ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2022 р. Справа№ 910/5477/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 (повний текст підписано 26.07.2021)

у справі №910/5477/21 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест"

про стягнення 224 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державна установа "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" про стягнення штрафу в розмірі 224 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 1/21 про закупівлю природного газу від 06.01.2021.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та зазначає, що він повідомляв позивача про необхідність зміни ціни природного газу за Договором №1/21 про закупівлю природного газу від 06.01.2021, проте сторони не досягли згоди щодо ціни природного газу, у зв`язку з чим відповідач надіслав позивачу проект додаткової угоди про розірвання вказаного договору. В свою чергу, відповідач заперечує проти тверджень позивача щодо відмови в односторонньому порядку від виконання договору про закупівлю, оскільки підставою для припинення постачання природного газу була наявність заборгованості позивача по оплаті за поставлений відповідачем природний газ.

У відповіді на відзив позивач заперечує доводи відповідача, зазначає, що наявність у позивача заборгованості за поставлений відповідачем природний газ за іншим договором про закупівлю не може бути підставою для уникнення відповідальності за Договором №1/21 про закупівлю природного газу від 06.01.2021, відтак, на думку позивача, надані відповідачем докази не стосуються предмета спору, а підписаний відповідачем в односторонньому порядку акт звірки взаємних розрахунків є недопустимим доказом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/5477/21 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" на користь Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" штраф у розмірі 224 800,00 грн. та 3 372,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з відсутності у відповідача правових підстав для припинення позивачу газопостачання за договором, внаслідок чого правомірним є стягнення штрафу в розмірі 224 800,00 грн. згідно п.6.4 договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, не повним з`ясуванням обставини, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом не взято до уваги твердження відповідача щодо підстави припинення (обмеження) газопостачання позивачу, а саме не досліджено те, що ТОВ «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» в односторонньому поряду не відмовлявся виконувати Договір про закупівлю природного газу № 1/21 від 06.01.2021 року, а підставою припинення постачання газу відбулося внаслідок наявної заборгованості по оплаті за поставлений природний газ за минулий період;

- через наявність у позивача боргових зобов`язань за поставлений природний газ відповідач ініціював процедуру припинення постачання газу з 01.02.2021 року позивачу відповідно до вимог Кодексу ГТС, але судом не надано належної оцінки вказаному твердженню відповідача;

- відповідач не відмовляється від виконання умов договору про закупівлю природного газу, втім не може його забезпечити через дії АТ «Київгаз».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

06.01.2021 між Державною установою "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" (далі - споживач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (далі - постачальник, відповідач) за результатами проведеної закупівлі було укладено Договір № 1/21 про закупівлю природного газу (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році природний газ (далі - газ, природний газ), відповідно до Додатку № 1 до Договору, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Відповідно до пунктів 3.1 - 3.3 Договору ціна Договору становить 1 124 000,00 грн. з ПДВ. Ціна газу складає 4 683,33 грн. за 1 000 куб.м., крім того ПДВ 936,67 грн., всього з ПДВ - 5 620,00 грн. Ціна, зазначена в п. 3.2 Договору, може змінюватись протягом дії Договору. Зміна ціни на газ узгоджується шляхом підписання додаткових угод до цього Договору.

У підп. 5.2.1 пункту 5.2 Договору відповідач зобов`язався забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених Договором, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у разі відмови постачальника в односторонньому порядку виконувати цей Договір, постачальник на письмову вимогу споживача сплачує штрафні санкції в розмірі 20% від ціни Договору.

Згідно з п. 12.1 Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2021 року включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У Додатку № 1 до Договору сторони погодили Розрахунок вартості природного газу, згідно з яким ціна Договору складає 1 124 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 187 333,33 грн.

За твердженнями позивача, до нього звернувся відповідач з листом вих. №180-21 від 14.01.2021, в якому просив позивача переглянути ціну природного газу в сторону підвищення та попередив позивача, що в іншому разі його буде відключено від газопостачання та розірвано Договір.

Листом №316/51/01-2021 від 28.01.2021 позивач повідомив відповідача, що ініціювання процедури припинення (обмеження) постачання газу споживачу має відбуватись відповідно до умов Договору та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496. Крім того, позивач у вказаному листі зазначив, що розгляне додаткову угоду до Договору в разі зміни ціни Договору відповідно до механізму ціноутворення на природний газ із використанням вказаної в Договорі формули.

Листом вих.№253-21 від 21.01.2021 відповідач повідомив позивача, що постачання природного газу за ціною, вказаною в Договорі, спричинить нанесення збитків відповідачу, що унеможливлює постачання природного газу позивачу, у зв`язку з чим відповідачем направлено позивачу проект додаткової угоди про розірвання Договору.

АТ "Київгаз" направило позивачу Вимогу №1 від 28.01.2021 про самостійне припинення споживання природного газу, оскільки позивача не було включено до Реєстру споживачів жодного з постачальників природного газу.

У матеріалах справи також міститься Повідомлення АТ "Київгаз" №1 від 28.01.2021 про припинення (обмеження) газопостачання позивачу.

Як зазначає позивач, ним було направлено відповідачу претензію №439/51/01-2021 від 05.02.2021 щодо неналежного виконання умов Договору, в якій позивач вимагав у відповідача сплатити штраф у розмірі 224 800,00 грн. (докази направлення вказаної претензії відповідачу містяться в матеріалах справи), яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Натомість позивач сплатив відповідачеві вартість фактично спожитого природного газу у повному обсязі (акт №475 від 15.02.2021 міститься в матеріалах справи).

Оскільки відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати Договір, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 224 800,00 грн. штрафу відповідно до п. 6.4 Договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 1.3 Договору сторони погодили, що обсяг постачання газу за цим Договором становить 200 тис. куб.м., в тому числі по місяцям.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору сторонами було підписано та скріплено печатками Акт №475 від 15.02.2021 на суму 86 779,93 грн., відповідно до якого обсяг поставленого відповідачем газу становить 15,44128 тис. куб.м.

Інших доказів на підтвердження виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором та поставки позивачу газу в погоджених сторонами обсягах матеріали справи не містять.

При цьому відповідач не заперечує відсутність заборгованості за договором №1/21 від 06.01.2021 року.

Натомість, у відзиві на позовну заяву, яка є ідентичною доводам апеляційної скарги, зазначає про те, що позивач був включений до реєстру споживачів відповідача та отримував природний газ на підставі укладеного договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020.

За вказаним договором, за позицією відповідача, у позивача виникла заборгованість в сумі 39 817,86 грн. за спожитий газ у грудні 2020, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків №1284 від 31.01.2021.

Через наявність у позивача боргових зобов`язань за поставлений природний газ відповідач ініціював процедуру припинення з 01.02.2021 позивачу відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з наявних у справі доказів, а саме: листа відповідача № 253-21 від 21.01.2021, вимоги АТ "Київгаз" №1 від 28.01.2021 про самостійне припинення споживання природного газу та повідомлення АТ "Київгаз" №1 від 28.01.2021 про припинення (обмеження) газопостачання позивачу, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про односторонню відмову відповідача від виконання Договору №1/21 від 06.01.2021 та постачання природного газу позивачу.

При цьому судом обґрунтовано відхилено доводи відповідача про те, що підставою для припинення позивачу газопостачання за Договором була заборгованість позивача за поставлений відповідачем природний газ відповідно до Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020, оскільки взаємовідносини сторін за вказаним договором не стосуються правовідносин за Договором №1/21 від 06.01.2021, а у випадку наявності у позивача заборгованості за Договором про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 перед відповідачем, останній не позбавлений можливості звернутися до суду з окремим позовом про стягнення вказаної заборгованості.

Оцінивши наданий відповідачем Акт звірки взаємних розрахунків №1284 від 31.01.2021, складений одноособово відповідачем, без погодження з позивачем та без надання доказів його надсилання позивачеві, місцевий господарський суд обґрунтовано не прийняв його як доказ наявності заборгованості у позивача перед відповідачем за договором №76/20 від 11.02.2020, в тому числі і через відсутність первинної документації на підтвердження викладеного у ньому.

Відповідач у листі вих. №180-21 від 14.01.2021 просив позивача переглянути ціну природного газу в сторону підвищення та попередив позивача, що в іншому разі його буде відключено від газопостачання та розірвано Договір.

При цьому надіслання проекту додаткової угоди про розірвання договору №1/21 від 06.01.2021 відповідач аргументував критично низькою ціною газу, що спричинить збитки товариству (відповідачу) (лист вих.№253-21 від 21.01.2021).

Посилання відповідача (апелянта) на ту обставину, що згідно з підп. 2.2.2 пункту 2.2 Договору постачання газу здійснюється за умови відсутності у споживача заборгованості за минулі періоди перед постачальником (або оплати відповідно до графіка погашення заборгованості) та оплати поточних платежів, у зв`язку з чим відповідачем припинено газопостачання позивачу, судом відхиляються як безпідставні, оскільки відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено суду наявності заборгованості у позивача за Договором.

Отже, відповідач не довів суду правомірність ініціювання процедури припинення з 01.02.2021 поставки позивачу природного газу по договору №1/21 від 06.01.2021, та відсутність в його діях односторонньої відмови від виконання вказаного договору.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у разі відмови постачальника в односторонньому порядку виконувати цей Договір, постачальник на письмову вимогу споживача сплачує штрафні санкції в розмірі 20% від ціни Договору.

Направлена відповідачу претензія №439/51/01-2021 від 05.02.2021 щодо неналежного виконання умов Договору, в якій позивач вимагав у відповідача сплатити штраф у розмірі 224 800,00 грн. (докази направлення вказаної претензії відповідачу містяться в матеріалах справи), була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на встановлені обставини справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про стягнення з відповідача 224 800,00 грн. штрафу відповідно до п. 6.4 Договору.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/5477/21.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/5477/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/5477/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5477/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко