ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2022 р. Cправа № 10/189-09(902/263/22)

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Сідлецька Ю.М., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс", м. Бровари, Київська область

до: Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод", с. Юрківці, Могилів-Подільський р-н, Вінницька область

про застосування наслідків недійсності правочину

у межах справи № 10/189-09

за заявою: Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод", с. Юрківці, Могилів-Подільський р-н, Вінницька область

про визнання банкрутом

за участю :

від Позивача : Голубенко О.В., за ордером

від Відповідача : Шмаркатюк Я.В., за довіреністю

арбітражний керуючий (розпорядник майна) Бобрук Т.В.

від Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) : Глінчук К.О.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Провадження у цій справі перебуває на стадії розпорядження майном.

Так, ухвалою суду від 27.04.2022 року, зокрема, відсторонено арбітражного керуючого Томашука М.С. від виконання повноважень розпорядника майна ДП "Юрковецький спиртовий завод" у справі №10/189-09; призначено розпорядником майна ДП "Юрковецький спиртовий завод" у справі № 10/189-09 арбітражного керуючого Бобрука Тараса Володимировича; продовжено строк процедури розпорядження майном ДП "Юрковецький спиртовий завод" та повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна) Бобрука Т.В. у справі № 10/189-09 до 24.10.2022 року; призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 24.10.2022 року.

При цьому, ухвалою суду від 29.12.2021 року було замінено учасника у справі №10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод" - Міністерство економіки України на правонаступника - Фонд державного майна України.

21.04.2022 року до суду від ТОВ "Компанія "Астекс" надійшла позовна заява б/н від 20.04.2022 року (вх. № 01-36/235/22) до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про застосування наслідків недійсності правочину.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 10/189-09(902/263/22), вказаний позов передано на розгляд судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 25.04.2022 року призначено підготовче засідання з розгляду вказаної вище позовної заяви у справі № 10/189-09(902/263/22), в межах справи № 10/189-09 на 11.05.2022 року та залучено арбітражного керуючого (розпорядника майна) Томашука Миколу Савелійовича, третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача до участі з розгляду позовної заяви ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 20.04.2022 року (вх. № 01-36/235/22) до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про застосування наслідків недійсності правочину у справі № 10/189-09(902/263/22), в межах справи № 10/189-09.

04.05.2022 року до суду від арбітражного керуючого Томашука М.С. надійшло письмове пояснення № 02-09/83 від 03.05.2022 року на позовну заяву по справі №10/189-09(902/263/22).

На визначену дату - 11.05.2022 року в судове засідання з`явились представники сторін, розпорядник майна боржника та представник учасника справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

При цьому, в судовому засіданні представником Відповідача надано суду відзив (вх. № 01-34/3645/22 від 11.05.2022 року) на позовну заяву, який судом оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Водночас, в судовому засіданні представники сторін та розпорядник майна боржника вказали про можливість розгляду справи по суті.

Також, представники учасників справи та розпорядник майна боржника надали згоду на здійснення розгляду справи № 10/189-09(902/263/22) по суті в той самий день після закінчення підготовчого засідання, про що в судовому засіданні оформлено відповідну заяву від 11.05.2022 року.

Згідно ч. 6 ст. 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 201 ГПК України, з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Враховуючи викладене, суд, за вказаною вище заявою представників сторін, закрив підготовче провадження та перейшов у цьому судовому засіданні до розгляду цієї справи по суті, згідно ч. 3 ст. 201 ГПК України.

В ході розгляду справи по суті, представник Позивача надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги і просив суд їх задоволити.

Представник Відповідача визнала позовні вимоги в повному обсязі.

Розпорядник майна боржника підтримав письмову позицію арбітражного керуючого Томашука М.С. та не заперечив щодо позовних вимог.

Суд, заслухавши представників сторін і розпорядника майна боржника, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

За змістом позову та наданих доказів, 05.09.2019 року між Державним підприємством "Юрковецький спиртовий завод" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" (Виконавець) було укладено договір № 05/09 на ремонтні роботи на таких умовах :

"Виконавець" зобов`язується здійснити власними чи залученими силами ремонт брагоректифікаційної установки, яка знаходиться на території ДП "Юрковецький спиртовий завод" (24040 Вінницька обл., Могилів-Подільський район, с. Юрківці, вул. Леніна, буд.291), а саме здійснити: ремонт ректифікаційної колони; ремонт епюраційної колони та реконструкцію газових комунікацій у бродильному відділенні, а "Замовник" зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи (п. 1.1).

