ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

"18" травня 2022 р. м. Вінниця Cправа № 902/329/22

Суддя Господарського суду Вінницької області Міліціанов Р.В., розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція", вул. Чигоріна, 18, оф. 326, м. Київ, 01042, код - 39069887

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп", вул. Данила Галицького, буд. 27, м. Вінниця, 21100, код - 43079409

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 560 040 896,00 грн

В С Т А Н О В И В :

16.05.2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (вих. № 09/05-04 від 09.05.2022 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп" про визнання недійсним Додаткових угод № № 2 від 30.11.2021 року та № 3 від 21.02.2022 року до Договору підряду № 0208/Ямп-К від 02.08.2021 року та стягнення 560 040 896,00 грн заборгованості за договором підряду № 0208/Ямп-К від 02.08.2021 року.

Також, до позовної заяви позивачем додано заяву про забезпечення позову (вих. № 9/05-3 від 09.05.2022 року), в якій останній просить суд вжити заходи до забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп", яке буде виявлено в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову та на грошові кошти на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп" на загальну суму 560 040 896,00 грн.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За приписами ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. ст. 76-78 ГПК України).

Суд виходить з того, що саме на заявника покладено обов`язок доведення належними доказами підстав та необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач зазначає, що предметом позову, є визнання недійсними Додаткових угод №2 від 30.11.2021 року та № 3 від 21.02.2022 року до Договору підряду №0208/Ямп-К від 02.08.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" та стягнення заборгованості за договором підряду №0208/Ямп-К у розмірі 560 040 896,00 грн.

Вимоги майнового характеру в позовній заяві обґрунтовані свідомим невиконанням відповідачем умов укладеного договору підряду, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 560 040 896,00 грн.

Поряд з цим, вимоги немайнового характеру обґрунтовані тим, що 19.04.2022 року в райвідділі поліції у м. Тернопіль Генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" Усом Олексієм Людвиговичем, під тиском правоохоронних органів, на підставі сфабрикованого кримінального провадження, були підписані, додаткові угоди № 2 від 30.11.2021 року та № 3 від 21.02.2022 року до договору підряду №0208/Ямп-К від 02.08.2021 року.

За твердженнями позивача, залучивши співробітників правоохоронних органів до протиправного морального тиску, відповідач вжив заходів щодо штучного зменшення розміру своєї заборгованості та підтвердив свій намір ухилитися від виконання зобов`язань оплати отриманого товару, що безумовно свідчить про те, що відповідачем в подальшому вичинятимуться дії, спрямовані на створення перешкод в виконанні судового рішення.

Окрім того, відповідно до фінансової звітності за 2020 рік відповідач отримав прибуток в сумі 151 500,00 грн. Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2020 рік склав 570 328 000,00 грн. Розмір статутного капіталу відповідача становить 130 000 000 грн.

Як зазначає позивач, ціна заявленого позову про стягнення заборгованості значно перевищує розмір річного прибутку відповідача, що свідчить про ризик невиконання рішення суду в майбутньому.

Крім того, позивач не володіє інформацією про наявність у відповідача нерухомого майна за рахунок продажу якого можливо виконати рішення суду, в зв`язку з тимчасовим припиненням функціонування Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначені факти не гарантують позивачу виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи наведені вище обставини, за твердженнями позивача, без вжиття заходів забезпечення буде істотно ускладнено або взагалі унеможливлено виконання рішення суду, а відтак є ризик щодо поновлення порушених прав та інтересів позивача.

З метою захисту своїх прав позивач просить суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп" та накладення арешту на грошові кошти на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп" на загальну суму 560 040 896,00 грн.

Надавши оцінку матеріалам заяви про забезпечення позову у їх сукупності, суд з урахуванням вищевказаних приписів законодавства зазначає, що посилання заявника на можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду мотивовані наведеними вище обставинами безумовно та переконливо не свідчить про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову, позаяк позивачем не надано суду достатніх та вірогідних доказів на підтвердження наведених обставин.

Самі лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання майбутнього судового рішення без наведення відповідного обґрунтування підтвердженого доказами не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд враховує, що позивач не вказує на намір відчуження активів або у інший спосіб уникнути обов`язку виконати судове рішення у випадку задоволення позову.

При оцінці доводів позивача суд враховує матеріали справи та зміст позовних вимог, які ґрунтуються на договірних відносинах.

