ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/5558/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючий, Кондратової І. Д., Студенця В. І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Білецької Л. М., Коваль Л. А., Паруснікова Ю. Б.

від 20 жовтня 2021 року

у справі за позовом Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради

до: 1) Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект"

про визнання недійсними рішення про намір укласти договір про закупівлю послуг та договору про надання послуг,

за участю представників:

від позивача: Пастернак В. В.

від відповідача-1: Сірик А. С.

від відповідача-2: Бондаренко О. М.

від прокуратури: Косенко Д. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2020 року перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради (далі по тексту - Департамент) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект", в якому (з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог № 15/2-15вих-21 від 05 січня 2021 року (т. 2, а.с. 60 - 62) просив:

- визнати недійсним рішення замовника - Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради у закупівлі № UA-2020-08-13-008188-а про намір укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект" договір про закупівлю, оформлене протоколом засіданні тендерного комітету Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради № 13/08.1 від 13 серпня 2020 року;

- визнати недійсним договір про надання послуг № 25/08-2 від 25 серпня 2020 року, укладений між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект".

Вимоги прокуратури мотивовані тим, що Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради протиправно в порушення частини десятої статті 1, статті 40, частини третьої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» застосував переговорну процедуру закупівлі послуг з поточного ремонту автошляхів, за наслідком чого безпідставно прийняв спірне рішення та уклав спірний договір, що призвело до порушення інтересів територіальної громади міста Дніпро. За твердженням прокурора:

- у Департаменту були відсутні виняткові підстави для проведення переговорної процедури закупівлі;

- Департамент не обґрунтував необхідність у закупівлі додаткових послуг, а звернення мешканців міста Дніпро та роз`яснення Міністерства розвитку економіки торгівлі та сільського господарства України, на які послався Департаменту, не є документами, що обґрунтовують необхідність застосування переговорної процедури в розумінні пункту 8 частини шостої статті 40 Закону України «Про публічні закупівлі»;

- до проведення спірної закупівлі Департаментом за результатом проведення відкритих торгів вже був укладений договір про закупівлю послуг з поточного ремонту автошляхів, аналогічний спірному.

За твердженням заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури спірний договір, укладений між відповідачами у справі за результатом проведеної з порушенням вимог чинного законодавства спірної закупівлі, відповідно до статті 43 Закону України «Про публічні закупівлі» є нікчемним.

В обґрунтування наявності порушених інтересів держави та наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурор послався на те, що порушення, допущені при проведенні спірної процедури закупівлі, унеможливлюють раціональне та ефективне використання коштів, спричиняють істотну шкоду інтересам держави та територіальної громади щодо здійснення права комунальної власності, тобто права територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном (коштами), що належать їй як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

За твердженням прокурора саме Дніпровська міська рада як орган місцевого самоврядування, виконавчим органом якої є Департамент благоустрою та інфраструктури, що провів спірну закупівлю та уклав спірний договір, є особою, до повноважень якої належить здійснення захисту інтересів держави та територіальної громади міста Дніпро у спірних правовідносинах, однак Дніпровська міська рада не вжила реальних заходів, направлених на попередження та усунення допущених порушень у сфері публічних закупівель, зокрема не звернулася до суду з відповідним позовом.

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 16 жовтня 2020 року прийняв зазначену позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 904/5558/20.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

13 серпня 2020 року на веб-порталі Уповноваженого органу з питань публічних закупівель було опубліковане оголошення замовника - Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради (далі по тексту - Замовник) про проведення тендеру UA-2020-08-13-008188-a на закупівлю послуг з поточного ремонту автошляхів (ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013) з розміром бюджетного призначення за кошторисом або очікуваною вартістю предмета закупівлі 159 965 491,95 грн за переговорною процедурою.

Також 13 серпня 2020 року на веб-порталі Уповноваженого органу з питань публічних закупівель було оприлюднено повідомлення замовника - Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради про намір укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект" договір про закупівлю послуг з поточного ремонту автошляхів з очікуваною вартістю 159 965 491,95 грн.

