповідача.

Враховуючи, що страховик відповідача здійснив часткове страхове відшкодування у розмірі 147 181,77 грн, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом до відповідача про страхове відшкодування решти суми 168 464,24 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" на користь Приватного акціонерного товариства "ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА" витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 у справі № 910/15447/21 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції позивач зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевим господарським судом:

- ототожнено претензію позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування;

- не розглянуто клопотання позивача про залучення до участі у справі Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, яке було одночасно заявлено позивачем з позовною заявою;

- не надано оцінки відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду першої інстанції 12.11.2021 та не встановлено, що вказана відповідь на відзив була подана до Господарського суду міста Києва;

- не вірно застосовано до спірних правовідносин постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

За таких обставин, позивач вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції фактично прийняв оскаржуване рішення про права, інтереси та обов`язки Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", яке не було залучено до участі у справі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Зокрема за твердженням відповідача, позивачем пред`явлені вимоги до неналежного відповідача.

Таким чином, на думку відповідача, саме страховик відповідача залишається зобов`язаним суб`єктом перед позивачем, оскільки страховик відповідача повинен виплачувати страхове відшкодування, замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Разом з цим, відповідач стверджує, що страхове відшкодування позивачем було використане не для ремонту автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а для звичайного технічного обслуговування, оскільки надані позивачем документи не доводять реальності завданих збитків та не мають причинного зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 у справі № 910/15447/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційні скарги у справі № 910/15447/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 у справі № 910/15447/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б., Разіної Т.І. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.10.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (страхувальником позивача) укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0002464, предметом якого є майнові інтереси страхувальника позивача, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом "AUDI Q7" д/н НОМЕР_1 та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням, зазначеними п.1.2 договору.

Строк дії цього договору з 12.10.2016 по 11.10.2021.

14.05.2021 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів "AUDI Q7" д/н НОМЕР_1 та "Volkswagen Caddy" д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого за шкоду майну перед третіми особами застрахована в Акціонерному товаристві "Страхова компанія "АРКС" згідно полісу № 201855152.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "УНІКА", транспортний засіб AUDI Q7" д/н НОМЕР_1 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на праві приватної власності.

Вартість відновлювального ремонту на підставі рахунку-фактура Товариства з обмеженою відповідальністю "Ауді-Центр Україана" № 321051726 від 17.05.2021 склала 315 646,01 грн.

За страховим випадком позивачем було складено страховий акт № 00428147 від 01.06.2021 та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 315 646,01 грн. Вказана виплата страхового відшкодування підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 225462 від 07.06.2021.

Таким чином Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" виконало свої зобов`язання перед страхувальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" згідно умов договору №245001/4098/0002464 від 12.10.2016.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2021р. у справі № 754/8261/21 водія транспортного засобу "Volkswagen Caddy" д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до лімітів полісу № 201855152 ліміт за шкоду завдану майну в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 130 000,00 грн.

Згідно умов полісу № 201855152 розмір франшизи становить 0,00 грн.

Як зазначив позивач, у червні 2021 року він звертався до Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" із заявою на виплату страхового відшкодування від 16.06.2021 за вих. №00428147.

В свою чергу, Акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" листом від 20.07.2021 за вих. № 6324-12цв повідомило позивача про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 147 181,77 грн та сплатило страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн за полісом № 201855152, що підтверджується вхідним платіжним дорученням № 801089 від 21.07.2021 та 17 181,77 грн за договором страхування (полісом) №161ак1юб від 26.03.2021, що підтверджується вхідним платіжним дорученням № 801101 від 21.07.2021 року.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з претензією від 21.07.2021 за вих. № 00428147 від 21.07.2021 на суму 185 646,01 грн на підставі ст. 1172 Цивільного кодексу України.

Відповідач листом від 10.08.2021 за вих. №418 повідомив позивача про те, що матеріали претензії передано до Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" для вирішення питання про відшкодування шкоди, оскільки автомобіль "Volkswagen Caddy" д/н НОМЕР_2 , що належить Приватному акціонерному товариству "ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА" має страховий захист за програмою "Додаткового добровільного страхування цивільної відповідальності" згідно договору страхування №161ак1юб від 26.03.2021.

Однак, як стверджував позивача, за вказаним договором страхування №161ак1юб від 26.03.2021 Акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" вже виконало свої зобов`язання, сплативши позивачу 21.07.2021 суму 17 181,77 грн, як вбачається із розрахунку розміру страхового відшкодування за договором №161ак1юб від 26.03.2021.

