ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"17" травня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1147/21
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 21.02.2022 року у даній справі позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з Клеванської селищної ради на користь Фізичної особи підприємця Аветісян Санам Вазгенівни 325 864,82 грн з яких : 270 118,00 грн основного боргу; 40 028,11 грн інфляційних втрат; 15 717,71 3 % річних та 4887,98 грн судового збору.

23 лютого 2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява прийняття додаткового рішення щодо розподілу та відшкодування судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 02.05.2022 року призначено розгляд справи у судове засідання на 17 травня 2022 року.

17 травня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

17 травня 2022 року від відповідача надійшли заперечення на заяву представника позивача про прийняття додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, якою відповідач просить суд відмовити у задоволенні розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, просив суд провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши в судовому засіданні 17.05.2022 року заяву представника позивача щодо розподілу та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 21.02.2022 року у даній справі позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з Клеванської селищної ради на користь Фізичної особи підприємця Аветісян Санам Вазгенівни 325 864,82 грн з яких : 270 118,00 грн основного боргу; 40 028,11 грн інфляційних втрат; 15 717,71 3 % річних та 4887,98 грн судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так в якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: копію договору про надання правничої допомоги №26/07-2 від 26.07.2021 року, ( а.с. 136-139); Акт приймання - передачі наданих послуг №22/02-1 (а.с. 140); рахунок на оплату (а.с. 141) та платіжне доручення № 208 від 22.02.2022 року на суму 30 000, грн.

Предметом Договору про надання правничої допомоги № 26/07-2 від 26.07.2021 року (який визначений у пункті 2.2.) є представництво інтересів позивача, підготовка документів до суду та інше. Пунктом 4 вказаного Договору передбачено розмір гонорару, строк і порядок його внесення.

Відповідач у своєму запереченні щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зокрема посилається на незначну складність заперечень та пояснень виготовлені адвокатом, та на думку відповідача дана справа не є складною при цьому просить суд відмовити у задоволені заяви про розподіл судових витрат в повному обсязі.

Як вбачається з наданого відповідачем акту про надання правничої допомоги від 21.02.2022 року, що на виконання умов договору про надання правової допомоги було надано клієнту послуг на 30 000,00 грн, що підтверджується підписом замовника.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017 року).

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини 4 та 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з наданого відповідачем акту про надання правничої допомоги , що на виконання умов договору про надання правничої допомоги було виконано: підготовку позовної заяви з додатками (ознайомлення з відзивом), пошук та аналіз актуальної судової практики, підготовка процесуальних клопотань у справі, представництво інтересів клієнта в суді. Загальна вартість послуг виконавця за цим актом складає - 30 000,00рн.

Докази фактично понесених витрат відповідачем також залучено до заяви.

При цьому, суд враховує складність справи та предмет позову, значення справи для усіх її сторін, обсяг наданих адвокатом послуг, участь адвоката у судових засіданнях та інші обставини, викладені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Окрім того, суд проаналізувавши судову практику щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, встановив, що розміри тарифів у акті про надання правничої допомоги не перевищують встановлених цін в регіоні.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з цим, суд критично ставиться до заперечення відповідача щодо розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, оскільки факт виконання адвокатом умов договору про надання правничої допомоги підтверджується зібраними та поданими до справи доказами. Крім того, відповідачем не наведено контр розрахуноку суми витрат, яка підлягала б до задоволення на думку представника позивача.

Також, судом враховуються положення пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом справи.

Проаналізувавши встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 30 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

2. Стягнути з Клеванської селищної ради (35312, Рівненська область, Рівненський й район, селище міського типу Клевань, вул. Івана Франка, буд 20, ) на користь Фізичної особи - підприємця Аветісян Санам Вазгенівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

3. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (додаткового).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст додаткового рішення складений 18 травня 2022 року.

Суддя Н.Церковна