ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1161/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Зоренко О.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Оніщук Є.О., адвокат, ордер серії ВХ №1020901 від 11.04.2022

приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Коби Володимира Івановича (с.Широка

Гребля Вінницький район Вінницька область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (с.Броники Новоград-

Волинський район Житомирська область)

про стягнення 192631,03грн.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 04.05.2022 до 18.05.2022.

Фізична особа-підприємець Коба Володимир Іванович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про стягнення 192631,03грн, з яких: 158950,00грн основного боргу, 9648,23грн пені, 5665,09грн 3% річних та 18367,71грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.12.2021 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №906/1161/21 за правилами загального позовного провадження, замінивши судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та відкладено підготовче засідання на 29.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.12.2021 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 13.01.2022.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.01.2022 відкладено підготовче засідання на 27.01.2022.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.01.2022 клопотання ТОВ "Цефей-Еко" №59 від 28.12.2021 про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.02.2022.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.02.2022 відкладено розгляд справи по суті на 04.03.2022.

04.03.2022 судове засідання при розгляді справи по суті не відбулося у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, неприпиняючими повітряними ударами ворога у місті Житомир та в Житомирській області та з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, працівників суду та суддів.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.03.2022 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.05.2022.

В судове засідання 04.05.2022 представник позивача не прибув, про час ті місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.05.2022 просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов та поясненнях від 25.04.2022. Також представник заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

В судовому засіданні 04.05.2022 при розгляді справи по суті оголошено перерву до 18.05.2022.

Представник позивача в судове засідання 18.05.2022 не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується реєстром рекомендованої кореспонденції від 05.05.2022 та витягом з сайту "Укрпошта" за трекінгом 354 (а.с.193-194,196). У відповіді на відзив від 03.12.2021 представник позивача просив розгляду справи здійснювати за його відсутності та відсутності позивача (а.с.80-81).

Представник відповідача в судовому засіданні 18.05.2022 просив у задоволенні позову відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд констатує, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення позивача та його представника про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами позивач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив. Враховуючи належне повідомлення позивача про дату судового засідання, заявлене представником позивача клопотання про розгляд справи за наявними у справі документами, достатність доказів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, суд не вважає відсутність представника позивача перешкодою для вирішення спору по суті, а тому дійшов висновку про розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей Еко" (орендар/відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Коба Володимиром Івановичем (орендодавець/позивач) укладено договір №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом (далі - договір) (а.с.6-7).

У відповідності до п.1.1 договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове користування сільськогосподарську техніку разом з обслуговуючим персоналом для виконання сільськогосподарських робіт на земельних угіддях Орендаря площею до 2500га, а також зобов`язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування сільськогосподарську техніку під керуванням екіпажу (водія) Орендодавця і зобов`язується своєчасно сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Згідно з пунктом 1.3 договору, види робіт, що виконуються за цим договором: збирання озимих культур, збирання ярих культур.

Відповідно до пункту 1.4. договору, термін оренди з 11.07.2020 року до моменту повернення с/г техніки.

Згідно з п.2.1 договору, Орендодавець зобов`язується:

2.1.1. Передати Орендарю для виконання роботи згідно ст.1 даного договору для збирання зернових наступну зернозбиральну техніку Орендодавця, що оснащена і придатна для здирання виду сільськогосподарських культур визначених в п.1.3. цього договору, а також технічно справна:

1) Зернозбиральний комбайн Claas Lexion 480, 26935 AB, вартість - 1 500 000 грн, комбайнер ОСОБА_3

Зазначена зернозбиральна техніка повинна бути передана в користування Орендарю та приступити до збирання зернових на земельних угіддях, вказаних в п. 1.1. даного Договору не пізніше.

2.1.2. Надати гарантію на якість робіт на рівні технічних можливостей техніки цього типу. Претензії до якості виконання робіт приймаються безпосередньо під час роботи на полі в цей самий день, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту виникнення недоліків в роботі.

2.1.3. Нести витрати по ремонту і експлуатації, забезпечити комплектність екіпажів комбайнерами.