Загальна вартість робіт по договору складає 1 490 000,00 (один мільйон чотириста дев`яносто тисяч) гривень, в т.ч. ПДВ 248 333,33 грн. Вартість матеріалів входить у загальну вартість робіт за цим договором (п. 2.4).

Роботи мають бути здійснені протягом 60 календарних днів з моменту підписання дійсного договору (п. 2.5).

"Замовник" проводить прийняття виконаних робіт на території ДП "Юрковецький спиртовий завод" за участю представників Сторін, шляхом складання Акту виконаних робіт (п. 3.1).

Датою передачі виконаних робіт вважається дата підписання сторонами Акту виконаних робіт (п. 3.3).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до "31" грудня 2019 р., але не раніше виконання всіх зобов`язань. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності, у тому числі неустойки, за його порушення, які мали місце під час дії цього договору (п. 8.2).

В подальшому, між ДП "Юрковецький спиртовий завод" та ТОВ "Компанія "Астекс" було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 30.11.2019 року, згідно договору № 05/09 від 05.09.2019 року на загальну суму 1 490 000,00 грн.

Поряд з цим, у вказаному акті здачі-приймання робіт зазначено найменування робіт та їх вартість, а також те, що Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Також, у позові повідомлено, що Позивачем було надано Відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000004 від 30.11.2019 року.

20.04.2022 року між ТОВ "Компанія Астекс" та ДП "Юрковецький спиртовий завод" підписано акт звіряння взаємних розрахунків станом на 20.04.2022 року по договору №05/09 від 05.09.2019 року, згідно якого заборгованість становить 1 490 000,00 грн.

На момент розгляду цієї справи, Відповідачем доказів щодо погашення заборгованості перед Позивачем до суду не подано.

Разом з тим, згідно матеріалів цієї справи, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року у справі № 10/189-09(902/186/20), за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" до Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод", третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення 1 732 645,46 грн та за зустрічною позовною заявою: Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/298 від 30.03.2020 року до ТОВ "Компанія "Астекс", до ДП "Юрковецький спиртовий завод", третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні другого відповідача: арбітражний керуючий (розпорядник майна) Бобрук Тарас Володимирович про визнання недійсним договору у межах справи № 10/189-09 за заявою Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод" про визнання банкрутом, серед іншого постановлено :

Рішення Господарського суду Вінницької області від 22.02.2021 у справі №10/189-09(902/186/20) скасувати. Прийняти нове рішення:

"1. Зустрічний позов Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/298 від 30.03.2020 року до ТОВ "Компанія "Астекс" та до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про визнання недійсним договору на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року по справі № 10/189-09(902/186/20), в межах справи №10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", задоволити.

Визнати недійсним договір на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019, укладений між ТОВ "Компанія "Астекс" та ДП "Юрковецький спиртовий завод".

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" (вул.Марії Луганової, 4Б, офіс 5, м. Бровари, Київська обл., 07400; ) на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008, ) 2102 грн витрат зі сплати судового збору за подачу зустрічного позову.

3. В задоволенні первісного позову ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 19.02.2020 року (вх. № 02.1-36/128/20) про стягнення з ДП "Юрковецький спиртовий завод" 1 732 645,46 грн по справі № 10/189-09(902/186/20), в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", відмовити".

Водночас, у позові Позивач звертає увагу на те, що за наведених вище обставин, питання про застосування наслідків недійсності правочину не порушувалось, у зв`язку з цим, виникає необхідність застосувати наслідки недійсності договору № 05/09 від 05.09.2019 року на виконання ремонтних робіт, укладеного між ТОВ "Компанія "Астекс" та ДП "Юрковецький спиртовий завод".

