ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2022м. ДніпроСправа № 904/415/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Хуторної Ольги Віталіївни , м. Новомосковськ Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Лебедєвої Наталії Геннадіївни , м. Дніпро

про стягнення 45 290,58 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Хуторна Ольга Віталіївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Лебедєвої Наталії Геннадіївни про стягнення 45290,58 грн, з яких: 40500,00 грн - основний борг, 1351,96 грн - інфляційні втрати, 3438,62 грн - штрафні санкції.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн позивачка просить покласти на відповідачку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що в грудні 2021 року, під час підготовки нею як суб`єктом господарювання звіту, вона виявила, що 28.07.2021 відповідно до платіжного доручення № 19 нею було здійснено помилкове відправлення коштів у сумі 40500,00 грн зі свого рахунку НОМЕР_1 невідомій їй Фізичній особі-підприємцю (відповідачці) на рахунок НОМЕР_2 .

За твердженням позивачки, її неодноразові звернення до відповідачки за телефоном, указаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не призвели до повернення коштів у добровільному порядку.

Правовою підставою позову позивачка зазначає, серед іншого, статті 1212, 625 Цивільного кодексу України.

Датою настання обов`язку відповідачки повернути безпідставно отримані спірні грошові кошти позивачка визначила 05.08.2021, посилаючись при цьому на статтю 6 Указу Президента України від 16.03.1995 № 227 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України".

Ухвалою суду від 08.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

15.04.2022 відповідачка подала до суду відзив на позов разом із долученою до нього заявою про стягнення витрат на правничу допомогу та доказами понесення цих витрат, а також клопотання про зменшення суми витрат позивачки на професійну правничу допомогу.

У відзиві відповідачка заперечує проти позову, вважаючи його недоведеним достатніми доказами. При цьому вона наголошує на відсутності у позивачки права вимагати повернення грошових коштів у сумі 40500,00 грн з огляду на такі обставини.

Між відповідачкою і позивачкою існували правові відносини у сфері надання останній інформаційних послуг, пов`язаних із пошуком навчальних закладів м. Нью-Йорка (США) і м. Лондона (Велика Британія) та організації освітнього туру до навчальних закладів зазначених міст.

За твердженням відповідачки вона надала послуги позивачці, запропонувавши останній на вибір варіанти навчальних закладів і повідомивши, що з подорожжю в освітній тур треба зачекати, адже оформлення віз у посольствах, документи на отримання яких подала відповідачка, ускладнене через різні заходи безпеки проти коронавірусної інфекції (COVID-19) у США та Великій Британії.

Не дочекавшись сприятливих для подорожі змін, сторони за усною домовленістю узгодили повернення відповідачкою коштів через ТОВ "Золоті подорожі" на банківський рахунок родича позивачки - ОСОБА_3 , код НОМЕР_3 , рахунок НОМЕР_4 АТ "ПУМБ" у м. Києві.

На підтвердження факту існування правовідносин із ТОВ "Золоті подорожі" відповідачкою надано договір про здійснення ними спільної діяльності від 25.11.2020, а доказом перерахування грошових коштів у сумі 40500,00 грн з рахунку ТОВ "Золоті подорожі" на рахунок ОСОБА_3 відповідачка зазначила й надала суду копію платіжного доручення № 846 від 02.11.2021 з призначенням платежу: "Повернення помилково перерахованих коштів за вступ до ВУЗу США без ПДВ".

Тож, відповідачка вважає, що оскільки вона надавала позивачці інформаційні послуги, тобто мала з нею правовідносини, то грошові кошти в сумі 40500,00 грн не можна вважати безпідставно нею набутими.

Вимогу позивачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу її адвоката Селіверстової Г.С. відповідачка вважає такою, що не підлягає задоволенню. Зокрема, відповідачка наголошує на відсутності підстав вважати, що саме тим адвокатом були надані послуги, перелік яких указаний у позові, оскільки відсутні платіжні документи, які б свідчили про приймання саме адвокатом Селіверстовою Г.С. сплачених позивачкою грошових коштів у сумі 5000,00 грн.

Водночас, відповідачка подала клопотання про зменшення заявлених позивачкою до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 00,00 грн. При цьому подане клопотання обгрунтовано тим, що заявлений позивачкою до стягнення розмір витрат на правову допомогу є значно завищеним та неспівмірним з якістю наданих правових послуг та складністю справи. Так, відповідачка зауважує на тому, що визначення вартості послуг адвоката позивачки у сумі 3000,00 грн за складення позовної заяви та оформлення додатків до неї є явно завищеним; серед матеріалів справи відсутні докази того, що процесуальні документи складала саме адвокат позивачки; відсутні докази (квитанції, чеки, приходно-касовий ордер) на підтвердження сплати позивачкою грошових коштів у сумі 5000,00 грн за надані адвокатом послуги.

У свою чергу, відповідачка просить покласти понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн на позивачку.

У відповіді на відзив на позов, що надійшла до суду 28.04.2022, позивачка наполягає на правомірності своїх позовних вимог, доводи відповідачки про безпідставність позову спростовує, посилаючись на таке.

Так, позивачка визнає свої родинні відносини з ОСОБА_3 , який є її рідним сином. Разом з тим вона зазначає, що її син ФОП ОСОБА_3 , маючи намір на укладення договору з ТОВ «Золоті подорожі» щодо туристичних послуг з оформлення навчання за кордоном в інтересах ОСОБА_5 , сплатив 178555,00 грн за платіжним дорученням № 18 від 23.06.2021 на підставі рахунків ТОВ «Золоті подорожі».

З огляду на те, що ТОВ «Золоті подорожі» не виконало своїх зобов`язань з надання послуг, вся сума була повернута Товариством на рахунок ФОП ОСОБА_3 відповідно до платіжних доручень: № 846 від 02.11.2021 на суму 40500,00 грн; № 848 від 03.11.2021 на суму 20000,00 грн, № 845 від 02.11.2021 на суму 27000,00 грн, № 853 від 08.11.2021 на суму 26000,00 грн, № 849 від 05.11.2021 на суму 26000,00 грн, № 860 від 19.11.2021 на суму 11055,00 грн, № 861 від 22.11.2021 на суму 10300,00 грн, № 868 від 30.11.2021 на суму 7700,00 грн, № 862 від 24.11.2021 на суму 10000,00 грн.

При цьому позивачка акцентує увагу на поверненні грошових коштів у сумі 40500,00 грн за платіжним дорученням № 846 від 02.11.2021 й зазначає, що цей платіж не має причинно-наслідкового зв`язку із помилковим перерахуванням нею коштів на користь відповідачки за платіжним дорученням № 19 від 28.07.2021. Позивачка припускає, що відповідачка завчасно, передбачаючи можливі до неї позови, разом із ТОВ «Золоті подорожі» спеціально перерахували ОСОБА_3 40500,00 грн за платіжним дорученням № 846 від 02.11.2021 у ланцюгу платежів на загальну суму 178555,00 грн.

03.05.2022 відповідачка подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому наполягає на безпідставності позовних вимог. Відповідачка зауважує на тому, що позивачка разом із своїм сином користувалися її послугами, які, у свою чергу, пов`язані з діяльністю ТОВ «Золоті подорожі». При цьому відповідачка також звертає увагу суду на те, що позивачка не заперечує факту того, що вона разом із своїм сином діяли в інтересах ОСОБА_6 . Тому, на її думку, не можна вважати помилкою перерахування позивачкою грошових коштів у сумі 40500,00 грн за отримання нею від відповідачки інформаційних послуг, так само як не можна вважати останню неналежним отримувачем цих коштів, адже позивачка чітко вказала призначення платежу, бо знала кому й за що перераховує кошти.

В обґрунтування доводів щодо повернення позивачці спірних коштів через ТОВ «Золоті подорожі», відповідачка додатково указує на долучену нею до заперечення квитанцію №0.0..1 від 02.11.2021 та стверджує, що саме за цією квитанцією на рахунок ТОВ «Золоті подорожі» нею було перераховано 40000,00 грн.

Підсумовуючи заперечення, відповідачка доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування для вирішення спору статті 1212 Цивільного кодексу України, а також про відсутність порушення права позивачки та неможливість його поновлення через обраний позивачкою спосіб захисту.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до платіжного доручення № 19 від 28.07.2021 Фізична особа-підприємець Хуторна Ольга Віталіївна (далі - позивачка) перерахувала на рахунок Фізичної особи-підприємця Лебедєвої Наталії Геннадіївни (далі - відповідачка), відкритий у Тернопільській філії АТ КБ «Приватбанк», грошові кошти в сумі 40500,00 грн із призначенням платежу "за інформаційні послуги, без ПДВ" (а.с. 15).

