ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року Справа № 924/564/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.11.2021 р. у справі № 924/564/21 (суддя Грамчук І.В., повний текст рішення складено 23.11.2021 р.)

за позовом Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС"

до Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни

про виселення

за участю представників:

позивача - Коновалов М.А.;

відповідача - Коваль Л.В.; Кордас Ж.А.;

ВСТАНОВИВ:

Підприємство споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" (далі - позивач, ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС") звернулося до Господарського суду Хмельницької області із позовом про виселення Фізичної особи - підприємця Коваль Лариси Василівни (далі - відповідач, ФОП Коваль Л.В.) з нежитлового приміщення - ресторану "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 7 а.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення ст. ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України та вказує, що відповідач займає та не повертає приміщення ресторану "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 7а після закінчення договору оренди від 16.03.2016 р., тобто фактично чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачу, як законному власнику, своїм майном.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17.11.2021 р. у справі №924/564/21 позов задоволено. Виселено ФОП Коваль Л.В. з нежитлового приміщення - ресторану "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 7а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0000.

Суд першої інстанції з посиланням на положення ст. ст. 181, 526, 629, 317, 386, 391 ЦК України, п. п. 9.2, 9.4 договору оренди від 16.03.2016 р., в аспекті забезпечення ефективного захисту прав позивача, дійшов висновку про задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Коваль Л.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- посилання позивача на неналежне виконання умов договору щодо сплати орендної плати спростовується тим, що перед сплатою оренди, яка відбулася 01.03.2021 р. була оплата у січні 2021 р., тобто фактично орендна плата не вносилась лише в лютому 2021 р. Оскільки відповідачем періодично здійснювалися орендні платежі, відсутній борг по орендній платі протягом трьох місяців підряд;

- жодних пропозицій про зміну чи розірвання договору на адресу відповідача від Волочиського районного споживчого товариства не надходило; орендодавцем порушено порядок розірвання договору, а саме не надіслано на адресу відповідача пропозиції щодо розірвання договору;

- орендодавцем було надіслано відповідачу листи від 12.02.2021 р. та 24.02.2021 р., в яких вказано різні підстави припинення договору оренди (закінчення строку договору та одностороннє розірвання договору на підставі його неналежного виконання), які суперечать одна одній;

- відповідач перерахував платіжним дорученням № 398 від 01.03.2021 р. на рахунок Волочиського районного споживчого товариства кошти в сумі 19 520 грн з призначенням платежу "за оренду р-н Дружба за січень, лютий, березень 2021 р.". Вказані кошти Волочиським районним споживчим товариством прийнято та на рахунок відповідача не повернуто;

- після надсилання листів від 12.02.2021 р. та від 24.02.2021 р. Волочиське районне споживче товариство не вчинило жодних дій для розірвання договору, зокрема, відповідача не повідомлено ні про порядок звільнення орендованих приміщень, ні про координати нотаріуса для посвідчення договору про розірвання, не надано проекту такого договору та проекту акта приймання-передач орендованих приміщень, що свідчить про те, що між сторонами продовжувалися господарські правовідносини та чинність договору оренди від 16.03.2016 р.;

- оскільки договір оренди від 16.03.2016 р. між відповідачем та Волочиським районним споживчим товариством не був розірваний відповідно до вимог законодавства, тому твердження про те, що нежитлове приміщення - ресторан "Дружба" не передане в оренду є помилковим;

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2022 р. відкрито провадження у справі № 924/564/21, розгляд скарги призначено на 14.04.2021 р. о 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 04.05.2022 р. об 15:00 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.05.2022 р. № 01-05/122 у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів-членів колегії у даній справі - Філіпової Т.Л. та Василишина А.Р., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну суддів-членів колегії у судовій справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2022 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 17.05.2022 р. о 15:15 год.

ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що відповідач доводить суду, що перед сплатою орендної плати, яка відбулася 01.03.2021 р., була оплата в січні 2021 р. Однак, ним не надані докази на підтвердження даної обставини та матеріали справи їх не містять. Також не зазначено конкретно, яким чином дана обставина впливає на спірні правовідносини і в чому, в даному випадку, полягає невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Позивач зазначає, що фактичною підставою для припинення договору оренди був той факт, що орендарем не вносилась орендна плата протягом трьох місяців підряд (за січень-березень 2021 р.). Сплата орендної плати за січень-березень 2021 р. здійснена позивачем 01.03.2021 р., що підтверджується платіжним дорученням від 01.03.2021 № 398 наявним в матеріалах справи, тобто із пропуском строку, встановленого п. 5.2 договору оренди. Дана обставина встановлена рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2021 р., яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 р. у справі №924/266/21.

Як вказує позивач, питання законності розірвання договору оренди приміщення від 16.03.2016 р. розглядалося окремо в судовому порядку. Дана обставина підтверджується рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2021 р. у справі № 924/952/21.

Позивач довів в суді основні обставини, які мають значення для задоволення даного позову, а саме: факт належності йому нерухомого майна, факт здійснення відповідачем перешкод у володінні майном, факт відсутності між сторонами спору договірних відносин.

Представник ФОП Коваль Л.В. - адвокат Кордас Ж.А. надіслала до суду доповнення до апеляційної скарги, в яких просить суд поновити строк для подання до суду даних доповнень, скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи підстави для поновлення строку на подання до суду доповнень до апеляційної скарги, заявник посилається на положення ст. ст. 119, 266 ГПК України та вказує, що зобов`язання у адвоката Кордас Ж.А. перед ФОП Коваль Л.В. згідно договору про надання правової допомоги виникли з 19.04.2022 р., жоден закон не зобов`язує нового адвоката дотримуватись тактики надання правової допомоги іншого адвоката, який попередньо надавав таку допомогу. Ознайомившись з матеріалами справи, оскаржуваним рішенням та з доводами апеляційної скарги, адвокат Кордас Ж.А. вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення та при складенні апеляційної скарги не були враховані дуже важливі обставини справи, не були подані документи, дослідження яких має важливе значення для прийняття обґрунтованого, з дослідженням всіх обставин справи рішення. Тому, з метою забезпечення дотримання конституційних прав ФОП Коваль Л.В. на належну правову допомогу просить суд поновити строк для надання доповнень до апеляційної скарги з наданням підтверджуючих документів.