За змістом зазначеного повідомлення підставою для застосування переговорної процедури Замовник визначив та зазначив у повідомленні пункт 5 частини другої статті 40 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: необхідність у закупівлі додаткових аналогічних робіт чи послуг у того самого учасника, що передбачені в основному договорі про закупівлю, який укладений за результатами проведення тендера та/або здійснюється протягом трьох років після укладення договору про закупівлю і загальна вартість таких робіт чи послуг не перевищує 50 відсотків ціни основного договору про закупівлю.

В обґрунтування необхідності застосування переговорної процедури Замовник послався на роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 27 травня 2020 року, звернення мешканців міста Дніпра та наявність основного договору про надання послуг з поточного ремонту автошляхів № 03/02-2 від 03 лютого 2020 року, укладеного між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект» на суму 593 369 398,38 грн, зі строком дії до 31 грудня 2020 року.

У подальшому на підставі протоколу засідання тендерного комітету Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради № 13/08.1 від 13 серпня 2020 року Замовник прийняв рішення про намір укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект» договір на виконання послуг з поточного ремонту автошляхів.

25 серпня 2020 року між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради як Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект» як Виконавцем був укладений договір про надання послуг № 25/08-2 (далі по тексту - договір), за умовами якого Виконавець зобов`язався надати, а Замовник прийняти і сплатити такі послуги: ДК 021:2015:45230000-8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (ДСТУ Б.Д.1.1 - 1:2013 Послуги з поточного ремонту автошляхів). За змістом пункту 1.2. договору зазначені послуги є додатковими послугами до договору № 03/02-2 від 03 лютого 2020 року.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору ціна договору становить: 159 965 491,95 грн з ПДВ, ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін залежно від обсягу реального бюджетного фінансування.

У пункті 5.1. договору встановлений строк надання послуг: до 31 грудня 2020 року.

Згідно з пунктом 5.2. договору місцем надання послуг є місто Дніпро.

Укладений договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунку - до повного виконання зобов`язань. Згідно з частиною третьою статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме: з 17 серпня 2020 року (пункт 10.1. договору).

23 вересня 2020 року Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Дніпровської міської ради із запитом № 15/2-22вих-20, в якому просила у строк до 30 вересня 2020 надати інформацію про те, чи вживалися Дніпровською міською радою заходи до усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель під час застосування замовником переговорної процедури у закупівлі послуг з поточного ремонту автошляхів за договором № 25/08-2 від 25 серпня 2020 року, а також, чи зверталася міська рада з позовом до суду, причини невжиття таких заходів.

Дніпровська міська рада надала відповідь на запит Дніпропетровської обласної прокуратури (лист № 7/11-2534 від 28 вересня 2020 року), в якій зазначила про те, що представниками міської ради не здійснювалася робота щодо підготовки позовної заяви стосовно викладених у листі обставин.

У подальшому Дніпропетровська обласна прокуратура листом № 15/2-142вих-20 від 07 жовтня 2020 року, керуючись частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила Дніпровську міську раду про рішення прокуратури звернутися з позовною заявою до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «БВФ «Елітпроект» про визнання недійсними рішення, договору про закупівлю послуг № 25/08-2 від 25 серпня 2020 року.

Із зазначеним позовом Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 12 жовтня 2020 року.

3. Короткий зміст ухвалених судами попередніх інстанцій рішення місцевого господарського суду та оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та мотиви їх ухвалення.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 07 липня 2021 року позов задовольнив: визнав недійсним рішення замовника - Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради у закупівлі №А-2020-08-13-008188-а про намір укласти договір про закупівлю із Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект», оформлене протоколом засідання тендерного комітету Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради № 13/08.1 від 13 серпня 2020 року; визнав недійсним договір про надання послуг № 25/08-2 від 25 серпня 2020 року, укладений між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та інфраструктури Дніпровської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект». Стягнув з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у сумі 2 012,00 грн з кожного.

