ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2022 р. Справа№ 927/464/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 (суддя Федоренко Ю.В., повний текст рішення складено 12.07.2021)

за позовом Керівника Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі позивачів:

1. Городнянської міської ради Чернігівської області;

2. Державної екологічної інспекції у Чернігівській області

до Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Городнярайагролісгосп»

про стягнення 65 826,79 грн

ВСТАНОВИВ:

Керівником Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів: Городнянської міської ради Чернігівської області та Державної екологічної інспекції у Чернігівській області подано позов, у якому просить суд стягнути з Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського підприємства «Городнярайагролісгосп» Чернігівської обласної ради загальну суму збитків 65826,79 грн, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок протиправної бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні відповідачем охорони лісових насаджень на підвідомчій території, що призвело до незаконної самовільної порубки дерев.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 у задоволенні позову про стягнення з Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Городнярайагролісгосп» 65 826,79 грн шкоди відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що прокурором не подано доказів, які б підтверджували протиправну поведінку ДП «Городнярайагролісгосп», яка виразилася у протиправній бездіяльності і полягає у незабезпеченні ним та його працівниками охорони лісових насаджень на підвідомчій території, а саме 145 дерев породи сосна, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, тобто усього складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди, а відповідачем доведено відсутність вини у завданні шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Чернігівська обласна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 та задовольнити позов керівника Чернігівської окружної прокуратури у повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Скаржник вважає, що судом неправильно надано правову оцінку доказам, наявних в матеріалах справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- відсутність акту перевірки Держекоінспекції в області, яким би додатково підтверджувався факт незаконної вирубки лісових насаджень, не спростовують наявності вирубки лісових насаджень невстановленими особами, що підтверджується іншими доказами та не спростовано відповідачем;

- факт вчинення кримінального правопорушення свідчить про те, що заходи з організації належної охорони лісу не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем;

- матеріали справи містять достатньо доказів наявності всіх складових для застосування положень ст. 1166 ЦК України та стягнення заподіяної суми збитків з відповідача;

- судом порушено норми процессуального права при дослідженні протоколів допитів.

28.07.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Керівника Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі позивачів: 1. Городнянської міської ради Чернігівської області; 2. Державної екологічної інспекції у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О.О., Станік С.Р.

Суддя Станік С.Р. 02.08.2021 перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

16.08.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов лист на усунення недоліків, до якого додано: платіжне доручення №1795 від 28.07.2021 про сплату судового збору в розмірі 3405,00 грн..

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 у зв`язку перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №927/464/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 для розгляду справи №927/464/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді: Хрипун О.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 у справі №927/464/21 апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 прийнято до провадження у визначеному складі.

Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/6571/21 від 23.12.2021, у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Євсіков О.О., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1151/22 від 18.02.2022, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2022 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2022 апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі.

Учасники справи своїм процесуальним правом на надання заперечень на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обгрунтування заявленого позову, прокурор посилається на наступні обставини.

12.12.2018 до Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в області надійшла заява інженера ДП «Городнярайагролісгосп» Губка А.П. про те, що у виділі 13 кварталу 123 ДП «Городнярайагролісгосп», який знаходиться поблизу с. Полісся Городнянського району Чернігівської області невідома особа здійснила порубку 145 дерев породи «сосна», діаметром в комлевій частині до 8 см., чим заподіяно збитків на загальну суму 65826,79 грн. За даним фактом 12.12.2018 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000425, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 12.12.2018 поблизу с. Полісся Городнянського району Чернігівської області, у виділі 13 кварталу 123, яке перебуває у постійному користуванні ДП «Городнярайагролісгосп» згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія II ЧН № 001906 від 20.10.2006, виявлено незаконну порубку дерев лісу, а саме сосни у кількості 145 штук. Під час огляду місця події від 12.12.2018, який проведено за участі інженера лісового господарства ДП «Городнярайагролісгосп» ОСОБА_1 , виявлено та вилучено дерева сосни.

Внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача - ДП «Городнярайагролісгосп», а саме незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільний стан здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками є порушенням лісового законодавства з боку постійного лісокористувача, що є порушенням статей 89, 90 ЛК України, оскільки відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій в межах Городнянської міської ради Чернігівської області, допустив самовільну порубку дерев, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, тому має понести відповідальність у вигляді відшкодування шкоди у розмірі, визначеному згідно з вимогами чинного законодавства.

Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665, розраховано розмір шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконного вирубування дерев у розмірі 65823,79 грн.

Наведене стало підставою для звернення з позовом до відповідача, як постійного лісокористувача, під охороною якого знаходиться земельна ділянка (де проведено незаконну порубку дерев) в силу положень п.1 ч. 2 ст. 19, п.5 ст. 64, ч. ч. 1, 5 ст. 86, п.5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України.

При цьому, прокурор, обґрунтовуючи наявність підстав для його звернення з даним позовом в інтересах позивача 1 вказує, що така необхідність зумовлена тим, що Городнянською міською радою, до складу якої входить Поліська сільська рада, належних заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави та територіальної громади навіть після інформування місцевою прокуратурою про установлений факт порушення вимог законодавства, не вжито.