Пунктом 2.2 договору сторони передбачили, що Орендар зобов`язується:

2.2.1 Використовувати техніку на об`ємах робіт згідно з п.1.1. даного договору на полях (угіддях), обов`язково виділивши для цього окремі поля або окремі ділянки.

2.2.2 Підготовити поля (угіддя) до обробки, про що подати Орендодавцю акт з оцінкою готовності до обробки.

2.2.3 За свій рахунок (безоплатно для Орендодавця) забезпечити орендовану збиральну техніку Орендодавця дизельним паливом, без передачі такого палива у власність та без права розпоряджатися ним.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до моменту повернення техніки, але в будь якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань.

Судом встановлено, що до договору №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03.07.2020, між сторонами було складено та підписано Акт прийому-передачі техніки №2 від 03.07.2020, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове використання наступну с/г техніку з обслуговуючим її персоналом: комбайн Claas Lexion 480, 26935 АВ, вартість наданої в оренду техніки 1500000грн (а.с.8).

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03.07.2020 в частині оплати одержаних послуг, просить стягнути з відповідача 158950,00грн основного боргу, 9648,23грн пені, 5665,09грн 3% річних та 18367,71грн інфляційних втрат.

Відповідач, обґрунтовуючи відзив на позовну заяву зазначає, що 21.04.2021 рішенням учасників ТОВ "Цефей-Еко" було змінено керівника з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , однак серед переданих новому директору ТОВ "Цефей-Еко" документів, були відсутні документи, які свідчать про укладення договору з позивачем та отримання послуг по такому договору, і вказує, що в бухгалтерському обліку ТОВ "Цефей-Еко" такі документи відсутні. Заперечує факт підписання договору оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом №2 від 03.07.2020 року та Актів виконаних робіт на той час директором ТОВ "Цефей-Еко" ОСОБА_2, посилаючись на те, його підпис на вказаних документах виконано різним стилем та їх розчерк суперечить один одному, що викликає сумніви у підписанні договору та акту колишнім директором відповідача - ОСОБА_2 Доводить, що з наданих позивачем копій договору та акту, неможливо встановити автентичність підпису попереднього директора відповідача. З аналогічних підстав відповідач заперечує і сам факт надання послуг за договором оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом №2 від 03.07.2020 року, а також на підставі того, що позивачем не надано до суду реєстри об`ємів виконаних робіт.

В письмових поясненнях по справі від 25.04.2022 представник відповідача проти задоволення позову заперечив, посилаючись, зокрема, на відсутність в матеріалах справи документів первинного бухгалтерського обліку - щоденних реєстрів об`ємів виконаних орендованою технікою робіт, які б підтверджували реальність господарської операції та на підставі яких можна було б встановити наявність зобов`язань у відповідача перед позивачем, а також не подано складеного відповідачем акту з оцінкою готовності до обробки, що свідчить про відсутність у позивача можливості приступити до виконання робіт (а.с.171-174).

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03.07.2020, позивачем (орендодавцем) було передано, а відповідачем (орендарем) прийнято в тимчасове користування с/г техніку з обслуговуючим її персоналом - комбайн Claas Lexion 480, 26935 АВ, вартістю 1500000грн, водій відповідальний за техніку - ОСОБА_3, що підтверджується актом прийому-передачі техніки від 11.07.2020 (а.с.85).

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем щодо оренди с/г техніки з обслуговуючим персоналом підтверджується прийняттям відповідачем наданих послуг за Актом виконаних робіт №1 від 04.08.2020 в загальній сумі 158950,00грн (а.с.87).

За актом повернення техніки від 04.08.2020 відповідач повернув, а позивач прийняв с/г техніку з обслуговуючим її персоналом - комбайн Claas Lexion 480, НОМЕР_1 , водій відповідальний за техніку - ОСОБА_3 (а.с.86).