З огляду на викладене, Позивач просить суд застосувати наслідки недійсності правочину в порядку реституції та стягнути з ДП "Юрковецький спиртовий завод" на користь ТОВ "Компанія "Астекс" грошову суму в розмірі 1 490 000 грн - основного боргу; 3% річних в розмірі 106 177,81 грн; інфляційні втрати в розмірі 362 964,00 грн та судові витрати.

Згідно до письмового пояснення арбітражного керуючого Томашука М.С. №02-09/83 від 03.05.2022 року на позовну заяву по справі № 10/189-09(902/263/22), розмір заборгованості ДП "Юрковецький спиртовий завод" перед ТОВ "Компанія "Астекс" становить 1 490 000,00 грн, яка станом на дату звернення до суду за договором не погашена.

Водночас, питання про застосування наслідків недійсності правочину постановою Північно-західного апеляційного господарського суду викладеним від 24.05.2021 року у справі № 10/189-09 не порушувалось.

В зв`язку із викладеними вище обставинами, арбітражний керуючий повідомляє суд, що проти задоволення позову не заперечує.

За змістом відзиву представника Відповідача (вх. № 01-34/3645/22 від 11.05.2022 року) на позовну заяву, ДП "Юрковецький спиртовий завод" позов визнає в повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2020 року у справі № 910/8264/18, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про застосування наслідків недійсності правочину в порядку реституції та стягнення з Відповідача на користь Позивача суми основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат.

Підставами позовних вимог зазначено те, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року у справі № 10/189-09(902/186/20) визнано недійсним договір на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року, укладеного між ТОВ "Компанія "Астекс" та ДП "Юрковецький спиртовий завод", на підставі якого виникла зазначена вище заборгованість Відповідача перед Позивачем, та яка наразі не погашена.

Отже, з огляду на зміст предмету поданого позову та аргументів Позивача, на переконання суду, необхідним є вирішення питання правомірності застосування наслідків недійсності правочину у цій справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2021 року у справі № 910/17743/18, суд зауважив, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18).

Як підтверджено матеріалами справи № 10/189-09(902/186/20) та встановлено судом, ТОВ "Компанія "Астекс" зверталось до Господарського суду Вінницької області із позовною заявою б/н від 19.02.2020 року (вх. № 02.1-36/128/20) про стягнення з ДП "Юрковецький спиртовий завод" 1 732 645,46 грн, згідно договору на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року, яку було прийнято до розгляду в межах справи №10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Так, згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, матеріали зазначеної вище позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 10/189-09(902/186/20) буди передані на розгляд судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 27.02.2020 року призначено підготовче засідання з розгляду позовної відповідної позовної заяви у справі № 10/189-09(902/186/20), в межах справи № 10/189-09 на 07.04.2020 року та залучено до участі у справі з розгляду даної позовної заяви в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Водночас, ухвалою суду від 07.04.2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №2431-05/298 від 30.03.2020 року до ТОВ "Компанія "Астекс" та до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про визнання недійсним договору на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ "Компанія "Астекс" (вх. № 02.1-36/128/20) до ДП "Юрковецький спиртовий комбінат", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення 1 732 645,46 грн, в межах справи № 10/189-09.

В подальшому, за результатами розгляду поданих позовів, рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.02.2021 року у справі № 10/189-09(902/186/20), первісний позов ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 19.02.2020 року (вх. № 02.1-36/128/20) про стягнення з ДП "Юрковецький спиртовий завод" 1 732 645,46 грн по справі № 10/189-09(902/186/20), в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" 1 490 000,00 грн - основного боргу, 23 091,36 грн - витрат на сплату судового збору.

В решті вимог за первісним позовом щодо стягнення 26 025,81 грн - пені, 149 000,00 грн - 10 % штрафу, 9 307,39 грн - 3% річних та 2 980,00 грн - інфляційних втрат, відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/298 від 30.03.2020 року до ТОВ "Компанія "Астекс" та до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про визнання недійсним договору на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року по справі № 10/189-09(902/186/20), в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", відмовлено повністю.

Разом з тим, відповідне рішення суду було оскаржене Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в апеляційному порядку.