Тобто, прокурор стверджує, що не вжиття Городнянською міською радою Чернігівської області та Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області належних та достатніх заходів щодо стягнення з ДП «Городнярайагролісгосп» шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, беззаперечно свідчить про їх бездіяльність та неналежне здійснення своїх повноважень, що не сприяє захисту інтересів держави та Городнянської територіальної громади з питання наповнення бюджету.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Абзацом другим ч. 5 ст. 53 ГПК України передбачено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Таким чином, позивачами у справі виступають органи, уповноважені державою здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, які визначені прокурором в позовній заяві, а саме Городнянська міська рада Чернігівської області та Державна екологічна інспекція у Чернігівській області.

Частиною третьою ст. 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Відповідно до частини четвертої вказаної вище статті, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави та відповідачем, не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, в якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу в протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

На підтвердження своєї позиції стосовно законного представництва інтересів позивача 2 прокурор зазначає, що Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, яка реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. На території Чернігівської області її територіальним органом є Державна екологічна інспекція у Чернігівській області.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо контролю за додержанням природоохоронного законодавства ґрунтуються на приписах ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.15,19,47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідно до ст.18-1 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

При цьому, прокурором встановлено, що Городнянською міською радою, до складу якої входить Поліська сільська рада, належних заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави та територіальної громади навіть після інформування місцевою прокуратурою про установлений факт порушення вимог законодавства, не вжито.

З листа Державної екологічної інспекції у Чернігівській області від 02.07.2020 № 06/1963, наданого на запит прокуратури від 26.06.2020 стосовно надання інформації чи вживались позивачем 2 заходи, спрямовані на стягнення з правопорушників чи постійних лісокористувачів шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки 145 дерев породи «сосна» на землях ДП «Городнярайагролісгосп», вбачається, що Інспекцією не проводилися заходи державного нагляду (контролю) по даному факту правопорушення та не складалися відповідні документи, а тому і не вживалися заходи спрямовані на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев, зазначених у листі прокуратури; враховуючи вищезначене, позивачем у справі Інспекція виступати не може.

Так, у листі Городнянської міської ради від 25.01.2021 № 03-09/94, надісланого прокурору на його запит від 21.01.2021, зазначено, що Городнянською міською радою не вживалися та вживатися не будуть заходи щодо стягнення у судовому порядку з постійного лісокористувача суми заподіяної шкоди в розмірі 65826,79 грн внаслідок незаконних порубок дерев на території Городнянського району та що міська рада не заперечує проти звернення до суду прокурора в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою захисту інтересів територіальної громади із заявою про відшкодування цієї шкоди.

Тобто не вжиття належних та достатніх заходів компетентними та уповноваженими органами, якими є Городнянська міська рада Чернігівської області та Державна екологічна інспекція у Чернігівській області, щодо стягнення з ДП «Городнярайагролісгосп» шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, свідчить про їх бездіяльність, що не сприяє захисту інтересів держави та Городнянської територіальної громади з питання наповнення бюджету.

На підтвердження повідомлення позивачів в порядку частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру про звернення до суду прокурором до позовної заяви додано листи-повідомлення № 1414 вих 21 від 26.04.2021 та № 1417 вих 21 від 26.04.2021.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що прокурором підтверджено наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді при зверненні із цим позовом.

Як було зазначено вище, прокурор просить суд стягнути з Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського підприємства «Городнярайагролісгосп» Чернігівської обласної ради загальну суму збитків 65826,79 грн, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок протиправної бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні відповідачем охорони лісових насаджень на підвідомчій території, що призвело до незаконної самовільної порубки дерев.

Обставини щодо виявлення працівниками відповідача 11.12.2018 в лісовому масиві навколо с. Полісся Городнянського району Чернігівської області , який входив до обходу лісника відповідача Россол Д.В., незаконно зрубаних дерев породи сосна у кількості 145 шт відповідачем визнаються (сторінка 6 відзиву на позовну заяву, а.с.80-93), а тому не потребують доведенню відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України.

Згідно з наданого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000425, дата реєстрації провадження 12.12.2018, 12.12.2018 до Городнянського відділення поліції Менського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення від інженера лісового господарства ДП «Городнярайагролісгосп» Губко А.П. про те, що невідома особа в кварталі 123 виділі 13 незаконно вирубала близько 50 дерев сосни, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 246 КК України.

Доказів про прийняття рішення за результатами даного кримінального провадження матеріали справи не містять.

Відповідно до статей 16 та 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. В постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63, п.5 статті 64 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

За частинами 1 та 5 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Охорону і захист лісів на території України здійснюють зокрема лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів (стаття 89 Лісового кодексу України).

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

У свою чергу відповідач зазначив, що факт самовільної рубки дерев було виявлено безпосередньо самим ДП «Городнярайагролісгосп» під час здійснення заходів з охорони і захисту лісів від незаконних рубок, а отже цей вид своєї господарської діяльності підприємством належним чином виконується. Працівники відповідача повідомили про вияснення незаконної порубки дерев та брали активну участь у документальному оформленні даного факту порушення природоохоронного законодавства, що на думку відповідача свідчить про належне виконання ними своїх посадових обов`язків.

