УХВАЛА

03 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 914/1147/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючий, Кондратова І.Д., Студенця В. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця»,

на рішення Господарського суду Львівської області

у складі судді Березняк Н. Є.

від 02 листопада 2020 року

та постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Кравчук Н. М., Кордюк Г. Т., Плотніцького Б. Д.

від 20 квітня 2021 року

за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця»

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фізична особа - підприємець Ходак Марія Василівна,

про відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», повторно (вдруге) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20. Зазначена касаційна скарга подана 31 січня 2022 року згідно з відбитком поштового штемпелю на конверті, в якому була направлена до Верховного Суду.

Склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визначено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2022.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів встановила, що касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», подана без дотримання вимог статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанова Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 оскаржуються позивачкою до суду касаційної інстанції вдруге та вже були предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

За результатом касаційного перегляду зазначених судових рішень у цій справі (за вперше поданою позивачкою касаційною скаргою) Верховний Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20.

Відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 4 статті 293 цього Кодексу.

Як вбачається оскаржувана позивачкою постанова Західного апеляційного господарського суду прийнята 20 квітня 2021 року. Зазначена постанова оскаржується позивачкою вдруге.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 08 вересня 2021 року про відкриття касаційного провадження за вперше поданою касаційною скаргою позивачки у цій справі, встановив, що Західний апеляційний господарський суд у судовому засіданні, що відбулося 20 квітня 2021 року, проголосив лише вступну та резолютивну частину постанови, а відповідно до інформації з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження рекомендованого поштового відправлення № 535 повний текст цієї постанови був отриманий позивачкою (скаржницею) 05 травня 2021 року.

ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», повторно (вдруге) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 згідно з відбитком поштового штемпелю на конверті, в якому касаційна скаргу була направлена до Верховного Суду, 31 січня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом процесуального строку більше ніж на 8 місяців.

Як вбачається позивачка разом з вдруге поданою касаційною скаргою заявила Верховному Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20.

В обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень позивачка послалася на те, що їй 21 січня 2022 року стало відомо про те, що за результатом розгляду Верховним Судом її першої касаційної скарги суддею Верховного Суду Кібенко О. Р. була висловлена окрема думка щодо постановленої Верховним Судом ухвали про закриття касаційного провадження від 30 вересня 2021 року (за поданою вперше касаційною скаргою позивачки).

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20, Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивачка не навела підстав у підтвердження наявності у неї поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень у цій справі з огляду на таке.

Як вбачається за результатом розгляду у відкритому судовому засіданні касаційної скарги позивачки у цій справі, що була подана вперше, Верховний Суд постановив ухвалу про закриття касаційного провадження від 30 вересня 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 34 Господарського процесуального кодексу України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Верховний Суд зазначає про те, що у відкритому судовому засіданні, що відбулося 30 вересня 2021 року, було повідомлено про наявність окремої думки судді.

Крім того 04 листопада 2021 року окрема думка судді Кібенко О. Р. на ухвалу Верховного Суду про закриття касаційного провадження від 30 вересня 2021 року була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто була відкритою для ознайомлення.

За змістом статей 42, 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що позивачка мала можливість ознайомитися з текстом окремої думки.

Крім того, враховуючи те, що окрема думка судді на стадії касаційного розгляду справи висловлюється після прийняття колегією суддів постанови / ухвали за результатом розгляду певних вимог учасника справи (зокрема вимог касаційної скарги) та перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій та не має статусу судового рішення, наявність такої (окремої думки судді) не є тією об`єктивною обставиною, що може вважатися причиною пропуску учасником справи строку на касаційне оскарження судового рішення, яке вже було переглянуте судом касаційної інстанції. Обставина висловлення суддею окремої думки при касаційному перегляді судових рішень у справі взагалі не може бути причиною пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення, яке повторно оскаржується тією ж самою особою, що і вперше, оскільки станом на дату подання першої касаційної скарги такої обставин взагалі не існувало.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та постанови Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 позивачка в обґрунтування наявності у неї поважних причин пропуску такого строку також послалася на те, що після постановлення Верховним Судом ухвали про закриття касаційного провадження від 30 вересня 2021 року їй 31 січня 2022 року стало відомо про існування інших висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 21 вересня 2021 року у справі № 910/1895/20 та від 02 листопада 2021 року у справі № 918/1131/20, які не були враховані судами попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі.

Верховний Суд не бере до уваги ці посилання позивачки, оскільки ні станом на дати ухвалення судами попередніх інстанцій зазначених оскаржуваних рішення та постанови, ні станом на дату подання позивачкою першої касаційної скарги висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 вересня 2021 року у справі № 910/1895/20 та від 02 листопада 2021 року у справі № 918/1131/20, на які позивачка посилається у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, не існувало, а висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 918/1131/20, був сформований навіть після постановлення Верховним Судом ухвали про закриття касаційного провадження від 30 вересня 2021 року у цій справі.

Обставини формування Верховним Судом своїх висновків в інших справах з подібними правовідносинами після ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень та після подання касаційної скарги об`єктивно не можуть бути причиною пропуску учасником справи строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки таких обставин станом на дату подання першої касаційної скарги взагалі не існувало.