Слід зазначити, що наявні в матеріалах справи оригінальні примірники договору №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03.07.2020, Акти прийняття та повернення техніки від 11.07.2020, від 04.08.2020, Акт виконаних робіт №1 від 04.08.2020, додані позивачем до відповіді на відзив, підписані від імені ТОВ "Цефей-Еко" директором ОСОБА_2

Згідно з поясненнями представника відповідача, які викладені в клопотанні про залишення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи без розгляду, колишнім директором ТОВ "Цефей-Еко" Цимбалюком С. було особисто повідомлено про те, що саме він підписував договір та акт виконаних робіт (а.с.135). З огляду на що представником ТОВ "Цефей-Еко" було подано клопотання №8 від 27.01.2022 про залишення без розгляду клопотання відповідача №59 від 28.12.2021 про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке 27.01.2022 було задоволено судом (139-140).

Судом враховується, що підпис директора ТОВ "Цефей-Еко" ОСОБА_2 на примірнику договору та Актах прийняття і повернення техніки від 11.07.2020, від 04.08.2020, Акті виконаних робіт №1 від 04.08.2020 скріплено печаткою відповідача. При цьому, суд констатує, що печатка юридичної особи відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, а тому, враховуючи також наявність відбитку печатки відповідача на договорі та акті, суд дійшов висновку, що відповідач має нести відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах. Доказів її втрати, викрадення або в інший спосіб вибуття з володіння відповідача або використання її іншою особою ТОВ "Цефей-Еко" суду не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що печатка підприємства використовувалася проти волі відповідача. Даний факт відповідачем не спростовано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

За викладеного, суд приходить до висновку, що договір №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03.07.2020, Акти прийняття та повернення техніки від 11.07.2020, від 04.08.2020, Акт виконаних робіт №1 від 04.08.2020 підписані уповноваженою особою ТОВ "Цефей-Еко", а тому заперечення відповідача про те, що підпис є підробленими і проставлений на той час не директором ТОВ "Цефей-Еко" ОСОБА_2, а іншою особою, не знайшли свого підтвердження.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинний документ згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" це - документ, який містить відомості про господарську операцію. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до складання первинного документа містяться і у пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88 (далі Положення). Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (абзац 3 п.2.4 Положення).

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Отже, з урахуванням наведених положень документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг по оренді відповідачеві, так і факт відображення у бухгалтерському обліку останнього, є Акти виконаних робіт, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов`язкові реквізити. Первинні документи мають бути підписані особами, які брали участь у господарській операції, а підпис може скріплюватися печаткою.

Судом встановлено, що виконання позивачем зобов`язань на суму 158950,00грн за укладеним між сторонами договором №2 від 03.07.2020, підтверджується Актом виконаних робіт №1 від 04.08.2020. Даний акт підписано особами, які брали участь у господарській операції: від імені орендаря - директором ТОВ "Цефей-Еко" ОСОБА_2, від імені орендодавця - ФОП Коба В.І. без будь-яких зауважень чи заперечень щодо незгоди з зазначеними в ньому послугами. Відповідно, такий акт в розумінні приписів ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним бухгалтерським документом та засвідчує факт здійснення сторонами господарської операції і місить інформацію про вартість наданих послуг.

Суд зазначає, що за умовами договору саме на відповідача покладено обов`язки підготувати поля (угіддя) до обробки зі складанням акта з оцінкою готовності до обробки (п.3.2), вести облік об`ємів виконаних орендованою технікою робіт (по обробленій площі) і складати відповідні реєстри за кожен день (пп.2.2.5 договору). При цьому, виходячи зі змісту п.3.2 договору, акт виконаних робіт до договору №2 від 03.07.2020, складається на підставі реєстрів об`ємів виконаних орендованою технікою зі збору сільськогосподарської продукції, які є проміжними документами. Відповідно, за наявності таких реєстрів і оформляється уповноваженими особами акт виконаних робіт до договору №2 від 03.07.2020. Відсутність в матеріалах справи актів з оцінкою готовності полів до обробки, реєстрів об`ємів виконаних робіт тощо, не спростовує факту надання позивачем відповідачу послуг за актом виконаних робіт №1 від 04.08.2020, який є первинним і кінцевим документом, що засвідчує факт здійснення сторонами господарської операції та на підставі якого здійснюється оплата.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що керівник підприємства згідно з вимогами законодавства відповідає за організацію бухгалтерського обліку, а безпосередньо за ведення обліку несе відповідальність бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, у зв`язку з чим, відповідачем у даному разі не доведено належними та допустимими доказами обставин, які б свідчили, що саме позивач в межах своїх службових обов`язків є тією особою, на яку законом було покладено обов`язок щодо формування та забезпечення правильного ведення бухгалтерського обліку підприємства відповідача.