Так, як вказувалося вище та встановлено судом, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року у справі № 10/189-09(902/186/20), апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (вх. № 1622/21 від 15.04.2021) на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.02.2021 у справі № 10/189-09 (902/186/20) задоволено. Рішення Господарського суду Вінницької області від 22.02.2021 у справі № 10/189-09(902/186/20) скасовано. Прийнято нове рішення, яким зустрічний позов Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/298 від 30.03.2020 року до ТОВ "Компанія "Астекс" та до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про визнання недійсним договору на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року по справі № 10/189-09(902/186/20), в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", задоволено. Визнано недійсним договір на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019, укладений між ТОВ "Компанія "Астекс" та ДП "Юрковецький спиртовий завод". В задоволенні первісного позову ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 19.02.2020 року (вх. № 02.1-36/128/20) про стягнення з ДП "Юрковецький спиртовий завод" 1 732 645,46 грн по справі № 10/189-09(902/186/20), в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", відмовлено.

Згідно ст. 284 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Поряд цим, як вбачається з матеріалів справи № 10/189-09(902/186/20), постановою Верховного Суду від 03.11.2021 року, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" залишено без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 у справі № 10/189-09 (902/186/20) - без змін.

Отже, зазначена вище постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили та є чинною.

Принагідно, суд звертає увагу на те, що вищевказаною постановою суду апеляційної інстанції від 24.05.2021 року у справі № 10/189-09(902/186/20) були встановлені, серед іншого, такі обставини.

05.09.2019 між Державним підприємством "Юрковецький спиртовий завод" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" (Виконавець) укладено договір № 05/09 на виконання ремонтних робіт.

На виконання умов укладеного договору позивачем за первісним позовом на території відповідача за первісним позовом були виконані ремонтні роботи на загальну суму 1490000,00 грн, що підтверджується наданими актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 30.11.2019 та рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 30.11.2019.

Таким чином, ціна договору складає 1 490 000,00 грн.

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період з 15.10.2019 по 18.02.2020 між ДП "Юрковецький спиртовий завод" і ТОВ "Компанія "Астекс" по договору № 05/09 від 05.09.2019 встановлено, що за даними державного підприємства станом на 18.02.2019 сальдо на користь ТОВ "Компанія "Астекс" складає 1 490 000,00 грн.

Також, колегія суддів зауважила, що згідно наявного в матеріалах справи балансу (звіт про фінансовий стан) ДП "Юрковецький спиртовий завод" станом на 31.12.2018 загальна сума активів підприємства станом на 31.12.2018 становить 3 063 000,00 грн. (а.с. 42, зворот, т.17).

Таким чином, уклавши договір № 05/09 від 05.09.2019 ДП "Юрковецький спиртовий завод" зобов`язувалось оплатити послуги на загальну суму 1 490 000, 00 грн, з ПДВ, що складає 48,6 % балансової вартості активів боржника. Крім того, 10 % від загальної суми активів підприємства станом на 31.12.2018 становить 306 300,00 грн.

Отже, укладений договір № 05/09 від 05.09.2019 на суму 1 490 000,00 грн є значним правочином, укладання якого має здійснюватися відповідно до чинного законодавства України, за обов`язковою згодою органу, до сфери управління якого належить ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Станом на день укладання договору № 05/09 від 05.09.2019 органом управління ДП "Юрковецький спиртовий завод" було Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Матеріали справи не містять відповідного рішення Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання згоди на вчинення зазначеного правочину або подальшого його схвалення.

А отже, дозвіл уповноваженого органу управління ДП "Юрковецький спиртовий завод" на укладення договору № 05/09 від 05.09.2019 отримано не було, чим, на переконання колегії суддів, порушено приписи статті 73-2 ГК України та спеціального законодавства, а саме Закону України "Про управління об`єктами державної власності".

Оскільки на момент вчинення правочину шляхом укладення договору від 05.09.2019 №05/09 на виконання ремонтних робіт юридична особа - відповідач за первісним позовом не мав відповідного погодження уповноваженого органу управління на вчинення значного правочину, колегія суддів прийшла до висновку що спірний договір суперечить положенням ст.ст. 203, 215 ЦК України, у зв`язку з чим, договір на виконання ремонтних робіт від 05.09.2019 № 05/09 визнано судом недійсним на підставі вищевикладеного.