Місцевий господарський суд виходив з того, що:

- Прокурор у цій справі правильно визначив позивачем у справі Дніпровську міську раду, яка є розпорядником коштів місцевого бюджету, наділена повноваженнями на звернення до суду з позовом як представницький орган громади міста, однак не здійснила заходи фінансового контролю у спірній закупівлі та протягом розумного строку після того, як їй стало відомо про допущені порушення при проведенні спірної закупівлі (після отримання повідомлення про такі порушення від прокуратури), не вжила заходів зі звернення до суду з відповідним позовом,

- Державна аудиторська служба України на момент звернення прокурора до суду з цим позовом не набула статусу позивача та не могла бути визначена прокурором позивачем у справі, оскільки станом на момент звернення прокурора до суду з цим позовом не виявила порушення у спірний закупівлі за результатами проведеного фінансового контролю;

- при проведенні спірної закупівлі була безпідставно застосована переговорна процедура закупівлі, оскільки виняткові умови для її застосування та необхідність укладення спірного договору були відсутні: станом на момент укладення за переговорною процедурою спірного договору діяв основний договір № 03/02-2 від 03 лютого 2020 року з ціною у розмірі 351 818 049,82 грн, що була зменшена, відповідачі не довели, що Товариство з обмеженою відповідальністю «БВФ «Елітпроект», з яким був укладений спірний договір, у порівнянні з іншими суб`єктами господарювання має виняткові ознаки, притаманні лише цьому підприємству, що давало б підстави у проведенні закупівлі додаткових аналогічних робіт чи послуг саме у цього учасника, а не у інших суб`єктів господарювання за результатами проведення відкритих торгів;

- роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, яке не є нормативно-правовим актом, та звернення громадян, не є документами в розумінні пункту частини шостої статті 40 Закону України «Про публічні закупівлі», що обґрунтовують можливість застосування переговорної процедури закупівлі;

- безпідставність проведення замовником переговорної процедури та наявність порушень при її проведенні, на які посилається прокурор, підтверджується висновком уповноваженого органу, який здійснює контроль у сфері публічних закупівель, - Державної аудиторської служби України від 16 жовтня 2020 року.

Центральний апеляційний господарський суд постановою від 20 жовтня 2021 року скасував рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року у справі № 904/5558/20, позов Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради залишив без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що прокурор у цій справі не підтвердив підстави для представництва ним інтересів держави в особі Дніпровської міської ради, неправильно визначив Дніпропетровську міську раду органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, з огляду на що дійшов висновку про те, що позовна заява прокурора є такою, що підписана особою, яка не мала права її підписувати. За висновком суду саме Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради як виконавчий орган міської ради є стороною спірних рішення та договору, юридичною особою, яка може від свого імені придбавати майнові права та нести обов`язки, яка є розпорядником бюджетних коштів, здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно із законодавством України, та може бути позивачем у справі.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20 жовтня 2021 року, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року залишити в силі.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржник послався на пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зазначив про те, що суд апеляційної інстанції:

1) порушив норми процесуального права, а саме: статті 236, 237 Господарського процесуального кодексу України;

2) неправильно застосував норми матеріального права, а саме: статтю 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні";

3) не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах, а саме:

- висновки щодо визначення належного позивача у спорах, які пов?язані з проведенням публічних закупівель, викладені у постановах:

від 30 липня 2020 року у справі № 904/5598/18,

від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18,

від 21 березня 2019 року у справі № 912/898/18,

від 25 серпня 2020 року у справі № 913/153/19,

від 17 лютого 2021 року у справі № 912/738/20,

від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20;

- висновки щодо можливості звернення органу місцевого самоврядування з позовами до суду, викладені у постановах:

від 15 травня 2019 року у справі № 911/1497/18,

від 30 липня 2020 року у справі № 904/5598/18,

від 27 березня 2019 року у справі № 905/1250/18,

від 25 серпня 2020 року у справі № 904/153/19;

- висновки щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18;

- висновки щодо визнання договорів недійсними за позовами заінтересованих осіб, викладені у постановах:

- від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц (Велика Палата Верховного Суду),

- від 18 липня 2018 року у справі № 750/2728/16-ц,

від 04 липня 2018 року у справі № 462/4611/13-ц,

від 11 листопада 2020 року у справі № 910/9305/19,

від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 (об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду).

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Верховний Суд ухвалою від 10 січня 2022 року встановив учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу - до 28 січня 2022 року.

Як вбачається перший та другий відповідачі подали до суду касаційної інстанції відзиви на касаційну скаргу з дотриманням зазначеного встановленого Верховний Судом строку для подання відзивів на касаційну скаргу.

Відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на те, що оскаржувана прокурором постанова суду апеляційної інстанції є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з правильним застосуванням та з дотриманням норм матеріального та процесуального права. За твердженням відповідача-2 висновки Верховного Суду, на які послався прокурор у касаційній скарзі, не є релевантними до спірних правовідносин, що склалися у цій справі, оскільки зроблені у неподібних до цієї справи правовідносинах.

Відповідач-1 - Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, необґрунтованими, зводяться до переоцінки висновків суду апеляційної інстанції та не спростовують їх. За твердженням відповідача-1 підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Дніпровської міської ради були відсутні, Дніпровська міська рада не є суб`єктом спірних правовідносин, не є уповноваженим державою органом на здійснення державного фінансового контролю, чинне законодавство про закупівлі визначає вичерпний перелік спеціальних суб`єктів державних органів, на які покладені функції з контролю за дотриманням законодавства у сфері публічних закупівель, і до таких органів належать Державна аудиторська служба та Державна фінансова інспекція України, а органи місцевого самоврядування не уповноважені здійснювати моніторинг закупівлі, Закону України «Про публічні закупівлі» не передбачає та не делегує здійснення повноважень державного фінансового контролю органам місцевого самоврядування та безпосередньо органам прокуратури.

Також відповідач зазначає про те, що прокурор не навів конкретних обставин наявності порушення чи загрози порушення інтересів держави

Від позивача відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

10 лютого 2022 року до Верховного Суду від позивача - Дніпровської міської ради надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій позивач просить закрити провадження у цій справі № 904/5558/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що правовідносини у справах, на висновки Верховного Суду у яких послався скаржник у касаційній скарзі, є неподібними правовідносинам у цій справі.

Позиція Верховного Суду.

7. Оцінка аргументів учасників справи.

Верховний Суд, обговоривши доводи учасників справи, наведені у касаційній скарзі та у відзивах на касаційну скаргу, перевіривши обґрунтованість заявлених скаржником підстав касаційного оскарження, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою - третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частин першої та третьої статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За змістом частини третьої та абзацу другого частини п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу цього Кодексу.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. (частина друга статті 131-1 Конституції України).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

За змістом частин першої, третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.

Системний аналіз положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону "Про прокуратуру" свідчить про те, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.

В розумінні положень статей 53, 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор в кожному конкретному випадку при зверненні до суду з позовом повинен:

- довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави, зазначити, в чому полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави, необхідність їх захисту, навести та обґрунтувати підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді,

- визначити орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функції у спірних правовідносинах, навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду,

- надати належні та допустимі докази здійснення прокурором повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

При цьому Верховний Суд зазначає про те, що невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з частиною четвертою статті 53 Господарського процесуального кодексу України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 26 травня 2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновку про те, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду).

Однак Верховний Суд зазначає про те, що процедура, передбачена абзацами третім та четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Тобто залишення позову прокурора без розгляду після відкриття провадження у справі стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" (аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 05 жовтня 2021 року у справі № 925/1214/19).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

За своєю правовою природою залишення позову без розгляду, передбачене статтею 226 Господарського процесуального кодексу України, є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених указаною статтею недоліків або дій цієї особи. Наведений у статті 226 Господарського процесуального кодексу України перелік підстав для залишення позову без розгляду є вичерпним.

Зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Як встановили суди попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, прокурор у цій справі звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, визначивши її як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Залишаючи позов без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що прокурор неправильно визначив орган, в інтересах якого він звернувся до господарського суду з цим позовом, оскільки Дніпровська міська рада не є стороною спірних рішення та договору. За висновком суду апеляційної інстанції, саме Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради як виконавчий орган міської ради є стороною спірних рішення та договору, юридичною особою, яка може від свого імені придбавати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів, здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно із законодавством України. Тобто фактично апеляційний господарський суд визнав Дніпровську міську раду неналежним позивачем у справі за заявленими прокурором вимогами про визнання недійсними рішення замовника - Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради у закупівлі UA-2020-08-13-008188-а про намір укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект" договір про закупівлю, оформленого протоколом засідання тендерного комітету Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради № 13/08.1 від 13 серпня 2020 року, та договору про надання послуг № 25/08-2 від 25 серпня 2020 року, укладеного між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект".