Доводи доповнень до апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- суд першої інстанції ухвалив рішення про виселення відповідач з приміщення площею 433,1 кв.м., однак ФОП Коваль Л.В. ніколи не займала і не займає приміщення такої площі; додані позивачем до матеріалів справи докази не підтверджують тих обставин, що відповідач займає приміщення такої площі;

- позивачем не підтверджено жодним доказом, що ФОП Коваль Л.В. незаконно користується 433,1 кв.м. ресторану "Дружба", заблокувала приміщення та контролює його особисто;

- станом на 14.04.2021 р. позивачем оглянуло приміщення і зауважень ніяких не було, що спростовує твердження позивача, що відповідач чинить йому перешкоди;

- згідно судового рішення від 20.12.2021 р. у справі № 924/882/21 Підприємство споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" виселяє з нежитлового приміщення ресторану "Дружба" площею 71,5 кв. м., Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія Коваль В.В. і партнери". Тобто, згідно цього рішення з 433,1 кв.м., які належать позивачу, зазначене Товариство займає 71,5 кв.м.

Представник ФОП Коваль Л.В. - адвокат Кордас Ж.А. надіслала до суду клопотання, в якому, посилаючись на положення ст. 227 ГПК України, просить суд запинити провадження у справі № 924/564/21 до:

- набрання законної сили судовим рішенням у справі № 924/202/22, яка перебуває в провадженні Господарського суду Хмельницької області та порушена за позовом ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства про визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчинений Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021 р.;

- вирішення кримінального провадження, відкритого за заявою Коваль Л.В. від 02.05.2022р.

Розглянувши в судовому засіданні 17.05.2022 р. клопотання представника ФОП Коваль Л.В. - адвоката Кордас Ж.А. про поновлення строку на подання до суду доповнень до апеляційної скарги, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. ч. 1, 2, ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Частиною 1 ст. 256 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту ч. 1 ст. 266 та ст. 118 ГПК України дозволяє зробити висновок про запровадження законодавцем процесуального імперативу стосовно залишення без розгляду судом доповнення чи зміни апеляційної скарги, поданих поза межами строку на апеляційне оскарження.

Матеріалами справи підтверджується, що повний текст рішення Господарським судом Хмельницької області у справі № 924/564/21 був складений 23.11.2021 р., а тому, в силу ст. ст. 256, 266 ГПК України, останнім днем звернення до суду із доповненнями до апеляційної скарги є 13.12.2021 р.

Представник ФОП Коваль Л.В. - адвокат Кордас Ж.А. надіслала до суду доповнення до апеляційної скарги лише 03.05.2022 р., тобто після закінчення процесуального строку, встановлено у ст. ст. 256, 266 ГПК України.

Із доводів заявника слідує, що підставою для поновлення строку для подання до суду доповнень до апеляційної скарги є те, що у ФОП Коваль Л.В. змінився адвокат, яким і було встановлено важливі обставини у справі, дослідження яких необхідне для прийняття обґрунтованого рішення, про які не вказано в апеляційній скарзі та про які (обставини) заявник вказує у даних доповненнях до апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відтак ст. 119 ГПК України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та має зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на приписи процесуального закону встановлення поважності (неповажності) причин пропуску процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

З огляду на вказані норми процесуального права, колегія суддів не вважає обставини наведені заявником, як підставу для поновлення строку на подання до суду доповнень до апеляційної скарги, поважними і такими, що дають підстави для поновлення такого строку, оскільки вони мають суб`єктивний характер, адже можливість вчасного подання доповнень до апеляційної скарги без порушень норм чинного законодавства залежала виключно від волевиявлення самого відповідача.

На думку суду зміна представника у судовому процесі не є поважною причиною та не може бути підставою для поновлення строку для подання до суду доповнень до апеляційної скарги, оскільки можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язується із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Відповідач не навів будь-яких обґрунтованих доводів або об`єктивних причин, які б спричинили пропуск строку на подання доповнень до апеляційної скарги.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду доповнень відповідача до апеляційної скарги (вх. № 2665/22 від 03.05.2022 р.), як такі, що подані після закінчення процесуального строку, встановлено у ст. ст. 256, 266 ГПК України.

Розглянувши в судовому засіданні 17.05.2022 р. клопотання представника ФОП Коваль Л.В. - адвоката Кордас Ж.А. про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 229 цього Кодексу провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі обставин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Як встановлено апеляційним судом, представник ФОП Коваль Л.В. - адвокат Кордас Ж.А. просить суд зупинити провадження у справі № 924/564/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 924/202/22 за позовом ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства про визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчиненого Волочиським районним споживчим товариством та оформленим повідомленням № 12 від 24.02.2021 р.

Підставою для такого зупинення є те, що встановлення незаконності розірвання Волочиським районним споживчим товариством договору оренди від 16.03.2016 р. змінить правовідносини між Коваль Л.В. та зазначеними юридичними особами відносно ресторану "Дружба", оскільки потягнуть за собою пролонгацію права оренди, відновлення першочергового права викупу, визнання незаконним аукціону з реалізації ресторану "Дружба" позивачу.

Колегія суддів зазначає, що пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Так, відповідні обставини можуть мати місце у випадку, коли господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Так, суд вказує, що предметом позову у справі № 924/564/21 є матеріально-правова вимога ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" про виселення ФОП Коваль Л.В. з нежитлового приміщення ресторану "Дружба" загальною площею 433,1 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 7 а на підставі положень ст. ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України.

Разом з тим, предметом позову у справі № 924/202/22 є вимога ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства про визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчиненого Волочиським районним споживчим товариством та оформленим повідомленням №12 від 24.02.2021 р.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що встановлення у справі № 924/202/22 обставин правомірності або ж неправомірності повідомлення № 12 від 24.02.2021 р. немає значення для розгляду даної справи № 924/564/21, вказані справи не є пов`язаними, а рішенням суду у справі № 924/202/22 не будуть встановлені обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у справі № 924/564/21

Суд зазначає, що матеріали у справі № 924/564/21 та подані до неї докази дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду цієї справи щодо наявності чи відсутності підстав для виселення відповідача із спірного приміщення.

Також представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Кордас Ж.А. просить суд зупинити провадження у справі № 924/564/21 до вирішення кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_1 від 02.05.2022 р.

Колегія суддів вказує, що нормами ГПК України передбачено зупинення провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду до вирішення іншої судової справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

Так, слід звернути увагу, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази наявності у суді справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства за наслідками відкритого за заявою ОСОБА_1 від 02.05.2022 р. кримінального провадження. Зазначена обставина виключає можливість застосування норми п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України в якості підстави для зупинення провадження у господарській справі.