Також, враховуючи визнання судом недійсним договору від 05.09.2019 № 05/09 на виконання ремонтних робіт, який в силу ст. 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" до Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод", третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення 1 732 645,46 грн заборгованості задоволенню не підлягають, оскільки право вимоги позивача ґрунтувалось саме на підставі зазначеного договору.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.09.2021 року по справі № 904/2604/14, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Така позиція суду відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 917/1345/17 від 03.07.2018 року.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.10.2020 року по справі № 5004/1694/11, преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 911/3883/16 та від 29.04.2020 у справі № 906/557/19.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

Таким чином, у розумінні положень ч. 4 ст. 75 ГПК України однією із цілей цієї норми законодавець визначив, у тому числі, уникнення можливості різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин і правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Отже, встановлені постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року у справі № 10/189-09(902/186/20) обставини щодо недійсності укладеного між ТОВ "Компанія "Астекс" та ДП "Юрковецький спиртовий завод" договору на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року, є преюдиціальними в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України під час розгляду позовної заяви ТОВ "Компанія "Астекс" у справі №10/189-09(902/263/22).

Згідно ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Аналогічні положення містяться у статті 208 ГК України, якою передбачено наслідки визнання господарського зобов`язання недійсним. Зокрема, згідно з частиною другою вказаної норми, у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно п. 5, п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.01.2022 року по справі № 914/1962/19, тлумачення статті 216 Цивільного кодексу України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 Цивільного кодексу України або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом так би мовити абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Отже, такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, яке існувало до укладання правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто має місце двостороння реституція.

За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.01.2022 року по справі № 924/637/20, у постановах Верховного Суду від 26.06.29018 у справі № 916/1952/17 від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 14.05.2020 у справі № 916/1952/17, дійсно міститься висновок про те, що одностороння реституція чинним законодавством не передбачена. Втім, цей висновок не можна застосовувати у відриві від контексту та обставин справи. У цих постановах Верховний Суд звертав увагу на те, що правила абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК (двостороння реституція) застосовуються тоді, коли обидві сторони здійснили виконання недійсного договору. У тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК, зокрема ст. 1212 ЦК.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вказувалося вище та підтверджено матеріалами справи, згідно договору на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року, ТОВ "Компанія "Астекс" на замовлення ДП "Юрковецький спиртовий комбінат" були виконані ремонтні роботи загальною вартістю 1 490 000,00 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року у справі № 10/189-09(902/186/20) підтверджено, що за виконані ремонтні роботи Відповідач не розрахувався, в зв`язку з чим, розмір заборгованості склав 1 490 000,00 грн.

Також, сума заборгованості в розмірі 1 490 000,00 грн за вказаним вище договором погоджена сторонами актом звіряння взаємних розрахунків станом на 20.04.2022 року по договору № 05/09 від 05.09.2019 року (наявний в матеріалах справи) та Відповідачем у відзиві на позов визнано позов повністю.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що ТОВ "Компанія "Астекс" здійснило ремонтні роботи за визнаним у судовому порядку недійсним договором на ремонтні роботи № 05/09 від 05.09.2019 року, що підтверджується наданим актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 30.11.2019 року та відзивом Відповідача на позов, а ДП "Юрковецький спиртовий комбінат" за виконані ремонтні роботи не розрахувалося, в зв`язку з чим, утворилась сума основного боргу в розмірі 1 490 000,00 грн, яка заявлена Позивачем до стягнення з Відповідача в порядку реституції.

З огляду на викладене та беручи до уваги визнання постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року у справі № 10/189-09(902/186/20) договору на виконання ремонтних робіт № 05/09 від 05.09.2019 року недійсним, позовна вимога Позивача про застосування наслідків недійсності правочину в порядку реституції є правомірною та підлягає задоволенню.

Відтак, з врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків недійсності вказаного вище договору на виконання ремонтних робіт та задоволення позовної вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 1 490 000,00 грн основного боргу, який утворився внаслідок несплати у повному обсязі Відповідачем коштів за виконані ремонтні роботи згідно відповідного договору.

Крім того, що у позові Позивач вказав, що оскільки Відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання щодо повернення Товариству грошових коштів, тому у Товариства виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України.

При цьому, Позивач вказав, що початком прострочення грошового зобов`язання Відповідачем є 04.12.2019 року. Оскільки, на дату подання цієї заяви грошове зобов`язання Відповідачем не виконане, інфляційні втрати та 3% річних обраховуються включно до 19.04.2022 року.

Так, згідно долученого до позову розрахунку заборгованості, Позивачем нараховано до стягнення з Відповідача 106 177,81 грн - 3% річних за період з 04.12.2019 року по 19.04.2022 року та 362 964,00 грн - інфляційних втрат за період грудень 2019 року - березень 2022 року.

Принагідно, суд звертає увагу на те, що згідно матеріалів справи № 10/189-09, ухвалою суду від 27.11.2009 року було порушено провадження у справі № 10/189-09 про банкрутство Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод"

За змістом ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

В силу ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, - мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно п. 3, п. 5 ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

Отже, щодо конкурсних вимог боржника законодавцем обмежено можливість нарахування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та трьох процентів річних, законність стягнення яких є предметом спору в даній справі.

За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 року по справі № 925/197/19, встановивши, що провадження у справі про банкрутство відповідача порушено 14.05.2004, перебуває в процедурі розпорядження майном боржника, заявлені до стягнення кошти є поточною заборгованістю, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірне звернення позивача з даним позовом в позовному провадженні щодо стягнення поточної заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку з порушення його охоронюваних законом прав та інтересів з метою їх ефективного захисту.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.08.2019 року по справі № 921/212/18, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу (місяць), протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу (грошового зобов`язання), помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за весь період прострочення, тобто за кожен місяць прострочення наростаючим підсумком незалежно від значення індексу інфляції - більше одиниці (інфляція) чи менше одиниці (дефляція).

Такий порядок обрахунку відповідає позиції, викладеній об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Оскільки, згідно матеріалів справи заявлена до стягнення Позивачем із Відповідача сума основної заборгованості 1 490 000,00 грн є поточною грошовою вимогою, відтак правомірним є нарахування на відповідну заборгованість 3% річних та інфляційних втрат, на які дія мораторію не поширюється в силу наведених вище приписів Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що оскільки така відповідальність за невиконання грошового зобов`язання встановлена законом, то не має значення, чи передбачена вона умовами договору між сторонами.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення Позивачу грошових коштів, а саме суми вартості виконаних ремонтних робіт, які ДП "Юрковецький спиртовий комбінат" неоплачені за недійсним правочином, а тому суд дійшов висновку, що Позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні нарахування.

Отже, дослідивши доданий до позову розрахунок заборгованості, та перевіривши правильність нарахування Позивачем заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за вказаний в розрахунку період, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 106 177,81 грн - 3% річних за період з 04.12.2019 року по 19.04.2022 року та 362964,00 грн - інфляційних втрат за період грудень 2019 року - березень 2022 року, нарахованих на суму не сплаченої заборгованості 1 490 000,00 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, як такі, що відповідають законодавству та обставинам справи.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Зважаючи на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з мотивів наведених вище.

Обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 31 868,13 грн, покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Задоволити позов ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 20.04.2022 року (вх. № 01-36/235/22) до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про застосування наслідків недійсності правочину у справі № 10/189-09(902/263/22), в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод", повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод" (вул. Миру, 259, с. Юрківці, Могилів-Подільський р-н, Вінницька обл., 24040; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" (вул. Марії Луганової, 4Б, офіс 5, м. Бровари, Київська обл., 07400; ) 1 490 000 грн - основного боргу, 106 177,81 грн - 3% річних, 362 964,00 грн - інфляційних втрат та 31 868,13 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати на електронні поштові адреси : арбітражному керуючому Томашуку М.С. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; арбітражному керуючому Бобруку Т.В. - ІНФОРМАЦІЯ_2; ІНФОРМАЦІЯ_3; ДП "Юрковецький спиртовий завод" - ; ; Фонду державного майна України - , ; ТОВ "Компанія "Астекс" - .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 16 травня 2022 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.: 1 - до справи.