За таких обставин, відповідачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, у зв`язку з чим такі доводи відповідача є безпідставними.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За умовами пункту 2.2.6 договору, орендар зобов`язується провести розрахунок за оренду техніки в строки та порядку передбаченому ст.3 цього договору.

У відповідності до п.3.1 договору, вартість оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом встановлюється в гривнях за 1 добу та складає 6358,00 гривень за одну одиницю техніки без ПДВ. Орендодавець є платником єдиного податку 3-ї групи зі сплатою 5% від доходу ( не платник ПДВ).

За умовами пункту 3.2 договору, орендна плата за договором здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Орендодавця, протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту підписання акту, що складається на підставі реєстрів об`ємів виконаних орендованою технікою робіт зі збору сільськогосподарської продукції.

Відповідно до строків оплати, узгоджених сторонами в договорі та положень ч.1 ст.530 ЦК України, відповідач зобов`язаний був оплатити послуги оренди сільськогосподарської техніки та персоналу в сумі 158950,00грн у строк до 25.08.2020.

В порушення умов договору, відповідач не здійснив розрахунків за надані послуги оренди у визначений договором строк.

Позивач звертався до відповідача з претензією №1 від 25.08.20221, в якій вимагав від відповідача виконати належним чином зобов`язання по договору та перерахувати на його рахунок заборгованість в сумі 158950,00грн та пеню в сумі 21547,52грн, загалом 180497,52грн в термін до 31.08.2021 (а.с.10, докази надіслання та вручення а.с.11-12). Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, заборгованість не погасив (в матеріалах справи відсутні докази протилежного).

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на час розгляду справи, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за надані послуги з оренди у встановлений строк не виконав, доказів сплати заборгованості в загальній сумі 158950,00грн суду не надав.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 158950,00грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Розглядаючи питання про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд враховує вищенаведене, а також таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Сторони несуть матеріальну відповідальність в повному обсязі за невиконання зобов`язань, визначених даним договором (пункт 4.1 договору).

У пункті 4.3 договору сторонами погоджено, що у випадку порушення строків розрахунку (розділ 3) Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Статтями 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 9648,23грн за період з 18.08.2020 по 18.02.2021 (розрахунок а.с.13).

Слід зазначити, що з урахуванням строку сплати (25.08.2020), вірним є нарахування пені за період з 26.08.2020 по 18.02.2021 (в межах заявлених вимог).

Водночас, відповідачем в додаткових поясненнях від 25.04.2022 заявлено клопотання про застосування до вимоги про стягнення пені строків позовної давності.

Відповідно до 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.258 ГПК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 ст.258 ГПК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач дізнався про своє право на стягнення неустойки (пені), відповідно до положень п.3.2. договору, після спливу 14 банківських днів з моменту підписання акту, в зв`язку з відсутністю оплати такого.

З даним позовом до суду позивач звернувся 29.10.2021. Відповідно, позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені за період нарахування до 29.10.2020.

Отже, правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в межах річного строку позовної давності в сумі 5895,96грн за період прострочення з 29.10.2020 по 18.02.2021 (в межах заявлених позивачем вимог).

З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за спірним договором підлягають частковому задоволенню у розмірі 5895,96грн. В частині вимог позивача про стягнення пені в сумі 3752,27 відмовляє.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 5665,09грн 3% річних та 18367,71грн інфляційних втрат за період з 18.08.2020 по 25.10.2021 (розрахунки а.с.14-15).

Враховуючи встановлений судом строк прострочення виконання зобов`язання - 25.08.2020, перевіривши здійснені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних, господарський суд встановив, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних нарахованих на заборгованість в сумі 158950,00грн за період з 26.08.2020 по 25.10.2021, де сума 3% річних становить 5560,86грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 5560,86грн підлягають задоволенню. В частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 104,23грн вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних втрат, господарський суд вважає їх обґрунтованими, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 18367,71грн правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 158950,00грн основного боргу, 5895,96грн пені, 18367,71грн інфляційних втрат, 5560,86грн 3% річних обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення 3752,27грн пені та 104,23грн 3% річних суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 7200,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Судом встановлено, що згідно реєстру адвокатів Бездітний І.І. є адвокатом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Судом встановлено, що 19.10.2021 між Адвокатським бюро "Іван Бездітний" (Адвокатське бюро) та Фізичною особою-підприємцем Коба Володимиром Івановичем (клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №11/01/2021, за умовами п.1.1 якого сторони погодили, що предметом даного Договору є надання Адвокатським бюро, усіма законними методами та способами правничої допомоги Клієнту обумовленої цим договором.

За умовами пункту 2.1 договору, Адвокатське бюро, в особі адвоката Бездітного Івана Івановича та адвоката Левченка Артема Олександровича, на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правничої допомоги:

2.1.1. Надання правової інформації, консультації та роз`яснення з правових питань щодо предмету спору, виключно в робочі дні з 10:00 год. до 17:00 год.

2.1.2. Складання наступних документів процесуального характеру: позовної заяви про стягнення заборгованості за договором №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03.07.2020 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору, клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокатському бюро в розмірі та в строк погоджені між сторонами. Сплатити рахунки експертів, спеціалістів та інші рахунки й квитанції для досягнення Адвокатським бюро мети цього Договору.

Гонорар за даним договором становить 7200 (сім тисяч двісті) гривень 00 коп. Вказана сума гонорару сплачується Клієнтом за надання адвокатом Адвокатського бюро правничої допомоги, шляхом перерахування Клієнтом грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро на умовах передоплати (пункт 6.1, 6.2 договору).

Відповідно до пункту 7.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і до 01.12.2021.

Вказаний договір підписаний уповноваженими особами.

На виконання вимог даного договору сторонами було складено Акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 25.10.2021 (а.с.31).

У даному акті від 25.10.2021 вказано перелік виконаних робіт, а також те, що загальна вартість послуг Адвокатського бюро "Іван Бездітний" в особі адвоката Бездітного Івана Івановича та адвоката Левченка Артема Олександровича, за договором про надання правничої допомоги від 19 жовтня 2021 року, складає 7200 грн. 00 коп.

Пунктом 3 акта приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг передбачено, клієнт немає жодних претензій до якості наданих Адвокатським бюро "Іван Бездітний" в особі адвоката Бездітного Івана Івановича та адвоката Левченка Артема Олександровича, послуг.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Отже, керуючись приписами ст.129 ГПК України, враховуючи, що позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази оплати послуг прийнятих згідно з Актом від 25.10.2021 приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг, оцінивши заявлені до стягнення витрати, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, з урахуванням всіх аспектів цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, суд встановив, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до стягнення, погоджена сторонами, узгоджена з предметом позову, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та обсягом таких послуг.

Факт понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00грн підтверджується платіжним дорученням №39 від 20.10.2021 (а.с.32).

Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 7055,76грн. Витрати на оплату послуг адвоката в частині стягнення 144,24грн господарським судом покладаються на позивача.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (11772, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Броники, вул. Шосейна, буд. 5 А; ідентифікаційний код 42414840) на користь Фізичної особи-підприємця Коби Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ):

- 158950,00грн основного боргу,

- 5895,96грн пені,

- 18367,71грн інфляційних втрат,

- 5560,86грн 3% річних,

- 2831,61грн витрат по сплаті судового збору,

- 7055,85грн витрат на оплату послуг адвоката.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.05.22

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу на адресу поштової кореспонденції згідно позову (рек.)

3 - відповідачу (рек.)

на електронні адреси:

- ІНФОРМАЦІЯ_3

- представнику позивача адвокату Савулова В.О.: ІНФОРМАЦІЯ_2

- представнику відповідача адвокату Оніщуку О.Є.: ІНФОРМАЦІЯ_1