Окрім того, суд вказує, що наявність кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 від 02.05.2022 р. не є перешкодою для встановлення, з урахуванням вимог ст. 74 ГПК України, суттєвих обставин у даній справі під час її розгляду господарським судом.

Також колегія суддів зазначає, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ФОП Коваль Л.В. - адвоката Кордас Ж.А. про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 17.05.2022 р. представник відповідача та відповідач підтримали доводи апеляційної скарги, просять задоволити її вимоги, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Представник позивача в судовому засіданні 17.05.2022 р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.08.2004 р. серії САА № 663645 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.08.2004 р. № 4496664 нежитлова будівля, ресторан "Дружба", по вул. Незалежності (Кірова), 7а у м. Волочиську Хмельницької області загальною площею 1110,2 кв. м. належить Волочиському районному споживчому товариству на підставі рішення Волочиського міськвиконкому від 27.05.2004 р. № 416.

Свідоцтво містить відмітки нотаріуса: 06.07.2006 р. - про продаж 1/25 частки в праві спільної часткової власності, 01.04.2009 р. - про продаж 53/100 частки у праві власності, 10.05.2011 р. - про продаж 1/50 частки у праві власності на нежитлову будівлю, ресторан "Дружба".

Згідно постановою Правління спілки споживчих товариств Хмельницької області від 14.01.2016 р. № 4 в результаті розгляду клопотання Волочиського районного споживчого товариства (лист № 123 від 24.12.2015 р.) щодо погодження передачі в оренду з правом викупу частини приміщення ресторану "Дружба" площею 361,6 кв. м., розташоване в нежитловій будівлі № 7а по вул. Незалежності (Кірова) в м. Волочиськ Хмельницької області постановлено погодити передачу в оренду строком на 5 років частини приміщення ресторану "Дружба" площею 361,6 кв.м., що розташоване в нежитловій будівлі № 7а по вул. Незалежності (Кірова) в м. Волочиськ; у разі прийняття рішення про передачу вказаного майна в оренду вищим органом управління Волочиського РайСТ або уповноваженим ним органом в договорі оренди можливо передбачити право викупу зазначеного приміщення після закінчення терміну дії договору за ціною, що визначена на підставі висновку оцінки на момент викупу.

16.03.2016 р. між Волочиським РСТ (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди приміщення (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування 70/100 частин нежитлової будівлі, ресторан "Дружба", що розташована в АДРЕСА_1 , на строк, зазначений в п. 4.1 цього договору (приміщення). В оренду передається приміщення площею 361,6 кв. м.

Ринкова вартість приміщення, що передається в оренду, складає 1856211 грн (п. 1.2 договору).

Згідно п. 1.3 договору 87/100 нежитлової будівлі, ресторан "Дружба", в якій знаходиться вказане в п. 1.1 цього договору приміщення, належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого Волочиською міською радою 18.08.2004 р., на підставі рішення Волочиського міськвиконкому № 416 від 27.05.2004 р. та договору про зміну часток у праві власності, посвідченого 01.03.2016 р. № 743 приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А., право власності зареєстровано Волочиським районним бюро технічної інвентаризації 19.08.2014 в книзі 25 за №148 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно № 7091423.

Приміщення, що передається в оренду на умовах цього договору повинно бути використане орендарем виключно за призначенням як заклад громадського харчування (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору протягом 3-х днів з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору орендодавець зобов`язаний передати орендарю приміщення по акту приймання-передачі із зазначенням стану приміщення і переліку обладнання, інвентарю, при їх наявності, на момент їх передачі в оренду.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що у разі відмови від права викупу по закінченню строку дії цього договору, а також у випадку його дострокового розірвання, припинення або відмови від договору, що відбулися з підстав визначених чинним законодавством України або цим договором, орендар зобов`язаний протягом доби з дати закінчення строку дії цього договору чи з моменту його дострокового розірвання, припинення або відмови від договору, повернути орендодавцю по акту приймання-передачі приміщення в задовільному стані з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє протягом п`яти років, а саме з 16.03.2016 р. до 16.03.2021 р. (п. 4.1 договору).

Згідно п. 5.1 договору за оренду приміщення зазначеного в п. 1.1 цього договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату (договірну) в розмірі 6 000 грн, що еквівалентно 223,63 доларам США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору.

Орендна плата за користування приміщенням сплачується щомісячно в порядку попередньої оплати не пізніше ніж за 5 календарних днів до початку кожного наступного місяця, за який здійснюється оплата, на підставі пред`явленого орендодавцем до оплати рахунку. Неотримання орендарем від орендодавця рахунку на оплату не звільняє орендаря від виконання обов`язку по внесенню плати за користування приміщенням у визначений термін (п. 5.2 договору).

За умовами п. 5.5 договору орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення приміщення орендодавцю. Факт повернення приміщення підтверджується підписанням сторонами акта приймання-передачі (повернення) приміщення з оренди.

Якщо орендар самовільно (незалежно від причин) залишив орендоване ним приміщення, маючи при цьому перед орендодавцем заборгованість понад 30 календарних днів з орендної плати та інших платежів, передбачених цим договором, і орендодавець не має можливості підписати договір про розірвання цьогодоговору та акта приймання-передачі (повернення) приміщення, то орендодавець має право самостійно звільнити орендоване приміщення від майна орендаря, склавши відповідний акт-за участю представника орендаря чи власника будь-якого іншого суміжного приміщення або іншої організації, описавши наявне майно. При цьому будь-яке майно, залишене орендарем, його співробітниками або третіми особами в приміщенні, вважається безхазяйним і ніяку відповідальність за нього орендодавець не несе (пп. 6.1.2 договору).

У п. п. 6.1.3 договору зазначено, що якщо по закінченню строку дії цього договору тапідписання акта приймання-передачі (повернення), орендар не звільнив, незалежно від причин, приміщення від майна протягом строку, вказаного п. 3.2 цього договору, і залишив приміщення, орендодавець має право звільнити приміщення від майна орендаря, склавши відповідний акт за участю представника будь-якого іншого суміжного орендаря чи власника або іншої організації, описавши наявне майно. При цьому будь-яке майно, залишене орендарем, його співробітниками або третіми особами в приміщенні вважає безхазяйним і ніяку відповідальність за нього орендодавець не несе. Положення цього пункту орендодавець має право застосувати також у випадку невиконання орендарем обов`язку щодо повернення орендодавцем приміщення по акту приймання-передачі, передбаченого п. 3.2 цього договору.