Проте, апеляційний господарський суд не врахував, що у випадку, якщо суд встановить, що визначений прокурором позивач не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, тобто, відбулося звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, це має процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідного позову, а не залишення позову прокурора без розгляду на підставі положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 925/1214/19 та від 16 лютого 2022 року у справі № 904/1407/21).

Однак, встановивши факт звернення прокурора в інтересах держави в особі неналежного позивача, суд апеляційної інстанції не відмовив у задоволенні позову з цих підстав, а помилково залишив позов без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, що є порушенням цієї норми процесуального права.

Крім того, передчасними є і висновок суду апеляційної інстанції про те, що Дніпровська міська рада не є органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах з огляду на таке.

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (аналогічні висновки, викладено у пунктах 6.21., 6.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19., 4.20. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, у пункті 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Верховний Суд зазначає, що у спорах, які пов`язані з проведенням публічних закупівель, позивачами можуть бути декілька уповноважених органів, які здійснюють контроль і моніторинг у сфері публічних закупівель, залежно від повноважень, в межах яких ці органи діють, та характеру спірних правовідносин.

При цьому закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постановах від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20, на які правильно послався заступник керівника обласної прокуратури у касаційній скарзі, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (пункти 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.

За змістом частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є представницькими органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Аналогічні положення містяться і у частині восьмій статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до пункту 1.1. Положення про Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради № 54/16 від 01 грудня 2016 року, Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради.

Отже Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування, а Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради - є виконавчим органом Дніпровської міської ради. Тобто і Дніпровська міська рада, яку прокурор визначив позивачем у цій справі, і відповідач у справі - Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради є органами місцевого самоврядування. При цьому Департамент хоча і є самостійною юридичною особою, проте у питаннях здійснення його повноважень він підконтрольний і підзвітний Дніпровській міській раді.

Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.

Завданням органу місцевого самоврядування, зокрема міської ради, є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (аналогічні висновки містяться у постановах суду касаційної інстанції від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18).

За змістом пунктів 15, 22, 23 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм матеріального права вбачається, що міська рада (у спірних правовідносинах - Дніпровська міська рада) може здійснювати контроль щодо законності проведених закупівель за бюджетні кошти, прийнятих за результатом проведених закупівель рішень та контроль за ефективністю використання бюджетних коштів при укладення спірного договору, а як вбачається спірний договору був укладений за наслідками проведеної Департаментом закупівлі із застосуванням переговорної процедури і предметом цього договору є надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект» послуг з поточного ремонту автошляхів міста Дніпро, оплата за які здійснюється на підставі рахунків та підписаних сторонами актів наданих послуг безпосередньо після надходження коштів відповідного бюджетного призначення на реєстраційний рахунок замовника, тобто за бюджетні кошти.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо належності позивача у справі наведеного не врахував, не надав оцінку повноваженням місцевої ради, прийняв судове рішення без дотримання висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 911/1497/18, у пункті 99 постанови від 30 липня 2020 року у справі № 904/5598/18, на які заступник керівника обласної прокуратури послався у касаційній скарзі в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, щодо належності визначення міської ради позивачем у справі, та дійшов помилкового висновку, що належним органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій, у спірних правовідносинах є лише Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради.

Крім того Верховний Суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові послався, серед іншого, і на статтю 7-1 Закону України "Про публічні закупівлі". Однак ні станом на 13 серпня 2020 року - дату прийняття Департаментом спірного рішення, ні на 25 серпня 2020 року - дату укладення Департаментом спірного договору, ні на 07 жовтня 2020 року - дату звернення прокурора до місцевої ради на виконання вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", ні на 12 жовтня 2020 року - дату подання позову Закон України "Про публічні закупівлі" не містив зазначену статтю 7-1.