Зокрема, не вчасний розрахунок зі сторони контрагента віднесено до звичайного ризику господарської діяльності (ст. 42 ГК України).

Сам факт наявності заборгованості, її розмір, термін прострочення виконання грошових зобов`язань не може бути достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

У заявленому позові позивач також оспорює дійсність вчинення Додаткових угод №2 від 30.11.2021 року та № 3 від 21.02.2022 року до Договору підряду №0208/Ямп-К від 02.08.2021 року.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тому, суд позбавлений можливості передчасно, поза межами розгляду справи по суті надавати висновки відносно чинності та дійсності документів, від правомірності вчинення яких залежить визначення розміру заборгованості між сторонами спірних правовідносин.

За своєю правовою сутністю заява про забезпечення позову направлена на оцінку судом доказів на стадії відкриття провадження у справі.

Однак, така позиція суперечить процесуальному порядку вирішення справи.

Оцінка наданих позивачем доказів буде надано судом при вирішенні спору по суті, вчинення даних процесуальних дій при вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову є передчасним.

З приводу наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп", суд враховує наступне.

Предметом спору є вимоги щодо стягнення грошових коштів та визнання додаткових угод недійсними.

Вирішення питання про звернення стягнення на індивідуально визначене майно не входить до меж, підстав та предмету позову.

Верховним Судом послідовно сформовано правові висновки відносно належних способів вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 910/16505/19 від 11.09.2020 року, обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (Постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 911/1695/18 від 19.02.2019 року).

Однак, вимоги позивача про накладення арешту на нерухоме майно виходить за межі предмету спору, оскільки справа не стосується передачі прав на них.

Накладення арешту в межах ціни позову на кошти, що належать чи підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

Пункт 1 частини першої статті 137 ГПК України визначає два окремі засоби забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно та накладення арешту на кошти, які за змістом цієї норми можуть застосовуватися одночасно або незалежно один від одного.

Пункт 1 частини першої статті 137 ГПК України розмежовує поняття майна та грошових коштів для цілей вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення на них арешту, КГС ВС дотримується позиції, що арешт, накладений судом для забезпечення позову лише на майно, що належить або підлягає передачі відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб, не поширює свою дію на відповідні кошти, оскільки для їх арешту суд має вжити окремий захід забезпечення позову, передбачений цією нормою (Постанова КГС ВС від 26.11.2020 у справі № 911/949/20 від 26.11.2020 року).

На підставі ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини оцінка доказів має здійснюватись з урахуванням терміну їх встановлення.

У справі «Адамсонс проти Латвії» від 24.06.2008 року у справі № 3669/03 (пункти 116 і 129), Європейський суд з прав людини вказав, що об`єктивна необхідність в обмеженні індивідуальних прав, послаблюється з плином часу.

Тому, суд критично оцінює доводи позивача щодо наявності інших судових рішень, як підставу для забезпечення позову.

На підтвердження обставин забезпечення позову надано копію Ухвали Господарського суд Хмельницької області від 21.02.2022 року у справі № 924/126/22, який не містить правового зв`язку з предметом спору.

Відомості стосовно розгляду іншим судом спору щодо майна відповідача не є первинними документами відносно права власності, а також не підтверджують обставини ініціювання судового спору саме з метою ухилення від виконання майбутнього судового рішення по даній справі.

Крім того, суд не може вживати заходи забезпечення позову з певною умовою або на майбутнє, зокрема у випадку його виявлення в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову, про що зазначено позивачем.

Тобто, визначена мета та спосіб вжиття заходів забезпечення позов,у в частині накладення арешту на нерухоме майно, суперечать вимогам ст. ст. 136, 137 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто, на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 136, 140, 233, 234, 235, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити повністю у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" (вих. № 9/05-3 від 09.05.2022 року) про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп", яке буде виявлено в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову;

- накладення арешту на грошові кошти на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада трейд груп" на загальну суму 560 040 896,00 грн.

2. Примірник ухвали надіслати сторонам на офіційні електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом, з повідомлення про вручення поштового відправлення, та засобами електронного зв`язку: , @mail.gov.ua, .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 18.05.2022 року.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити ухвалу суду протягом 10 днів з дня складення судового рішення (ухвали) шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Чигоріна, 18, оф. 326, м. Київ, 01042)

3 - відповідачу (вул. Данила Галицького, буд. 27, м. Вінниця, 21100)