ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2022 р. Справа№ 911/3041/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021 (повний текст підписано та складено 04.10.2021) у справі №911/3041/20 (суддя Сокуренко Л.В.)

за позовом Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗВЄРЄВ І ПАРТНЕРИ" про стягнення 73.702,09 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Коростишівське лісове господарство" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗВЄРЄВ І ПАРТНЕРИ" про стягнення 73.702,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу №62 від 12.02.2019 в частині повної оплати вартості поставленого позивачем товару згідно товарно-транспортних накладних: Серія ЖТЕ №730202 від 05.11.2019 на суму 39107,46 грн (40,0120 м.куб), Серія ЖТЕ №560909 від 29.11.2019 на суму 43809,30 грн (34,9050 м.куб), Серія ЖТБ №058442 від 13.03.2020 на суму 42950,15 грн (34,3600 м.куб).

15.06.2021 до місцевого господарського суду від Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" надійшла заява про зміну підстав позову, в якій позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений протягом 2018 - 2020 років товар обсягом 4.541,2201 м. куб. Позивач стверджує, що існуюча заборгованість в розмірі 73 702,09 грн. утворилася за поставлений товар у 2019 році.

Місцевим господарським судом прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову.

Відповідач заперечував проти позову, стверджуючи про відсутність у нього заборгованості за товар, поставлений у 2019 році в рамках договору № 62; при цьому, відповідач вказував, що за договором № 62 у 2019 році позивачем було передано відповідачу продукції - лісоматеріалів круглих, порода-береза на суму 416.272,09 грн, що підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями товаро-транспортних накладних.

Рішенням Еосподарського суду Київської області від 16.09.2021 у справі №911/3041/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено в установленому порядку обставини, які ним повідомлені, а відповідачем, в свою чергу, спростовано належними та допустимими доказами наявність заявленої до стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Державне підприємство "Коростишівське лісове господарство" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021 у справі №911/3041/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, та витрати на правничу допомогу у розмірі 50103,60 гри.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких грунтуються вимоги позивача, аналогічні тим, які викладено у заяві про зміну підстав позову.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

05.11.2018 між Державним підприємством "Коростишівське лісове господарство", як продавецем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВЄРЄВ І ПАРТНЕРИ", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу товару № 269 (далі договір №269), відповідно до п.п 1.1 та 1.2 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві товар, що визначений у цьому договорі, вільний від прав та претензій третіх осіб, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість. Найменування, кількість товару: техсировина хвойна, 300 м. куб.

Згідно з п.п. 2.1 та 2.2 договору №269, ціна товару визначається з ПДВ в рахунках фактурах продавця та встановлена згідно діючих ринкових цін на підставі протоколу погодження цін. Загальна сума даного договору складається з вартості всіх партій товару згідно видаткових накладних продавця.

Пунктами 4.1-4.3 договору №269 визначено, що товар постачається засобами і за рахунок покупця - самовивіз; передача товару продавцем покупцю здійснюється згідно накладних та доручення на отримання товару представником покупця; право власності на товар переходить від продавця до покупця після передачі товару покупцю згідно накладної продавця та здійснення оплати товару покупцем.

Відповідно до пп. 3.1 та 3.1.1. договору №269, оплата за товар здійснюється покупцем на підставі виставлених продавцем рахунків-фактури згідно замовлень покупця. Покупець оплачує товар 100% передоплатою.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору №269 передав, а відповідач прийняв 925.407 м.куб. продукції на загальну суму 998885,83 грн, а відповідач, на виконання умов договору № 269, здійснив оплату за продукцію в розмірі 1 002 700,00 грн. У зв`язку з вищенаведеним, позивач зазначає, що у відповідача за 2018 рік утворилася переплата на користь позивача у розмірі 3814,17 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору 1, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018, в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

За правовою природою укладений між сторонами Договір №269 від 05.11.2018 є договором поставки.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до. ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У період з 01.01.2019 до 11.02.2019 поставка товару позивачем здійснювалась за договором, укладеним сторонами у спрощений спосіб.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що

господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

12.02.2019 між Державним підприємством "Коростишівське лісове господарство", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВЄРЄВ І ПАРТНЕРИ", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу товару № 62 (далі - договір №62).

Відповідно до п.п 1.1 та 1.2 договору №62, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві товар, що визначений у цьому договорі, вільний від прав та претензій третіх осіб, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість. Найменування, кількість товару - лісоматеріали круглі, порода - береза, клас якості - А, В, Сс1-20 см і більше. Вид, кількість товару зазначається в накладних, які є невід`ємною частино даного договору.

Відповідно до п.1.3 договору №62, вид, кількість товару зазначаються з накладних, які є невідємною частиною даного договору.

Згідно з п.п. 2.1 та 2.2 договору №62, ціна товару визначається з ПДВ в рахунках фактурах продавця та встановлена згідно діючих ринкових цін на підставі протоколу погодження цін: 2100,00 грн./м.куб. Загальна сума даного договору складається з вартості всіх партій товару згідно видаткових накладних продавця.

Відповідно до пп. 3.1 та 3.1.1. договору №62, оплата за товар здійснюється покупцем на підставі виставлених продавцем рахунків-фактури згідно замовлень покупця. Покупець оплачує товар 100% передоплатою.

Пунктами 4.1-4.3 договору №62 визначено, що товар постачається засобами і за рахунок покупця - самовивіз; передача товару продавцем покупцю здійснюється згідно накладних та доручення на отримання товару представником покупця; право власності на товар переходить від продавця до покупця після передачі товару покупцю згідно накладної продавця та здійснення оплати товару покупцем.

Відповідно до п. 6.1 договору №62, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019, в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Крім того, судом встановлено, що у 2020 році поставка товару позивачем відповідачу відбувалась на умовах договору, укладеного у спрощений спосіб, оскільки примірник наявного у матеріалах справи договору між Державним підприємством "Коростишівське лісове господарство" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВЄРЄВ І ПАРТНЕРИ" № 86 від 29.01.2020 був підписаний тільки з боку позивача та не підписаний з боку відповідача.

Колегією суддів встановлено, що за період 2018 - 2020 років, на виконання вищевказаних договорів, позивачем передано, а відповідачем прийнято товар (лісоматеріал, порода - береза, сосна) загальною кількістю 4541,2201 м. куб. на загальну суму 4784649,09 грн, при цьому, відповідачем сплачено за товар 4710947 грн., що підтверджується наявними у справі товарно -транспортними накладними та платіжними дорученнями.

Отже, загальний борг відповідача перед позивачем становить 73.702,09 грн.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання свого зобов`язання з повної оплати вартості товару не надав, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості в сумі 73.702,09 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.І ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від

16.09.2021 у справі №911/3041/20 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним господарським, судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. З ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необгрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від

28.01.2021 у справі №911/3156/19, від 09.02.2021 у справі №910/15201/17, від

03.03.2021 у справі №912/354/20.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від

08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Позивачем було надано місцевому господарському суду заяву про розподіл судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, в якій позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн та суму сплаченого судового збору.

В апеляційні скарзі позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 50103,60 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано суду ордер на надання правової допомоги, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю на ім`я Налапко М.М., акт приймання-передачі виконаних робіт від 11.10.2021, у відповідності до якого адвокатом виконано роботи (детальний перелік яких зазначено у даному акті) вартістю 50103,60 коп.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у заявленому до стягнення розмірі (50103,60 грн) не відповідає критеріям пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків Техноткань" щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10.000 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267 - 271, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021 у справі №911/3041/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗВЄРЄВ І ПАРТНЕРИ" на користь Державного підприємства "Коростишівське лісове господарство" 73702,09 грн, 2102, 00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 3153,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Доручити суду першої інстанції видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи у справі №911/3041/20 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир