УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

06.05.2022Справа № 910/3375/22

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши

заяву Спільного підприємства "Київ-Захід" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (Львівська обл., місто Червоноград)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТС-Групп" (м. Київ)

про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва із заявою звернулось Спільне підприємство "Київ-Захід" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СП "Київ-Захід", заявник) про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТС-Групп" (далі - ТОВ "СТС-Групп") заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 01.11.2019 та договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.03.2020 у загальній сумі 39 138,00 грн.

Дослідивши подану заяву, суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Положеннями ст. 148 ГПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Зі змісту наведених норм вбачається, що наказне провадження - це особливий спрощений вид господарського судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист майнових прав особи шляхом видачі судового наказу, який одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом. При цьому наявність грошових вимог має бути підтверджена належно оформленими письмовими доказами, а кожен окремий судовий наказ видається за грошовими вимогами, що виникли на підставі окремого договору.

З урахуванням викладеного можна зробити висновок про те, що об`єднання у одній заяві щодо видачі судового наказу вимог за двома або більше угодами не передбачена господарським процесуальним законом.

У той же час, із поданої заяви вбачається, що вимогами СП "Київ-Захід" у наказному провадженні є стягнення заборгованості в сумі 39 138,00 грн. за двома угодами, укладеними із ТОВ "СТС-Групп", а саме:

1) за договором оренди нежитлового приміщення від 01.11.2019;

2) за договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.03.2020,

що не відповідає приписам господарського процесуального закону (ст. 148 ГПК України) та меті наказаного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Також відповідно до ч. 1 ст. 150 ГПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом (ч. 1 ст. 151 ГПК України).

Судовий збір згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу становить 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р. прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 2 481,00 грн.

Таким чином, заявник повинен був сплатити за подання заяви про видачу судового наказу судовий збір у сумі 248,10 грн., проте, надав платіжне доручення № 7822 від 04.04.2022 на суму 248,00 грн., що не є належним доказом сплати судового збору у встановленому законом розмірі за одну вимогу про видачу наказу за окремим договором.

За таких обставин подана СП "Київ-Захід" заява також не відповідає вимогам ст. 150 ГПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

На підставі викладеного у заяві СП "Київ-Захід" про видачу судового наказу слід відмовити як у такій, що не відповідає вимогам ст. 148, 150 ГПК України.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

У той же час, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Отже, керуючись ст. 147 - 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити Спільному підприємству "Київ-Захід" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та з цього дня може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десятиденного строку.

Суддя Головіна К. І.