Для визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення поважними необхідно довести наявність у особи, яка подає касаційну скаргу, об`єктивних причин, що унеможливили своєчасне подання касаційної скарги, що існували протягом всього цього строку від моменту початку його перебігу. Наявність обставин, що виникли після спливу перебігу такого строку не можуть взагалі вважатися причинами пропуску строку на касаційне оскарження.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що позивачка у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 не навела жодних причин, внаслідок яких вона пропустила строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень, які б можна було б визнати поважними для поновлення такого строку.

Частиною третьою статті 292 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Отже касаційна скарга Пеприк Ольги Михайлівни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 має бути залишена без руху. Скаржниця (позивачка) протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій навести та обґрунтувати наявність інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, підтверджених належними доказами.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Крім цього Верховний Суд встановив, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 311 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах першій, третій статті 310 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Однак зміст повторно поданої позивачкою у цій справі касаційної скарги не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржниця чітко не визначила та не зазначила підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав).

З урахуванням змін до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже за результатом проведеної перевірки форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга позивачки не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи вищевикладені недоліки.

З огляду на викладене позивачці слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та усунути недоліки касаційної скарги у спосіб, визначений судом, а саме: протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду касаційну скаргу в новій редакції.

При цьому, касаційну скаргу в новій редакції слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії касаційної скарги в новій редакції іншим учасникам справи (описи вкладення у поштові відправлення та чеки).

Крім того, пунктом 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011.

За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою, за подання касаційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті під час подання позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до приписів пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання зазначеної вище касаційної скарги на судові рішення Пеприк Ользі Михайлівні, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», необхідно сплатити 18 079,20 грн (602 640,00 х 1,5 % х 200 %) судового збору.

Проте до матеріалів касаційної скарги позивачка (скаржниця) не додала доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, натомість заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтовує тим, що отримує пенсію за віком, а розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання даної касаційної скарги перевищує 5 % розміру її річного доходу за попередній календарний рік.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З огляду на наведене, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява № 73547/01).

Клопотання Пеприк Ольги Михайлівни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», про звільнення від сплати судового збору мотивовано тим, що майновий стан заявника не дозволяє сплатити його в повному розмірі, на підтвердження чого надано довідки органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року на загальну суму 16 199,96 грн, з січня 2019 року по грудень 2019 року на загальну суму 35 635,12 грн, з січня 2020 року по грудень 2020 року на загальну суму 39 303,55 грн, з січня 2021 року по серпень 2021 року на загальну суму 32 975,94 грн, та довідки органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за періоди: з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2018 року, з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року, з 1 кварталу 2021 по 3 квартал 2021 року.

Водночас скаржницею не в повному обсязі надано відомості про доходи за весь рік, що передував року подання касаційної скарги, тобто з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Суд звертає увагу, що загальна сума отриманих доходів фізичною особою може бути підтверджена довідкою про доходи фізичної особи за попередній рік, виданою органом Державної податкової служби України, інформацією із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, а також довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 або ОК-7.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні «Креуз проти Польщі» у справі № 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З урахуванням наведеного вище суд зазначає, що скаржником на підтвердження права щодо звільнення його від сплати судового збору не надано належних доказів та не сплачено судовий збір у розмірі, визначеному законом, що не відповідає вимогам пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, приписами частини 3 статті 290 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.

Статтею 56 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, за змістом наведених норм касаційна скарга може бути подана та підписана як безпосередньо особою, яка подає скаргу, так і її представником.

Відповідно ж до приписів частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Приписами підпункту 12.4 пункту 12 наведеного Положення встановлено, що ордер має містити, зокрема назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога».

Отже, у разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду, в якому адвокат надає правову допомогу.

Також згідно із підпунктом 12.5 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, зокрема є прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01 січня 2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.

Звернення до суду, в тому числі до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів») з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України та стаття 10 Закону № 1402-VIII), передбачає надання суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 та від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18, постановах Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі № 910/10156/17 та від 17 серпня 2020 року у справі № 911/2636/19.

Касаційну скаргу підписано адвокатом Лукою Тарасом Миколайовичем, як представником Пеприк Ольги Михайлівни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця».

На підтвердження повноважень на представництво у суді касаційної інстанції до матеріалів скарги додано ордер серія ВС № 1005364 від 26 грудня 2019 року. В ордері зазначено, що адвокат Лука Тарас Миколайович надає правову допомогу у Сихівському районному суді міста Львова, Господарському суді Львівської області та у Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради.

Таким чином в разі надання адвокатом правової допомоги в суді в ордері має бути зазначено конкретна назва суду. При цьому, колегія суддів не визнає ордер серія ВС № 1005364 від 26 грудня 2019 року, що посвідчує повноваження адвоката, який підписав касаційну скаргу, на надання правової допомоги Пеприк Ользі Михайлівні у Верховному Суді, оскільки в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено, що адвокат надає правову допомогу у Сихівському районному суді міста Львова, Господарському суді Львівської області та у Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради.

Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З урахуванням наведеного касаційна скарга Пеприк Ольги Михайлівни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої та третьої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 288, 292 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та постанови Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 залишити без руху.

3. Надати ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

4. ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», усунути недоліки, встановлені в цій ухвалі у такий спосіб:

- надати суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 із зазначенням наявних поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;

- надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України;

- надати суду належні докази, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору;

- надати суду докази, що посвідчують повноваження представника Луки Тараса Миколайовича, який підписав і подав касаційну скаргу від імені ОСОБА_1 .

5. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

В. Студенець