Отже, визначена позивачем ціна позову 168 464,24 грн є різниця між фактично виплаченою сумою страхового відшкодування позивачем (315 646,01 грн) та страховою виплатою з урахуванням зносу деталей, здійсненою Акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (130 000,00 грн та 17 181,77 грн).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" на користь Приватного акціонерного товариства "ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА" витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Спір у справі стосується стягнення з відповідача 168 464,24 грн різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), сплаченою позивачем потерпілій особі.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України передбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Частиною другою статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

За змістом ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).

За правилами ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення Цивільного кодексу України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5).

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика).

Відповідно до пп.пп. 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 31.05.2017 року у справі № 758/10356/14-ц, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 10.08.2018 у справі № 910/20638/17.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим, зазначені зобов`язання не взаємовиключні. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Таким чином, у разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки ч. 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Отже особа, на яку покладено відповідальність за настання дорожньо-транспортної пригоди, має сплатити потерпілій особі різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у дорожньо-транспортній пригоді, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15, постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 754/5626/19.

Судова колегія дослідила докази у справі, зокрема:

- страховий акт № 00428147 від 01.06.2021, складений позивачем, згідно з яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "AUDI Q7" - реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 315 646,01 грн, франшиза 0,00 грн, відповідно, сума страхового відшкодування - 315 646,01 грн;

- звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 16857 від 02.06.2021, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля "AUDI Q7" - реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 351 656,48 грн.

Також правильність розрахунку вартості відновлювального ремонту зазначеного транспортного засобу підтверджується діями страховика відповідача, а саме, сплативши позивачу 147 181,77 грн (130 000,00 грн (франшиза) - 17181,77 грн), Акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (страховик відповідача) частково виконало свою частину зобов`язання щодо відшкодування страхової виплати за пошкодження автомобіля "AUDI Q7" - реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, а також приписів ст.ст. 1187 та 1172 Цивільного кодексу України, відповідальним за решту відшкодування вартості страхового відшкодування у розмірі 168 464,24 грн є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, тобто - відповідач.

Колегія суддів зауважує на тому, що відмовляючи у позові суд першої інстанції зазначив, що: "підставою вважати порушеними права позивача відповідачем при невиплаті суми страхового відшкодування на користь позивача є саме неотримання коштів від відповідача протягом місяця від дня отримання страховою компанією регресної вимоги.

Відповідно до постанови від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності".

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає нормам матеріального права, а висновок, викладений у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, недоречно застосовувати при вирішенні спору у цій справі, оскільки у справі № 755/18006/15-ц предмет і підстави позову були іншими, а тому ці висновки не є ревалентними для господарської справи, що розглядається.

Окрім того, судова колегія погоджується з обґрунтуванням позивача стосовно того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку пославшись на п. 37.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній до 18.09.2011) відповідно до якої виплата страхового відшкодування здійснювалась протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" документів.

Судова колегія зазначає, що місцевий господарський суд в цій справі дійшов помилкового висновку про відмову у позові з огляду на те, що не врахував, що у пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено підстави, за наявності яких саме страховик має право відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування).

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а позивачем належним чином не доведено та не надано доказів вини відповідача.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, як таке, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, яке в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, за визначеними позивачем підставами та предметом позову.

Окрім того, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було надано оцінки відповіді на відзив на позов.

Таким чином, наведені позивачем у апеляційній скарзі доводи є документально обґрунтованими та такими, що не належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Твердження відповідача, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу спростовуються матеріалами справи та дослідженими судами доказами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Пунктом 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про розподіл судових витрат, а саме витрат про надання правничої допомоги у розмірі 12 000,00 грн.

Враховуючи відмову в позові, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 12 000,00 грн не підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 у справі № 910/15447/21 скасувати.

Прийняти нове рішення:

"Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА" (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 11-Б; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (04112, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 6 літ. В; ) страхове відшкодування у сумі 168 464,24 грн (сто шістдесят вісім тисяч чотириста шістдесят чотири грн 24 коп.), витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2526,96 грн (дві тисячі п`ятсот двадцять шість грн 96 коп)."

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА" (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 11-Б; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (04112, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 6 літ. В; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3790,44 грн (три тисячі сімсот дев`яносто грн 44 коп).

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/15447/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

Т.І. Разіна