ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2022 р. Справа№ 910/9897/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021

у справі № 910/9897/21 (суддя Балац С.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Сливкіної Олександри Андріївни

до Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни

про стягнення 122 623,98 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Сливкіна Олександра Андріївна (далі - ФОП Сливкіна О.А., позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни (далі - ФОП Васильченко Т.М., відповідач) про стягнення 122 623,98 грн заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020 № 01062020, в тому числі: 97 395,17 грн основної заборгованості, 17 911,95 грн пені, 5 132,86 грн 3 % річних та 2 184,00 грн витрат на відновлення приміщення.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного з позивачем договору суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020 № 01062020 в частині повної та своєчасної оплати орендних та комунальних платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня та 3 % річних. До того ж, у зв`язку із пошкодженням приміщення, позивачем заявлено до стягнення 2 184,00 грн витрат на відновлення приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9897/21 позовні вимоги задоволено частково; з Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця Сливкіної Олександри Андріївни заборгованість з орендної плати в сумі 86 920,94 грн, заборгованість з відшкодування комунальних послуг в сумі 10 474,23 грн, пеню в сумі 17 894,85 грн, 3 % річних в сумі 5 132,86 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що виставлені позивачем рахунки з орендної слати та комунальних послуг в період з червня 2020 по січень 2021 відповідачем сплачені частково, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 97 395,17 грн, з яких: заборгованість з орендної плати в сумі 86 920,94 грн та заборгованість з відшкодування комунальних послуг в сумі 10 474,23 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, в частині нарахування пені за прострочення сплати авансового платежу, суд визнав його арифметично невірним, враховуючи приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (183 дні), з огляду на що позовна вимога про стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 17 894,85 грн. Також, оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений договором, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 5 132,86 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю, за розрахунком позивача. Разом з тим, оскільки неналежний стан орендованого приміщення був встановлений позивачем (26.01.2021) вже після передачі такого приміщення позивачу (11.01.2021) з подальшим відновленням такого приміщення та укладення договорів на таке відновлення, позовна вимога про стягнення з відповідача витрат на відновлення приміщення в сумі 2 184,00 грн задоволенню не підлягає.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ФОП Васильченко Т.М. звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що позивач мав намір надати відповідачу знижку за грудень 2020 року; судом не враховано, що 07.01.2021 договір припинено на підставі пункту 27.1.2; за твердженням апелянта, приміщення було звільнено 03.01.2021, відтак, нарахування орендної плати до 11.01.2021 є неправомірним. Відповідач вважає, що розмір заборгованості за січень місяць складає 35 370,32 грн за період з 01.01.2021 по 07.01.2021. Також, відповідач не визнає заявлені до стягнення розмір пені та 3 % річних.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/9897/21 залишено без руху; встановлено апелянту строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

12.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 поновлено Фізичній особі-підприємцю Васильченко Тетяні Миколаївній пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9897/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9897/21; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/9897/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Фізичній особі-підприємцю Сливкіній Олександрі Андріївні встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9897/21; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9897/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Сливкіної Олександри Андріївни до Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни про стягнення 122 623,98 грн.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.06.2020 між Фізичною особою-підприємцем Сливкіною Олександрою Андріївною (орендар за договором) та Фізичною особою-підприємцем Васильченко Тетяною Миколаївною (суборендар за договором) укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 01062020 (далі - договір), відповідно до умов якого орендар зобов`язується передати суборендарю в тимчасове платне користування на умовах суборенди нежитлове приміщення загальною площею 212,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного, 8, літ. А, приміщення № 57.

У пункті 7.1. договору зазначено, що строк суборенди приміщення за цим договором становить не більше 12 (дванадцяти) місяців, терміном до 01.06.2021.

За змістом пункту 7.4. договору строк суборенди достроково закінчується у випадку, якщо до дати закінчення строку дії даного договору він буде розірваний або буде припинений на інших підставах відповідно до умов договору або положень чинного законодавства України. Строк суборенди частини приміщення може бути скорочений за взаємною згодою сторін на підставі укладання додаткової угоди до цього договору.

Пунктами 8.1.1 та 8.1.2 визначено, що відповідно до умов договору відповідач сплачує позивачу: орендну плату; відшкодування витрат, пов`язаних з наданням комунальних послуг, в тому числі: із забезпеченням електропостачання, з використанням гарячого та холодного водопостачання, опалення і т.і.

Розділом 11 договору сторонами визначена орендна плата, а саме, зокрема:

- орендна плата встановлена за домовленістю сторін і складає 147 455,00 грн за місяць без ПДВ, що становить еквівалент 5 500,00 доларів США згідно котирування українського міжбанківського ринку для UAH/USD на день підписання даного договору (п. 11.1.2 договору);

- орендна плата сплачується відповідачем щомісяця, авансом, не пізніше 10 числа поточного місяця (п. 11.2 договору).