Вказані пояснення підтверджуються листом відповідача від 12.12.2018 на адресу начальника Городнянського відділення поліції, актом секвестра №1 від 12.12.2018, актом №1 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 12.12.2018, копією польової перелікової відомості від 12.12.2018,складених інженером лісового господарства відповідача Губко А.П. (а.с.15-20).

Стаття 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Положеннями статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, в розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено в статті 1166 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема підстав невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Тобто, предметом доказування в даній справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

При цьому, обов`язок доказування та подання доказів відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений в формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

За змістом абзацу 2 частини 1 статті 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (надалі - Закон) державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до статті 20-2 Закону до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) в сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення в межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства зокрема про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про природно-заповідний фонд.

Згідно з ст. 35 Закону державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) в сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України (далі Положення №275), відповідно до якого Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (надалі - КМУ) через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) в сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Основними завданнями Держекоінспекції є: здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо: охорони, захисту, використання і відтворення лісів.

Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування); пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами; вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах (пп.3,8,9 п.4 Положення №275).

Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №275).

Приписами ст. 68 Закону встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність (ч.1). Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (ч.4).

Частиною 1 статті 69 Закону визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ч.6 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Як встановлено судом, Державна екологічна інспекція у Чернігівській області не здійснювала заходів державного нагляду (контролю) по даному факту правопорушення та не складалися відповідні документи про що повідомила прокурора листом від 26.06.2020 додатково вказавши, що не може виступати позивачем у справі.

Відповідачем надано акт №34/06, складений за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, строк проведення перевірки з 10.05.2019 по 20.05.2019, яким не встановлено порушень відносно відповідача щодо охорони лісів від незаконних рубок.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки виконано на підставі наданих відповідачем матеріалів про лісопорушення, що підтверджується листом від 18.12.2018 (а.с.29-30).

В матеріалах справи наявна копія протоколу огляду місця події від 12.12.2018 в якому зазначено, що в 500 м від с. Полісся слідчим Городнянського ВП Ребус Ю.В. на підставі повідомлення в присутності понятих, за участю прокурора Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Деркач Я.В., інженера лісового господарства ДП «Городнярайагролісгосп» Губко А.П., лісника Россол Д.В., інспектора криміналіста Корж О.А. під час огляду виявлено 145 зрубаних дерев сосни звичайної.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що матеріали справи не містять доказів про результати розслідування кримінального правопорушення, відсутні докази встановлення вини будь-якої особи у вчиненні незаконної рубки дерев.

Судом враховано, що прокурором до позовної заяви додано копії протоколів допиту свідків під час досудового розслідування, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 15.12.2018 та свідка ОСОБА_4 від 18.01.2018 (а.с.25-28), які в силу приписів ст. ч.1, 3 ст.88, ч.1 ст.89 ГПК України не можна визнати належними та допустимими доказами у господарській справі, оскільки свої показання вказані свідки не викладали письмово у заяві свідка.

Водночас, колегія суддів, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що вони не містять доказів наявності повноважень інженера лісового господарства ОСОБА_1 складати додані до позовної заяви копії акта секвестра №1 від 12.12.2018, акта №1 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 12.12.2018, польової перелікової відомості від 12.12.2018, зокрема посадової інструкції.

Судом першої інстанції копії вказаних доказів при вирішенні спору обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки на вимогу суду оригіналів Державного акта на право постійного користування землею, статуту відповідача, посадової інструкції лісника та наказу відповідача від 01.07.2019 суду не надано, а прокурором не підтверджено, що вказані докази він отримав безпосередньо від відповідача.

При цьому, уповноваженим державною органом - Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства відповідачем стосовно факту правопорушення про незаконну порубку 145 дерев породи сосна не проводилось, акт про порушення природоохоронного законодавства відносно відповідача не складався.

Аналізуючи вищевикладене в сукупності, беручи до уваги предмет та підстави позовних вимог, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором не подано доказів, які б підтверджували протиправну поведінку ДП «Городнярайагролісгосп», яка виразилася у протиправній бездіяльності і полягає у незабезпеченні ним та його працівниками охорони лісових насаджень на підвідомчій території, а саме 145 дерев породи сосна, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, тобто усього складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди, а відповідачем доведено відсутність вини у завданні шкоди.

Посилання скаржника на те, що факт вчинення кримінального правопорушення свідчить про те, що заходи з організації належної охорони лісу не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем судом відхиляються, оскільки доказів про прийняття рішення за результатами даного кримінального провадження матеріали справи не містять.

Усі інші доводи апелянта колегією суддів враховано, однак суд наголошує, що оскільки позивачем не доведено складу цивільного правопорушення для застосування відповідальності в силу положень ст. 1166 ЦК України, то відповідно і підстави для стягнення заподіяної суми збитків з відповідача відсутні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів дійшла висновку, що в апеляційній скарзі позивач не наводить обґрунтованих доводів щодо підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку, висновки суду є вмотивованими, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2021 у справі №927/464/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 927/464/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв