РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2022Справа № 910/2476/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фауст

про стягнення 55 294,80 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Київжитлоспецексплуатація (далі позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фауст (далі відповідач) заборгованості у розмірі 55 294,80 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем протягом лютого-грудня 2021 року умов договору про встановлення сервітуту від 01.08.2012 року № 08-С/253 (з урахуванням додаткової угоди від 31.12.2014 року № 2 та від 15.12.2015 року до цього правочину).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2022 року відкрито провадження у справі № 910/2476/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін.

29.04.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 28.04.2022 року, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні вимог Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація з огляду на повне погашення Товариством з обмеженою відповідальністю Фауст спірної суми заборгованості до моменту звернення позивача до суду з означеним позовом та відкриття провадження у справі № 910/2476/22. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду копію платіжного доручення від 15.02.2022 року № 2044 на суму 55 294,80 грн., а також копію відповідної виписки з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю Фауст.

Інших клопотань чи заяв, у тому числі по суті справи, від сторін до суду не надходило.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2012 року між Комунальним підприємством Київжитлоспецексплуатація (далі Підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТУПОЛЄВА ІСП (далі Сервітуарій) укладено договір про встановлення сервітуту № 08-С/253.

Вказаний договір, а також укладені у подальшому додаткові угоди та додатки до нього, підписані уповноваженими представниками їх сторін та скріплені печатками вищезазначених суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.1 наведеного договору його предметом є обмежене право користування Сервітуарієм житловими та нежитловими будівлями комунальної власності (далі об`єкти розміщення) для розміщення Сервітуарієм своїх телекомунікаційних мереж, що знаходяться за адресами, зазначеними у додатку № 1 до цього договору.

Об`єкти розміщення використовуються виключно для розміщення комплексу технічних засобів телекомунікацій, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах, крім радіотехнічних, між кінцевим обладнанням у визначеному сторонами місці (пункт 1.2 означеного правочину).

У додатку № 1 до вищевказаного договору його сторони погодили адресний перелік розміщення телекомунікаційних мереж.

Згідно з пунктами 8.1, 8.2 договору, з урахуванням додаткової угоди від 01.11.2012 року № 1 до нього, останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 28.02.2013 року. Договір вважається пролонгованим з строком дії до 31.12.2014 року у випадку підтвердження Сервітуарієм виконання ним пункту 3.1.5 цього договору до моменту закінчення строку дії договору 28.02.2013 року.

Судом встановлено, що 31.12.2014 року Підприємством та Сервітуарієм було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 08-С/253, якою означений правочин викладено у новій редакції та змінено його реквізити (дату укладення та номер).

Так, відповідно до пункту 1.1 Договору про встановлення сервітуту від 01.08.2012 року № ТМ-08-С/253 у новій редакції (далі Договір) його предметом є обмежене право користування Сервітуарієм будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами, зазначеними у додатку № 1 до даного договору (об`єкт розміщення).

За умовами пунктів 3.1, 3.2 Договору Сервітуарій зобов`язується вносити Підприємству щомісячну плату за користування об`єктом розміщення відповідно до умов Договору. Розрахунок щомісячної плати за кожен об`єкт розміщення та в цілому за Договором наводиться в додатку № 1 до даного Договору.

Відповідно до пункту 3.3 наведеного правочину, з урахуванням додаткової угоди від 01.04.2016 року № 5 до нього, щомісячний розмір плати за даним Договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством Сервітуріарію не пізніше 28 (двадцять восьмого) числа кожного місяця. Рахунок надається Підприємством Сервітуріарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до реквізитів Сервітуарія, вказаних в даному Договорі. На момент підписання даного Договору щомісячна плата становить 5 026,80 грн., у тому числі ПДВ 837,80 грн. Крім того, додаток № 1 до Договору викладено у реакції додаткової угоди від 01.04.2016 року № 5.

Пунктами 3.4-3.6 Договору встановлено, що плата сплачується Сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від Підприємства. Нарахування плати починається з дати укладення Договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в Додатку № 3 до даного Договору. Плата перераховується на розрахунковий рахунок Підприємства, вказаний в Договорі, прямим банківським переказом. Датою здійснення оплати відповідно до умов цього Договору вважається дата зарахування відповідних коштів банком на рахунок Підприємства, визначений даним Договором.

Пунктом 4.1.1 Договору на Сервітуарія покладено обов`язок своєчасно та у повному обсязі вносити плату за цим Договором, у тому числі у разі внесення змін в складові розрахунків плати.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 вищенаведеного Договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015 року. У разі, якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається пролонгованим на 1 (один) календарний рік на тих же умовах.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що у додатковій угоді від 15.12.2015 року про заміну сторони у Договорі № ТМ-08-С/253 від 01.08.2012 сторони Договору, у зв`язку із реорганізацією і приєднанням Товариства з обмеженою відповідальністю ТУПОЛЄВА ІСП до Товариства з обмеженою відповідальністю Фауст, дійшли згоди про передавання з 01.01.2016 року від Сервітуарія всіх прав та обов`язків, передбачених чинним договором по наданню доступу до мережі Інтернет та (або) надання послуг передачі даних, до Нового Сервітуарія.

Згідно з пунктами 2, 3, 4 додаткової угоди від 15.12.2015 року умови Договору, зміна яких не передбачена цією Угодою, залишаються дійсними для Нового Сервітуарія. З моменту підписання цієї Угоди всі права та обов`язки Сервітуарія за Договором припиняються, а Новий Сервітуарій стає пов`язаний всіма правами та обов`язками, передбаченими Договором для Сервітуарія. Подальші розрахунки за послуги, що надавалися Підприємством Сервітуарію Товариству з обмеженою відповідальністю ТУПОЛЄВА ІСП проводити з Новим Сервітуарієм Товариством з обмеженою відповідальністю Фауст.