З огляду на викладене висновок суду апеляційної інстанції про те, що прокурор неправильно визначив Дніпровську міську раду позивачем у справі є передчасним, зробленим з неправильним застосуванням положень статті 143 Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з порушенням вимог частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року, поняття "інтереси держави" є оціночним, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося, чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховний Суд зазначає про те, що прокурор при зверненні до суду з цим позовом в інтересах держави, крім зазначення, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, має довести існування цих обставин (обставин порушення або загрози порушення інтересів держави). У свою чергу суд при дослідженні цих доводів прокурора має дослідити докази, на яких ці доводи ґрунтуються, перевірити ці доводи на відповідність нормам чинного законодавства, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, у сукупності з доводами та доказами інших учасників справи. Суд з урахуванням усіх основних принципів господарського судочинства та, зокрема принципів верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності, при вирішенні спору по суті має надати повну та обґрунтовану оцінку обставинам наявності порушень або загрози порушення інтересів держави та в залежності від встановленого вирішити, чи довів прокурор існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави та чи підлягають задоволенню заявлені ним вимоги.

Однак суд апеляційної інстанції, не дослідив належним чином, чи обґрунтував та довів заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури при зверненні з позовом у цій справі існування обставини порушення або загрози порушення інтересів держави загалом та / або інтересів територіальної громади міста Дніпра зокрема, чи обґрунтував, та якщо обґрунтував, то як саме, наявність порушення матеріальних або інших інтересів держави внаслідок проведення спірної закупівлі шляхом застосування переговорної процедури та внаслідок укладення спірного правочину, зокрема чи посилався на нераціональне, нецільове та неефективне використання грошових коштів Департаментом, на спричинення шкоди інтересам держави та / або територіальної громади, чи обґрунтував та як саме необхідність захисту порушених інтересів держави, підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді. Тобто суд апеляційної інстанції не з`ясував з достовірністю, у чому саме за твердженням заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури у спірних правовідносинах полягає порушений інтерес держави. Суд апеляційної інстанції не перевірив висновки місцевого господарського суду щодо цих обставин.

У касаційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури послався на не врахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави, викладених, зокрема, у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Стосовно зазначених доводів скаржника Верховний Суд зазначає про те, що, як вбачається, апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові послався на ці висновки Верховного Суду. Однак, при цьому суд апеляційної інстанції не дослідив обставин, що підлягають встановленню відповідно до цих висновків, а саме: чи дотримався прокурор розумного строку для надання уповноваженому органу (у спірних правовідносинах - Дніпровській міській раді) можливості відреагувати на виявлене прокурором порушення та самостійно звернутися до суду з відповідним позовом, чи існують підстави вважати, що Дніпровська міська рада проявила бездіяльність, не звернувшись до суду з відповідним позовом, чи взагалі існували підстави для звернення уповноваженого органу до суду: чи існувало порушення інтересів держави та / або територіальної громади, якщо існувало, ти чи було таке порушення значимим, чи спричинило це порушення невідворотні негативні наслідки або існувала загроза їх спричиненню, чи існували об`єктивні причини, що перешкоджали зверненню уповноваженому органу до суду. Суд апеляційної інстанції не з`ясував позицію позивача - Дніпровської міської ради щодо наведених заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури у позовній заяві підстав позову та підстав для представництва інтересів Дніпровської міської ради.

Разом з цим Верховний Суд не бере до уваги посилання прокурора у касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо можливості визнання договорів недійсними за позовами заінтересованих осіб, викладені у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 750/2728/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 462/4611/13-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 910/9305/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, оскільки правовідносини у зазначених справах не стосуються процедури публічних закупівель та спірні у зазначених справах договори не були укладені за результатом проведених публічних закупівель, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах правовідносинам у цій справі № 904/5558/20, що переглядається.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

За змістом пунктів 1 та 4 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на те, що заявлена заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, передбачена пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, знайшла своє підтвердження та є обґрунтованою, враховуючи межі розгляду справи у суді касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 20 жовтня 2021 року у цій справі № 904/5558/20 підлягає скасуванню, а враховуючи те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права справа № 904/5558/20 підлягає передачі на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене вище, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити надані учасниками справи докази та доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

9. Судові витрати.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 315 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передається на новий розгляд до апеляційного господарського суду, розподіл судових витрат у справі, зокрема і сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 904/5558/20 скасувати.

3. Справу № 904/5558/20 передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

В. Студенець