Відповідно до п. п. 6.1.4 договору орендодавець має право відмовитися від цього договору і вимагати повернення орендованого приміщення, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд, або якщо орендар більше одного місяця з дати платежу не відшкодовує орендодавцю витрати передбачені п. 5.7 цього договору. У разі відмови орендаря від цього договору оренди з будь-якої із зазначених підстав, цей договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору.

За умовами пп. 7.1.2 договору орендар має право скористатись переважним правом перед іншими особами на укладання нового договору оренди на новий (інший) строк, на інших умовах, запропонованих орендодавцем, за умови, якщо орендар належно виконує свої обов`язки за цим договором (використовував приміщення за призначенням згідно п. 2.1 цього договору, не допускав йогоістотного погіршення, регулярно і вчасно вносив орендні та інші платежі тощо). Умови договору оренди на новий (інший) строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленостей щодо орендної плати та інших умов договору, переважне право орендаря на укладення договору припиняється.

Орендар може за свій рахунок здійснювати (за своїм бажанням) поліпшення орендованого приміщення (оздоблювальні роботи, влаштування пристроїв, обладнання, дообладнання, спорудження прибудов, надбудов, перепланування приміщення, перебудов, тощо) лише за умови письмової згоди орендодавця та отримання необхідних дозволів та погоджень згідно чинного законодавства України (пп. 7.1.5 договору).

Згідно з пп. 7.1.6 договору встановлені за рахунок орендаря прилади, пристрої, обладнання, інші поліпшення орендованого приміщення, що не зачіпають конструкцій приміщення чи встановлені нестаціонарно, можуть бути демонтовані (зняті) орендарем за умови відновлення ним за свій рахунок попереднього стану приміщення.

Якщо поліпшення орендованого приміщення зроблене за згодою орендодавця, орендар має право на їх вилучення, якщо такі поліпшення можуть бути відокремлені без пошкодження орендованого приміщення (пп. 7.1.7 договору).

Підпунктом 7.1.11 договору передбачено, що орендар має право викупити орендоване приміщення після закінчення терміну дії даного договору за ціною, що визначена на підставі висновку суб`єкта оцінювання на дату викупу.

Орендар зобов`язаний, зокрема користуватись орендованим приміщенням виключно за його призначенням, вказаним у п. 2.1 цього договору; сплачувати своєчасно та в повному обсязі орендну плату та інші платежі за цим договором (пп. 7.2.1, пп. 7.2.12 договору).

У п. 9.1 договору зазначено, що він припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, та в інших випадках, передбачених чинними законодавством.

На вимогу однієї із сторін цей договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, передбаченому статтею 188 Господарського кодексу України (п. 9.2 договору).

За умовами п. 9.3 договору правові наслідки припинення цього договору визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір і вимагати повернення об`єкта оренди у випадках порушення орендарем будь-якої з умов п. 7.2 цього договору, а також у разі відмови орендаря прийняття умов, передбачених у п. 5.3 договору.

У п. 10.7 договору зазначено, що він укладається за згодою чоловіка орендаря, що викладена у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено 10.03.2016 за № 909 приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А.

Договір підписаний сторонами, засвідчений відтиском печатки відповідача, містить відмітку про нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. та реєстрацію в реєстрі № 910.

Згідно додаткової угоди від 28.03.2019 р. до договору оренди про викладення п. 5.1 договору оренди в новій редакції, яка передбачає щомісячну сплату орендарем 9 762 грн орендної плати. Додаткова угоди містить підписи сторін, відтиск печатки відповідача.

В матеріалах справи міститься копія звернення ОСОБА_1 (орендар) до Волочиського РСТ (орендодавець) з проханням у зв`язку із запровадженим локдауном не нараховувати оренду за приміщення ресторану "Дружба" за січень 2021 р. та копія постанови Правління Волочиського РайСТ від 11.01.2024 р. № 7, в якій, зокрема встановлено сплату орендної плати на період дії посилених карантинних обмежень згідно поданих заяв, починаючи з 01 по 31 січня 2021 року - 60 % від розміру щомісячної орендної плати, визначеної постановою Правління Волочиського районного споживчого товариства № 85 від 27.12.2019 р. "Про встановлення розміру орендної плати на кооперативні об`єкти, які надаються в орендне користування".

Відповідно до платіжного доручення від 01.03.2021 р. № 398 ФОП Коваль Л.В. сплачено орендодавцю 19 520 грн із призначенням платежу "за оренду р-н Дружба за січень, лютий, березень".

Волочиське районне споживче товариство (орендодавець) звернулося до Коваль Л.В. з повідомленням від 24.02.2021 № 12, в якому, посилаючись на наявність станом на 24.02.2021 р. заборгованості орендаря по сплаті орендної плати за договором оренди від 16.03.2016 р. протягом 3 місяців підряд (січень, лютий, березень 2021 р.) та керуючись пунктами 1.1, 3.2, 4.1, 5.2. 6.1.4, 7.2.12, 9.4 договору, статтями 611, 615, 782 ЦК України, повідомило, що розриває укладений з ОСОБА_1 договір оренди приміщення від 16.03.2016 р., посвідчений Гадайчук Є.А., приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу за р/н 910; доводить до відома, що договір є розірваним з моменту одержання даного повідомлення про відмову від договору. Також у повідомленні орендодавець вимагав протягом доби з дати розірвання договору повернути орендодавцю орендоване приміщення по акту приймання-передачі в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування.

Згідно з описом вкладення та накладною відділення поштового зв`язку відповідне повідомлення надіслане 26.02.2021 р. та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримане 04.03.2021 р.

03.02.2021 р. між Волочиським РСТ (сторона-1) та ОСОБА_2 (сторона-2) укладено договір про поділ нежитлової будівлі, в якому сторони як співвласники домовились про поділ нежитлової будівлі, ресторан "Дружба", в натурі кожній стороні, відповідно до їх часток у спільному майні (п. 1 договору про поділ).

У п. 2 договору про поділ зазначено, що нежитлова будівля, ресторан "Дружба", загальною площею 456,2 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 належить співвласникам на праві власності: стороні-1 - 95/100 частки будівлі, на підставі договору про поділ нежитлової будівлі, посвідченого 21.01.2021 р. № 168 приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А., право власності зареєстровано 27.01.2021 р. державним реєстратором Волочиської міської ради в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 40312870, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209; стороні-2 - 5/100 частки будівлі, на підставі договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. 01.02.2021 р. № 326, право власності на частку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 40349313, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209.

Сторони повідомляють, що зазначена нежитлова будівля нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, не відчужена ніяким іншим способом, в спорі або під забороною (арештом), податковою заставою не перебуває, заборони операцій поділу в натурі спільного майна немає (п. 2 договору про поділ).

У п. 3 договору про поділ зазначено, що згідно дослідження про виділення в натурі часток майна нежитлової будівлі ресторан "Дружба", складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 02.02.2021 р., поділ в натурі нежитлової будівлі, ресторан "Дружба", на два окремих самостійних об`єкти нерухомого майна, можливий.

За згодою сторін, в результаті поділу: у власність Волочиського РСТ переходить: нежитлове приміщення загальною площею 433,1 кв.м.; у власність ОСОБА_2 переходить: нежитлове приміщення загальною площею 23,1 кв.м.

За умовами п. 6 договору про поділ рішення про виділ в натурі частки нежитлової будівлі, ресторан "Дружба", прийнято правлінням Волочиського РСТ 02.02.2021 р. (постанова № 14 від 02.02.2021 р.).

Цей договір є підставою для реєстрації за Співвласникам права власності на сформовані внаслідок поділу окремі об`єкти нерухомого майна (п. 7 договору про поділ).

Договір про поділ посвідчено приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. та зареєстровано в реєстрі за № 362.

Відповідно до протоколу проведення внутріситемного аукціону від 25.03.2021 р., організованого Спілкою споживчих товариств Хмельницької області, переможцем аукціону з продажу нежитлового приміщення ресторану "Дружба" площею 433,1 кв.м. Волочиського РСТ, розташованого за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 7а, стало ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС". У протоколі зазначено розмір гарантійного внесу - 519 500 грн, ціну продажу - 5 298 900 грн та про необхідність покупцю протягом 10 днів від дати підписання протоколу аукціону оплатити 4 779 400 грн.

Згідно з копіями виписок від 19.03.2021 р. ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" сплачено на рахунок ВРСТ Хмельницької ОСС 300 грн реєстраційного внеску за участь в аукціоні з продажу нежитлового приміщення ресторану "Дружба", 519 500 грн гарантійного внеску в розмірі 10 %, від 30.03.2021 р. - 4 780 000 грн - за викуп нежитлового приміщення ресторану "Дружба".

14.04.2021 р. між Волочиським РСТ (продавець) та ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (далі - договір купівлі-продажу), згідно п. 1 якого відповідно до умов цього договору, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність нежитлове приміщення, ресторан "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вулиця Незалежності, 7а (нежитлове приміщення).

За умовами п. 2 договору купівлі-продажу нежитлове приміщення належить продавцю на підставі договору про поділ нерухомого майна, посвідченого Гадайчук С.Л., приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу 03.02.2021 р. № 362. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Волочиською міською радою Хмельницької області 05.02.2021 р., індексний номер 243277252, номер запису про право власності 40427779, реєстраційний номер 000.

Нерухоме майно відчужується згідно протоколу проведення внутрісистемного аукціону 25.03.2021 р., переможцем якого є ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" (п. 3 договору купівлі-продажу).

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу, продаж цей вчинено за 5 298 900 грн без ПДВ, які покупець сплатив продавцю до підписання договору.

Висновок про вартість приміщення становить 4 925 051 грн без ПДВ, згідно звіту, виданого ФОП Терещенко В.В. 31.01.2021 р. (п. 5 договору купівлі-продажу).

У п. 8 договору купівлі-продажу продавець свідчить, що дійсно є власником нежитлового приміщення, не має обмежень щодо свою права розпорядження нежитловим приміщенням, ні нежитлове приміщення, ні будь-яка його частина на момент укладення цього договору нікому іншому не продане, не подароване, не відчужене іншим способом, не надане в іпотеку, не передане в оренду чи безоплатне користування, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб (права наймача, право застави, право довічного утримання тощо) щодо нежитлового приміщення відсутні, питання права власності на нежитлове приміщення не є предметом судового розгляду будь-які спори відносно зазначеною нежитлового приміщення відсутні, нежитлове приміщення не внесено до статутного капіталу юридичних осіб, у нежитловому приміщені не зареєстровано місцезнаходження юридичної особи.

Передача нежитлового приміщення продавцем здійснюється з моменту нотаріального посвідчення даною договору та реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав (п. 12 договору купівлі-продажу).

Вищезазначений договір підписаний сторонами, засвідчений відтисками їхніх печаток, містить відмітку про нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та реєстрацію в реєстрі за № 2461.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.04.2021 р., нежитлове приміщення, ресторан "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., яке розташоване за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7а, зареєстроване на праві приватної власності за ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2021 р. № 2461.

Предметом даного позову є вимога позивача про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном - приміщення ресторану "Дружба", що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 7а, шляхом виселення відповідача.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів, зокрема, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, частиною першої якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення.

Усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Звертаючись до суду із даним позовом, ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні приміщенням ресторану "Дружба" загальною площею 433,1 кв. м. за адресою: Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 7 а, що знаходиться у власності позивача, шляхом виселення ФОП Коваль Л.В., що не суперечить нормам чинного законодавства.

В свою чергу, ФОП Коваль Л.В. заперечує проти вимог ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" та доводить суду, що має право на зайняття спірного приміщення на підставі договору оренди від 16.03.2016 р., укладеного між Волочиським РСТ (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), вказуючи на те, що він (договір) не припинив свою дію.

Надаючи оцінку даним обставинам у справі, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою договір від 16.03.2016 р., укладений між Волочиським РСТ та ОСОБА_1 є договором оренди.

Пунктом 1 даного договору Волочиським РСТ (орендодавець) передало, а Коваль Л.В. (орендар) прийняла у строкове платне користування 70/100 частин нежитлової будівлі, ресторан "Дружба", що розташована в місті Волочиськ по вулиці Незалежності (Кірова), № 7а (сім літера "а"), Хмельницької області, на строк, зазначений в п. 4.1 цього договору (приміщення). В оренду передається приміщення площею 361,6 кв. м (п. 1.1 договору).

У п. 4.1 договору сторони погодили, що договір діє до 16.03.2021 р., у пп. 7.1.11 договору - що орендар має право викупити орендоване приміщення після закінчення терміну дії даного договору за ціною, що визначена на підставі висновку суб`єкта оцінювання на дату викупу.

Додатковою угодою від 28.03.2019 р. до договору оренди, викладено п. 5.1 договору оренди в новій редакції, яка передбачає щомісячну сплату орендарем 9762 грн орендної плати.

Пунктом 9.2 договору на вимогу однієї із сторін цей договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку встановленому ст.188 ГК України.

Згідно п. 9.4 договору орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір і вимагати повернення об`єкта оренди у випадку порушення орендарем будь-якої з умов п. 7.2 цього договору, а також у разі відмови орендаря від прийняття умов, передбачених у п.5.3 договору.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2021 р. у справі №924/266/21, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського від 11.10.2021 р., відмовлено у позові ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" про зобов`язання виконати умови договору, а саме: укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (ресторан "Дружба"), що розташоване у м. Волочиськ по вул. Незалежності, 7А Хмельницької області за ціною, що буде визначена на підставі висновку суб`єкта оцінювання на дату викупу.

Рішенням, зокрема, встановлено, що: відповідно до платіжного доручення від 01.03.2021 р. № 398 позивачем сплачено відповідачу 19520,00 грн із призначенням платежу "за оренду р-н Дружба за січень, лютий, березень"; відповідач звернувся до Коваль Л.В. з повідомленням (від 24.02.2021 р. № 12), в якому, посилаючись на наявність станом на 24.02.2021 р. заборгованості орендаря по сплаті орендної плати за договором оренди від 16.03.2016 протягом 3 місяців підряд (січень, лютий, березень 2021 р.) та керуючись пунктами 1.1, 3.2, 4.1, 5.2. 6.1.4, 7.2.12, 9.4 договору, статтями 611, 615, 782 ЦК України, повідомив, що розриває укладений з Коваль Л.В. договір оренди приміщення від 16.03.2016 р., посвідчений Гадайчук Є.А., приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу за р/н 910; доводить до відома, що договір є розірваним з моменту одержання даного повідомлення про відмову від договору. Також у повідомленні відповідач вимагав протягом доби з дати розірвання договору повернути орендодавцю орендоване приміщення по акту приймання-передачі в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування. Згідно з описом вкладення та накладною відділення поштового зв`язку відповідне повідомлення надіслане 26.02.2021 р. та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримане 04.03.2021 р.; згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (від 14.04.2021 р.) нежитлове приміщення, ресторан "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., яке розташоване за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7а, зареєстроване на праві приватної власності за підприємством споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2021 № 2461.

Відмовляючи у позові, суд у рішенні від 07.07.2021 р. у справі № 924/266/21 виходив з того, що викладена у пп. 7.1.11 договору оренди умова про те, що орендар має право викупити орендоване приміщення після закінчення терміну дії даного договору за ціною, що визначена на підставі висновку суб`єкта оцінювання на дату викупу, не може бути розцінена як попередній договір, оскільки не містить ознак такого договору, зокрема, щодо строку укладення (строк виходить за межі одного року, що передбачено ст. 182 ГК України, визначено початок перебігу строку - після закінчення терміну дії договору оренди, однак не визначено кінцевого терміну) та визначення істотних умов основного договору. Також пропозиція позивача не містить запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу для укладення, а тому позивачем не було дотримано визначеного ст. 181 ГПК України та обов`язкового порядку щодо надання іншій стороні проекту договору з метою його подальшого укладення, зокрема, і в судовому порядку. Виходячи з положень ст. 777 ЦК України, суд погодився з доводами відповідача як орендодавця приміщення на неналежне виконання позивачем як орендарем зобов`язань за договором оренди та втрату з огляду на це переважного права на придбання приміщення, в тому числі передбаченого пп. 7.1.11 договору.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021 р. у справі №924/565/21 за позовом ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства, Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.04.2021 р., у позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі № 924/565/21 судом, зважаючи на те, що позивачем не доведено належними доказами своєчасної сплати орендної плати за договором оренди у відповідності до п. 5.2 договору, а отже позивач не була наймачем, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, в розумінні ч. 2 ст. 777 ЦК України та п. 5.1 договору оренди, внаслідок чого відповідачем-1 договір оренди приміщення від 16.03.2016 р. було розірвано достроково з 04.03.2021 р. на підставі п. 6.1.4 договору, зроблено висновок про відсутність у позивача переважного права перед іншими особами на придбання орендованого майна, а тому, відповідно, і відсутність порушення прав позивача відповідачами, за захистом яких позивач звернувся з позовом до суду. Також суд зазначив, що встановлені під час розгляду справи обставини щодо відсутності у позивача переваженого права перед іншими особами на придбання орендованого майна, у разі його продажу, свідчать про те, що договір купівлі-продажу № 2461 не порушує права та законні інтереси ФОП Коваль Л.В., що стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання вказаного договору недійсним.

Також рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2021 р. у справі №924/952/21 за позовом ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства про визнання протиправними дій, встановлено, наступне: "Спірна дія відповідача, оформлена листом від 12.02.2021 р. № 9 здійснена відповідачем у відповідності до умов договору та фактичних обставин (що дають підстави для відповідних дій - існував борг).

Слід зазначити, що на момент оформлення листа від 12.02.2021 р. заборгованість існувала за два місяці. Проте, умови п. 7.1.2. про втрату переважного права на продовження орендних відносин передбачають можливість застосування даного пункту не залежно від періоду прострочення. Достатнім є сам факт неналежного виконання договору (тобто прострочення навіть за один місяць).

Інша спірна дія відповідача, як зазначає позивач, є направлення повідомлення від 24.02.2021 р. № 12. Згідно вказаного листа відповідач повідомляє позивача про те, що відповідач: розриває договір оренди; доводить до відома, що договір є розірваним з моменту одержання позивачем даного повідомлення про відмову від договору; вимагає повернути орендоване приміщення та обладнання.

Тому, враховуючи наявність заборгованості, яка станом на оформлення листа 24.02.2021 р. вже існувала за три місяці, повідомлення відповідача у листі від 24.02.2021 р. про розірвання договору відповідає умовам договору (підписаного в тому числі позивачем). Слід зазначити, що умова п. 9.4. договору, для її застосування не вимагає наявності трьохмісячного прострочення оплати оренди, а достатнім є факт несвоєчасної оплати, в тому числі за один місяць.

Крім цього, положення п. 9.2. договору передбачають, що на вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦКУ для розірвання договору найму, в порядку встановленому ст. 188 ГКУ.

Згідно п. 6.1.4. договору від 16.03.2016 р. орендодавець має право відмовитися від цього договору і вимагати повернення орендованого приміщення, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд, або якщо орендар більше одного місяця з дати платежу не відшкодовує орендодавцю витрати, передбачені п. 5.7. договору.

Аналізуючи законодавчі та договірні положення, суд прийшов до висновку, що враховуючи наявність заборгованості по оренді за три місяці (що встановлено вище), повідомлення відповідача від 24.02.2021 р. відповідає як положенням договору, так і вимогам закону.

Слід зазначити, що подальший порядок вирішення питання розірвання укладеного між сторонами договору міг залежати від змісту відповіді позивача на спірні листи, яких (відповідей), однак, у справі немає. Проте, визнання факту розірвання договору не є предметом спору у даній справі, а саме вчинення спірних дій (надіслання листів від 12 та 24 лютого 2021 р.), які є предметом дослідження в справі, в контексті передбаченого законом порядку (передумови) розірвання договору, як встановлено вище, не суперечить діючому законодавству.

Таким чином, твердження позивача про протиправність дій відповідача щодо відмови від договору оренди шляхом направлення листів від 12 та 24 лютого 2021 р. не знайшли свого підтвердження та спростовуються обставинами справи".

Тобто обставинами, встановленими судом при розгляді справ № 924/266/21, № 924/565/21, № 924/952/21, що в силу вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребують повторного доказування, підтверджується наступне:

- у ФОП Коваль Л.В. існувала заборгованість за договором від 16.03.2016 р. по орендній платі за три місяці, а сплата орендної плати здійснена відповідачем з пропуском строку, встановленого п. 5.2. договору оренди;

- виходячи з положень ст. 777 ЦК України, суд погодився з доводами Волочиського РСТ як орендодавця приміщення на неналежне виконання позивачем як орендарем зобов`язань за договором оренди та втрату з огляду на це переважного права на придбання приміщення, в тому числі передбаченого пп. 7.1.11 договору;

- Волочиським РСТ договір оренди приміщення від 16.03.2016 р. було розірвано достроково з 04.03.2021 р. на підставі п. 6.1.4 договору, тому у ФОП Коваль Л.В. відсутнє переважне право перед іншими особами на придбання орендованого майна;

- повідомлення Волочиського РСТ від 24.02.2021 р. про розірвання договору відповідало як положенням договору, так і вимогам закону; судом не встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови від договору оренди шляхом направлення листів від 12 та 24 лютого 2021 р.

З огляду на викладене, колегія суддів у справі № 924/564/21, дійшла висновку про те, що договір оренди від 16.03.2016 р., укладений між Волочиським РСТ (орендодавець) та Коваль Л.В. (орендар) припинив свою дію, а відповідач немає права на зайняття спірного приміщення на підставі цього договору.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що у п. 4.1 договору від 16.03.2016 р., сторони передбачили, що даний договір діє до 16.03.2021 р. Так, із матеріалів справи не вбачається та судом у межах розгляду даної справи не встановлено, що ФОП Коваль Л.В. (орендар), скористалася своїм переважним правом на укладення договору оренди на новий строк (п. 7.1.2), так і досягнення між сторонами домовленості щодо умов договору як підстави для набуття орендарем переважного права на укладення договору на новий термін. Відсутні в матеріалах справах також докази укладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди від 16.03.2016 р. з приводу продовження його дії. Більше того, суд приймає до уваги те, що ФОП Коваль Л.В. втратила переважне право на придбання приміщення, в тому числі передбачене пп. 7.1.11 договору.

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи ФОП Коваль Л.В., наведені в апеляційній скарзі щодо належного виконання умов договору оренди від 16.03.2016 р. в частині сплати орендної плати та щодо суперечливості підстав для відмови від договору оренди, наведених в листах від 12.02.2021 р. та 24.02.2021 р., оскільки дані твердження спростовуються обставинами, встановленими у судових рішеннях, які набрали законної сили.

Встановивши дані факти, колегія суддів зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 782 ЦКУ наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно п. 9.4 договору, орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір і вимагати повернення об`єкта оренди у випадку порушення орендарем будь-якої з умов п.7.2 цього договору, а також у разі відмови орендаря від прийняття умов, передбачених у п. 5.3 договору.

Пунктом 3.2. договору передбачено у разі відмови від права викупу по закінченню строку дії цього договору, а також у випадку його дострокового розірвання, припинення або відмови від договору, що відбулися з підстав визначених чинним законодавством України або цим договором, орендар зобов`язаний протягом доби з дати закінчення строку дії цього договору чи з моменту його дострокового розірвання, припинення або відмови від договору повернути орендодавцю по акту приймання-передачі приміщення в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування.

Згідно п. 6.1.3. договору, якщо по закінчення строку дії цього договору та підписання акта приймання-передачі (повернення) приміщення, орендар не звільнив, незалежно від причин, приміщення, орендодавець має право звільнити приміщення від майна протягом строку, вказаного в п. 3.2. цього договору, і залишив приміщення, орендодавець має право звільнити приміщення від майна орендаря, склавши відповідний акт за участю представника будь-якого іншого суміжного орендаря чи власника або іншої організації, описавши наявне майно.

Положення цього пункту орендодавець має право застосувати також у випадку невиконання орендарем обов`язку щодо повернення орендодавцю приміщення по акту приймання-передачі, передбаченого п. 3.2. договору.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази повернення орендодавцю - Волочиському РСТ нежитлового приміщення, ресторану "Дружба", що знаходиться у м. Волочиськ по вул. Незалежності, буд. № 7 а, його орендарем - ФОП Коваль Л.В. відповідно до п. 3.2. договору оренди.

Колегія суддів вказує, що ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" із 04.04.2021 р. є власником нежитлового приміщення, ресторану "Дружба", загальною площею 433,1 м. кв., що знаходиться у м. Волочиськ по вул. Незалежності, буд. № 7 а.

Матеріалами справи підтверджується, що ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС", як власник спірного приміщення надіслав ФОП Коваль Л.В. вимогу від 22.04.2021 р. вих. № 2204/20-01, в якій просив усунути перешкоди в користуванні майном шляхом звільнення приміщення від майна та персоналу протягом однієї доби після отримання даної вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 28.04.2021 р.

Із усних пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні апеляційного суду, які не заперечувалися відповідачем, суд встановив те, що повноважні представники ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС" приїжали до ресторану "Дружба", що знаходиться у м. Волочиськ по вул. Незалежності, буд. № 7 а, з метою вчинення дій щодо передачі (повернення) спірного приміщення з боку ФОП Коваль Л.В. його власнику ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС".

В матеріалах справи відсутні будь-які докази повернення нежитлового приміщення, ресторану "Дружба", що знаходиться у м. Волочиськ по вул. Незалежності, буд. № 7 а, його власнику - ПСК "СТ КООП 2015 ПЛЮС".

Позивач доводить суду те, що відповідач займає та не повертає спірне приміщення ресторану "Дружба", що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 7а, фізичний доступ власника до нерухомого майна обмежений повністю, оскільки вхід до приміщення заблокований, що свідчить про існування перешкод у здійсненні позивачем своїх правомочностей як власника спірного приміщення, ці перешкоди створені саме відповідачем та такі дії (бездіяльність) об`єктивно порушують права власника, є протиправними і триваючими.

В судовому засіданні апеляційного суду ФОП Коваль Л.В. підтвердила той факт, що вона на даний час займає приміщення ресторану "Дружба", що знаходиться у м. Волочиськ по вул. Незалежності, буд. № 7 а, в приміщенні знаходиться її майно, господарської діяльності не проводить, ключі від дверей до входу в спірне приміщення знаходяться у неї.

Колегія суддів зазначає, що ст. 75 ГПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на те, що ФОП Коваль Л.В. підтвердила те, що на даний час саме вона займає спірне приміщенні, а також приймаючи до уваги те, що у зв`язку з припиненням договору оренди відповідач втратив статус орендаря, проте орендоване приміщення не повернув, відсутності належних доказів щодо підтвердження правомірності користування орендованим приміщенням, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням - ресторану "Дружба", загальною площею 433,1 м. кв., що знаходиться у м. Волочиськ по вул. Незалежності, буд. № 7 шляхом виселення відповідача є належним чином доведені, обґрунтовані та такими, що підлягає до задоволення.

Щодо посилання відповідача в суді першої та апеляційної інстанцій на те, що фактично за договором від 16.03.2016 р. відповідачу було передано в оренду приміщення загальною площею 361,6 кв. м., а позивач просить суд виселити відповідача з приміщення площею 433,1 м. кв., то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Так, дійсно згідно п. 1.1. договору від 16.03.2016 р. відповідачу було передано в користування 70/100 частин нежитлової будівлі - ресторану "Дружба", що розташована в м. Волочиськ по вул. Незалежності (Кірова), № 7а, площею 361,6 кв. м.

В той же час, позивач просить суд виселити відповідача з приміщення площею 433,1 м. кв.

Із відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд встановив, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.12.2021 р. у справі № 924/882/21 позов Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія Коваль В.В. і партнери" було задоволено, виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія Коваль В.В. і партнери" з нежитлового приміщення ресторану "Дружба" (площа 71,5 кв. м.), що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, місто Волочиськ, вулиця Незалежності, будинок 7а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Як вказує позивач, на даний час ФОП Коваль Л.В. фактично займає все належне позивачу нежитлове приміщення площею 433,1 м. кв., дані твердження не були у встановленому порядку спростовані відповідачем, а сама Коваль Л.В. підтвердила в судовому засіданні той факт, що вона займає приміщення ресторану "Дружба", що знаходиться у м. Волочиськ по вул. Незалежності, буд. № 7 а.

Колегія суддів зазначає, що ст. 391 ЦК України не встановлює ознаку протиправності дій особи, а для подання негаторного позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження існували обов`язково щодо об`єкту нерухомого майна в цілому, а не певної його частини не виділеної в натурі. Достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об`єктивно порушували права власника і були протиправними. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову, а також відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин.

З огляду на викладене, суд вказує, що найбільш ефективним способом захисту порушених прав, в даному випадку, є усунення перешкод в користуванні належним власнику нерухомими майном в цілому, а не в певній частині, а позовна вимога про виселення із частини нежитлового приміщення сама по собі не може вважатися ефективним способом захисту порушеного права власника на користування своїм майном, оскільки в результаті задоволення такої вимоги, у випадку, якщо відповідач займає все приміщення в цілому, право власника захищене не буде, що змусить його звертатися до відповідача із вимогою звільнити частину нерухомого майна, яка не увійшла до резолютивної частини рішення суду.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що задоволення позову про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням - ресторану "Дружба" саме загальною площею 433,1 м. кв. забезпечить ефективний захист порушених прав позивача, адже є таким, що відповідає змісту відповідного права та характеру його порушення, а рішення суду буде відповідати завданням господарського судочинства.

Щодо доводів ФОП Коваль Л.В. про здійснення поліпшень, судом береться до уваги, що договором оренди визначено механізм збереження орендарем такого майна, а саме пп. 7.1.5, 7.1.6 та пп. 7.1.7 договору оренди, передбачено, що орендар може за свій рахунок здійснювати (за своїм бажанням) поліпшення орендованого приміщення (оздоблювальні роботи, влаштування пристроїв, обладнання, дообладнання, спорудження прибудов, надбудов, перепланування приміщення, перебудов, тощо) лише за умови письмової згоди орендодавця та отримання необхідних дозволів та погоджень згідно чинного законодавства України. Встановлені за рахунок орендаря прилади, пристрої, обладнання, інші поліпшення орендованого приміщення, що не зачіпають конструкцій приміщення чи встановлені нестаціонарно, можуть бути демонтовані (зняті) орендарем за умови відновлення ним за свій рахунок попереднього стану приміщення. Якщо поліпшення орендованого приміщення зроблене за згодою орендодавця, орендар має право на їх вилучення, якщо такі поліпшення можуть бути відокремлені без пошкодження орендованого приміщення.

Тобто здійснення поліпшень та ремонту майна згідно договору оренди від 16.03.2016 р. є правом ФОП Коваль Л.В, внаслідок якого орендар не набуває більших прав, ніж визначені договором оренди та чинним законодавством, не залежно від оціночної вартості таких поліпшень. На думку суду вказані доводи відповідача не можуть впливати на вирішення даного спору, враховуючи предмет та підстави позовних вимог, предметом доказування у якому (спорі) є встановлення обставин щодо належності позивачу нерухомого майна, факту здійснення відповідачем перешкод у володінні майном, факт відсутності між сторонами спору договірних відносин.

Інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі є такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.11.2021 р. у справі №924/564/21 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП Коваль Л.В. - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.11.2021 р. у справі № 924/564/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено 24 травня 2022

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.