Ця угода вважається укладеною і набирає чинності після підписання сторонами та скріплення її печатками сторін з 01.01.2016 року (пункт 5 додаткової угоди від 15.12.2015 року).

Відповідно до пункту 9.3 Договору припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу як Новому Сервітуарію, у період, зокрема, з лютого по грудень 2021 року було забезпечено передбачене умовами Договору обмежене право користування будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами, зазначеними у додатку № 1 до цього правочину. Загальний розмір щомісячної плати за даним Договором протягом вищенаведеного періоду склав 55 294,80 грн. (5 026,80 грн. * 11 місяців).

На підтвердження належного виконання позивачем своїх обов`язків за Договором Комунальне підприємство Київжитлоспецексплуатація надало суду копії відповідних рахунків на оплату від 01.02.2021 року № 506 на суму 5 026,80 грн., від 01.03.2021 року № 897 на суму 5 026,80 грн., від 01.04.2021 року № 1253 на суму 5 026,80 грн., від 01.05.2021 року № 1610 на суму 5 026,80 грн., від 01.06.2021 року № 1969 на суму 5 026,80 грн., від 01.07.2021 року № 2315 на суму 5 026,80 грн., від 01.08.2021 року № 2668 на суму 5 026,80 грн., від 01.09.2021 року № 3017 на суму 5 026,80 грн., від 01.10.2021 року № 3347 на суму 5 026,80 грн., від 01.11.2021 року № 3660 на суму 5 026,80 грн. та від 01.12.2021 року № 4013 на суму 5 026,80 грн., а також актів надання послуг від 28.02.2021 року № 694 на суму 5 026,80 грн., від 31.03.2021 року № 1051 на суму 5 026,80 грн., від 30.04.2021 року № 1405 на суму 5 026,80 грн., від 31.05.2021 року № 1758 на суму 5 026,80 грн., від 30.06.2021 року № 2111 на суму 5 026,80 грн., від 31.07.2021 року № 2462 на суму 5 026,80 грн., від 31.08.2021 року № 2801 на суму 5 026,80 грн., від 30.09.2021 року № 3138 на суму 5 026,80 грн., від 31.10.2021 року № 3472 на суму 5 026,80 грн., від 30.11.2021 року № 2805 на суму 5 026,80 грн. та від 31.12.2021 року № 3947 на суму 5 026,80 грн. На підтвердження направлення вищенаведених рахунків на оплату та актів надання послуг на адресу відповідача Комунальне підприємство Київжитлоспецексплуатація надало суду копії відповідних фіскальних чеків, списків згрупованих поштових відправлень та рекомендованих повідомлень про вручення цих поштових відправлень.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить також відсутність з боку Нового Сервітуарія претензій та повідомлень про порушення Підприємством умов Договору.

Проте, в порушення положень Договору відповідач погоджену сторонами плату за надане йому обмежене право користування у період з лютого по грудень 2021 року будівлями комунальної власності (сервітут) в установлений цим правочином строк не вніс, заборгувавши таким чином Комунальному підприємству Київжитлоспецексплуатація на момент складення позовної заяви (14.02.2022 року) грошові кошти у розмірі 55 294,80 грн.

У матеріалах справи також наявна копія адресованої Товариству з обмеженою відповідальністю Фауст вимоги позивача від 18.10.2021 року № 062/15/19-1946 про сплату заборгованості за Договором, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведені обставини, Комунальне підприємство Київжитлоспецексплуатація звернулося до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 1 статті 402 Цивільного кодексу України).

За умовами частини 3 статті 403 Цивільного кодексу України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

У той же час, як було зазначено вище, у клопотанні відповідача від 28.04.2022 року останній зазначив про повне погашення Товариством з обмеженою відповідальністю Фауст спірної суми заборгованості у розмірі 55 294,80 грн. до моменту звернення позивача до суду з означеним позовом та відкриття провадження у справі № 910/2476/22. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду копію платіжного доручення від 15.02.2022 року № 2044 на суму 55 294,80 грн., а також копію відповідної виписки з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю Фауст.

З огляду на викладене, суд зазначає, що статтею 231 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави для закриття провадження у справі.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19).

З матеріалів справи вбачається, що з означеним позовом Комунальне підприємство Київжитлоспецексплуатація звернулося безпосередньо до господарського суду міста Києва 17.02.2022 року, що підтверджується датою штампу вхідної кореспонденції суду, проставленою працівником канцелярії господарського суду міста Києва на першій сторінці позовної заяви Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація. Провадження у справі № 910/2476/22 було відкрито ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2022 року.

У той же час, як було зазначено вище, відповідно до платіжного доручення від 15.02.2022 року № 2044 (проведено банком 15.02.2022 року) відповідач сплатив на користь позивача повну суму спірного у даній справі основного боргу за Договором у розмірі 55 294,80 грн. Отже, за умовами пункту 3.6 Договору датою здійснення оплати відповідачем спірної заборгованості є саме 15.02.2022 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що як на час звернення Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація до господарського суду міста Києва з даним позовом 17.02.2022 року, так і на момент постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі № 910/2476/22 22.02.2022 року, сума спірного основного боргу відповідача за Договором у розмірі 55 294,80 грн. була фактично погашена останнім у добровільному порядку, що у свою чергу підтверджує відсутність предмету спору між сторонами в цій частині станом на 17.02.2022 року та свідчить про наявність правових підстав для відмови в задоволенні вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фауст суми заборгованості за Договором у вищенаведеному розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевказані встановлені судом фактичні обставини справи, у задоволенні позову Комунального підприємства Київжитлоспецексплуатація слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 17.05.2022 року.

Суддя В.С. Ломака