Водночас, як зазначено у пункті 11.3. договору, незважаючи на те, що для зручності суборендаря орендар може до 5 числа відповідного місяця виставляти суборендарю рахунок, суборендар зобов`язаний оплатити орендну плату не пізніше строку, зазначеного в пункті 11.2. договору незалежно від факту одержання суборендарем таких рахунків.

За змістом пунктів 12.1. та 12.2. договору незалежно від того як це визначено іншими умовами договору, суборендар зобов`язаний сплатити авансовий платіж в розмірі орендної плати за два місяці (перший та останній) строку суборенди не пізніше 15 банківських днів з дати підписання цього договору.

Розмір орендної плати за один останній місяць строку суборенди визначається відповідно до положень даного договору і вказується в рахунку, який направляється орендарем суборендарю. Якщо відповідний рахунок суборендарем не буде отриманий, суборендар зобов`язаний звернутися до орендаря, до настання строку оплати, зазначеного в пункті 12.1. даного договору.

Положеннями пункту 13.1 договору передбачено, що крім оплати орендної плати відповідач щомісячно відшкодовує експлуатаційні витрати позивача на утримання приміщення за вартістю комунальних послуг та витрат по водопостачанню, електропостачанню на підставі виставлених рахунків, які надаються відповідачу щомісячно до 30 числа поточного (звітного) місяця, та які мають бути сплачені на рахунок позивача до 10 числа наступного місяця, який іде за звітним.

Відповідно до пункту 16.7 договору якщо суборендар не утримує приміщення в належному стані або не здійснює відповідний ремонт, що вимагається дійсним договором, що у кожному разі не може перевищувати 30 днів того моменту, коли суборендарю стало відомо про необхідність такого ремонту, орендар вправі здійснити ремонт і/або провести необхідні роботи самостійно за рахунок відповідача. У цьому випадку суборендар зобов`язаний відшкодувати всі витрати, понесені позивачем, протягом 5 банківських днів з дати отримання від позивача відповідного рахунку.

Відповідно до акту приймання-передачі приміщення від 01.06.2020 (додаток № 2 до договору) позивач передав, а відповідач прийняв приміщення за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виставив відповідачу рахунки на оплату: від 05.06.2020 №-50/А на суму 146 575,00 грн (авансовий платіж за останній місяць оренди); від 05.06.2020 №-49 на суму 146 575,00 грн (оренда за червень 2020 року); від 30.06.2020 № 50 на суму 4178,56 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за червень 2020 року); від 30.06.2020 № 51 на суму 43,51 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за червень 2020 року); від 06.07.2020 № 52 на суму 148 665,00 грн (оренда за липень 2020 року); від 31.07.2020 № 53 на суму 5500,92 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за липень 2020 року); від 05.08.2020 № 55 на суму 152 295,00 грн (оренда за серпень 2020 року); від 27.08.2020 № 56 на суму 5832,41 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за серпень 2020 року); від 31.08.2020 № 57 на суму 21,76 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за серпень 2020 року); від 07.09.2020 № 58 на суму 152 185,00 грн (оренда за вересень 2020 року); від 30.09.2020 № 56 на суму 5459,50 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за вересень 2020 року); від 05.10.2020 № 61 на суму 156 200,00 грн (оренда за жовтень 2020 року); від 31.10.2020 № 56 на суму 1641,48 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за жовтень 2020 року); від 31.10.2020 № 63 на суму 65,27 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за жовтень 2020 року); від 05.11.2020 № 64 на суму 156 695,00 грн (оренда за листопад 2020 року); від 30.11.2020 № 66 на суму 1716,78 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за листопад 2020 року); від 30.11.2020 № 65 на суму 21,76 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за листопад 2020 року); від 07.12.2020 № 67 на суму 155 925,00 грн (оренда за грудень 2020 року); від 31.12.2020 № 68 на суму 2041,33 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за грудень 2020 року); від 31.12.2020 № 69 на суму 36,69 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за грудень 2020 року); від 05.01.2021 № 70 на суму 55 581,94 грн (оренда з 01.01.2021 по 11.01.2021); від 11.01.2021 № 71 на суму 43,51 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за січень 2021 року); від 31.01.2021 № 72 на суму 8352,70 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за січень 2021 року).

Також, в матеріалах справи наявні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), (частина з яких не підписана відповідачем): від 30.06.2020 №-0000049 на суму 146 575,00 грн (оренда за червень 2020 року); від 30.06.2020 №-0000050 на суму 4178,56 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за червень 2020 року); від 30.06.2020 №-0000051 на суму 43,51 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за червень 2020 року); від 31.07.2020 №-0000052 на суму 148 665,00 грн (оренда за липень 2020 року); від 31.07.2020 №-0000053 на суму 5500,92 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за липень 2020 року); від 31.07.2020 №-0000054 на суму 43,51 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за липень 2020 року); від 31.08.2020 №-0000055 на суму 152 295,00 грн (оренда за серпень 2020 року); від 31.08.2020 №-0000056 на суму 5832,41 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за серпень 2020 року); від 31.08.2020 №-0000057 на суму 21,76 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за серпень 2020 року); від 30.09.2020 №-0000058 на суму 152 185,00 грн (оренда за вересень 2020 року); від 30.09.2020 №-0000059 на суму 5459,50 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за вересень 2020 року); від 31.10.2020 №-0000061 на суму 156 200,00 грн (оренда за жовтень 2020 року); від 31.10.2020 №-0000062 на суму 1641,48 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за жовтень 2020 року); від 31.10.2020 №-0000063 на суму 65,27 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за жовтень 2020 року); від 30.11.2020 №-0000064 на суму 156 695,00 грн (оренда за листопад 2020 року); від 30.11.2020 №-0000066 на суму 1716,78 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за листопад 2020 року); від 30.11.2020 №-0000065 на суму 21,76 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за листопад 2020 року); від 31.12.2020 №-0000067 на суму 155 925,00 грн (оренда за грудень 2020 року); від 31.12.2020 №-0000068 на суму 2041,33 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за грудень 2020 року); від 31.12.2020 №-0000069 на суму 36,69 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за грудень 2020 року); від 11.01.2021 №-0000070 на суму 55 581,94 грн (оренда з 01.01.2021 по 11.01.2021); від 11.01.2021 №-0000071 на суму 43,51 грн (компенсація витрат з водовідведення та водопостачання за січень 2021 року); від 31.01.2021 №-0000072 на суму 8352,70 грн (компенсація витрат з постачання електроенергії за січень 2021 року).

Наявною в матеріалах справи копією виписки з рахунку позивача підтверджується здійснення відповідачем оплат за укладеним сторонами договором суборенди від 01.06.2020 № 01062020.

11.01.2021 позивач направила на адресу відповідача додаткову угоду від 11.01.2021 про розірвання договору суборенди від 01.06.2020 № 01062020, акт прийому-передачі приміщення з суборенди від 11.01.2021, рахунок від 31.12.2020 № 68 щодо компенсації витрат на суму 2041,33, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.12.2020 № 00000068, рахунок від 05.01.2021 № 70 щодо оренди нежитлових приміщень з 01.01.2021 по 11.01.2021 на суму 55 581,94 грн та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 11.01.2021 № 0000070, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наступних документів: опис вкладення за № 265, накладна, фіскальний чек та роздруківка з веб-сайту Укрпошти.

12.03.2021 позивач листом від 11.03.2021 № 1 звернулася до відповідача із претензією про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 86 920,94 грн та комунальних платежів у розмірі 10474,23 грн. До вказаного листа позивачем додано рахунки на оплату та акти здачі-прийняття робіт, які не були підписані відповідачем, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист, накладною та фіскальним чеком за № 411.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов договору суборенди нежитлового приміщення № 01062020 від 01.06.2020 та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати орендних та комунальних платежів, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів на суму 86 920,94 грн та комунальних платежів на суму 10 474,23 грн, що є порушенням з боку відповідача умов договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором суборенди.

Статтею 774 ЦК України унормовано, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення викладені в ч. 1 ст. 283 ГК України.

Частиною 3 ст. 283 ГК України встановлено, що об`єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Отже, укладення ФОП Сливкіною О.А. та ФОП Васильченко Т.М. договору суборенди нежитлового приміщення № 01062020 від 01.06.2020 було спрямоване на отримання останньою приміщення в суборенду та одночасного обов`язку по здійсненню сплати орендних та комунальних платежів.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору суборенди нежитлового приміщення № 01062020 від 01.06.2020 та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати орендних та комунальних платежів, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів на суму 86 920,94 грн та комунальних платежів на суму 10 474,23 грн.

Таким чином, факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості з орендної плати в сумі 86 920,94 грн та заборгованості з відшкодування комунальних послуг в сумі 10 474,23 грн належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата сплачується відповідачем щомісяця, авансом, не пізніше 10 числа поточного місяця (п. 11.2 договору).

За змістом пункту 12.1. договору, незалежно від того як це визначено іншими умовами договору, суборендар зобов`язаний сплатити авансовий платіж в розмірі орендної плати за два місяці (перший та останній) строку суборенди не пізніше 15 банківських днів з дати підписання цього договору.

Положеннями пункту 13.1 договору передбачено, що крім оплати орендної плати відповідач щомісячно відшкодовує експлуатаційні витрати позивача на утримання приміщення за вартістю комунальних послуг та витрат по водопостачанню, електропостачанню на підставі виставлених рахунків, які надаються відповідачу щомісячно до 30 числа поточного (звітного) місяця, та які мають бути сплачені на рахунок позивача до 10 числа наступного місяця, який іде за звітним.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в порушення взятих на себе договірних зобов`язань, відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплатив орендні та комунальні платежі, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 86 920,94 грн за суборенду приміщення та 10 474,23 грн відшкодування комунальних послуг.

Крім суми основного боргу, посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 17 911,95 грн та 3 % річних в сумі 5 132,86 грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами пункту 22.1 договору визначено, що у випадку прострочення відповідачем виконання зобов`язання, щодо здійснення будь-яких платежів на користь позивача, і якщо будь-який платіж за даним договором буде прострочений відповідачем, останній зобов`язаний сплатити позивачу неустойку у вигляді подвійної облікової ставки НБУ діючої в період прострочення, від відповідної суми простроченого зобов`язання за кожний календарний день прострочення, якщо інші штрафні санкції не передбачені в цьому договорі або чинним законодавством України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поданий позивачем розрахунок пені, в частині нарахування пені за прострочення сплати авансового платежу, є невірним, враховуючи приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (183 дні).

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені підлягає задоволенню частково в сумі 17 894,85 грн. (з вирахуванням одного дня, враховуючи приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3 % річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий є правильним, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 132,86 грн 3 % річних.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат на відновлення приміщення в сумі 2 184,00 грн.

Так сторонами спору подані до суду акти прийому-передачі приміщення від 11.01.2021, відповідно до яких відповідач передав, а позивач прийняв орендоване приміщення за договором.

Водночас вказані акти мають деякі відмінності.

Приписами частини 1 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що фактично орендоване приміщення було передано відповідачем та отримане позивачем саме 11.01.2021.

Водночас доказів на підтвердження того, що спірне приміщення було передано раніше матеріали справи не містять.

Колегією суддів розглянуто та відхилено доводи апелянта щодо того, що заборгованість з орендної плати виникла у зв`язку із ненаданням позивачем знижки відповідачу, що було залишено судом першої інстанції без уваги, з огляду на те, що доказів на підтвердження надання позивачем відповідачу знижки за орендну плату за грудень 2020 року матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що договірні відносини між сторонами були припинені 07.01.2021 з огляду на те, що належних доказів направлення відповідачем повідомлення про розірвання договору від 02.12.2020 позивачу матеріали справи також не містять. Колегія суддів зазначає, що фіскальний чек та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, додані до відзиву на позовну заяву, не є належними доказами направлення листа за відсутності опису вкладення у цінний лист, оскільки суд позбавлений можливості встановити, які саме документи були направлені. Листування у месенджері «Viber» також не є належним та допустимим доказом в розумінні статей 76, 77, 78 ГПК України, оскільки з вказаного листування неможливо достовірно встановити, які особи ведуть переписку та на який предмет.

Твердження відповідача про те, що останній з 03.01.2021 не здійснював підприємницьку діяльність в орендованому приміщення та був готовий повернути його позивачу також відхиляються колегією суддів з огляду на те, що доказів на підтвердження вказаних доводів відповідачем не подано. Водночас з доданих до апеляційної скарги листів від 06.01.2021 та 09.01.2021 не вбачається, що відповідач припинив господарську діяльність 03.01.2021. Додані до листів поштові квитанції без опису вкладення у цінний лист не є належними доказами на підтвердження їх направлення.

Положенням частини 3 ст. 285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки неналежний стан орендованого приміщення був встановлений позивачем (26.01.2021), тобто вже після передачі такого приміщення позивачу (11.01.2021) з подальшим відновленням такого приміщення та укладення договорів на таке відновлення, позовна вимога про стягнення з відповідача витрат на відновлення приміщення в сумі 2 184,00 грн задоволенню не підлягає.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни на користь Фізичної особи-підприємця Сливкіної Олександри Андріївни заборгованості з орендної плати в сумі 86 920,94 грн, заборгованості з відшкодування комунальних послуг в сумі 10 474,23 грн, пені в сумі 17 894,85 грн, 3 % річних в сумі 5 132,86 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9897/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васильченко Тетяни Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9897/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9897/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9897/21.

4. Матеріали справи № 910/9897/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Ю.Б. Михальська