Вважаючи зазначений переказ помилковим, позивачка звернулася до АТ Комерційний банк «Приватбанк» про повернення перерахованих коштів, у відповідь на що банк листом №20.1.0.0.0/7-220201/15228 від 01.02.2022 відмовив заявниці та вказав на те, що чинним законодавством не надано банку повноважень здійснювати повернення коштів за проведеним переказом. При цьому заявниці було рекомендовано для вирішення питання щодо повернення коштів за помилковим переказом звернутися безпосередньо до отримувача (а.с. 22).

За таких обставин 02.12.2021 позивачка надіслала на адресу відповідачки вимогу № 30/3 від 30.11.2021 про повернення на банківський рахунок помилково перерахованих коштів у строк до 10.12.2021 (а.с. 20 - 21).

За інформацією з офіційного веб-сайту оператора поштового зв`язку щодо трекінгу направленого позивачкою поштового відправлення за № 374, вимога про повернення коштів одержана адресатом 26.01.2022, але кошти відповідачкою повернуті не були, що і є причиною спору (а.с. 23).

Предметом доказування у справі є обставини щодо наявності/відсутності договірних відносин між сторонами та правових підстав для стягнення з відповідачки грошових коштів на суму 40500,00 грн, перерахованих на її рахунок позивачкою за платіжним дорученням № 19 від 28.07.2021.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів, правочинів, інших юридичних фактів.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За частиною першою статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою - третьою статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 Господарського кодексу України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 1 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Водночас, згідно з частиною першою статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

За статтею 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Призначення платежу, зазначеного у платіжному дорученні № 19 від 28.07.2021 про перерахування спірних грошових коштів у сумі 40500,00 грн, за своєю правовою природою характерне для правовідносин за договором про надання послуг.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За нормативними приписами статті 902 цього Кодексу виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).

Отже, для підтвердження укладення сторонами договору про надання інформаційних послуг мають бути докази досягнення ними згоди з таких істотних умов, як предмет договору, ціна послуги та строк договору.

Реалізація договірних правовідносин відбувається, зокрема, шляхом здійснення господарських операцій, які за приписами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підлягають оформленню первинними документами. Вимоги щодо форми та змісту первинних документів встановлені статтею 9 указаного Закону.

На підтвердження доводів щодо наявності з позивачкою договірних правовідносин із надання останній інформаційних послуг, пов`язаних із пошуком навчальних закладів м. Нью-Йорка (США) і м. Лондона (Велика Британія) та організації освітнього туру до навчальних закладів зазначених міст, відповідачкою надано договір про здійснення спільної діяльності від 25.11.2020 (далі - договір), укладений між відповідачкою (cторона - 1) та ТОВ "Золоті подорожі" (сторона - 2).

За цим договором сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності у сфері освітньої діяльності (п. 1.1 договору).

За умовами пункту 2.1 договору для досягнення мети, вказаної в пункті 1.1 цього договору, сторона-1 здійснює такі дії: надає замовнику послуги у організації та реєстрації виїзду на навчання за кордон (Великобританія, США та країни Євросоюзу), а також про надання додаткових послуг супроводження за кордоном.

Додаткових угод до цього договору про надання визначених ним послуг саме позивачці відповідачкою суду не надано; окремий договір між сторонами у цій справі відсутній; рахунку на оплату послуг на суму 40500,00 грн та акта про надання послуг на цю суму ані позивачка, ані відповідачка суду не надали; докази досягнення сторонами у цій справі згоди з усіх істотних умов договору з надання інформаційних послуг відсутні.

У зв`язку з цим наданий відповідачкою договір про здійснення спільної діяльності від 25.11.2020 не може вважатися належним та допустимим доказом наявності між сторонами у цій справі договірних відносин із надання інформаційних послуг.

За вказаних обставин суд не приймає доводи відповідачки щодо повернення нею позивачці через ТОВ «Золоті подорожі» спірної суми відповідно до платіжного доручення останнього № 846 від 02.11.2021, оскільки: отримувачем платежу є не позивачка, а ФОП ОСОБА_3 - самостійний господарюючий суб`єкт; призначенням платежу за цим платіжним дорученням є «повернення помилково перерахованих коштів за вступ до ВУЗу США без ПДВ», а не за надання інформаційних послуг позивачці згідно з її платіжним дорученням № 19 від 28.07.2021.

Участь відповідачки у поверненні позивачці спірної суми через ТОВ «Золоті подорожі» шляхом попереднього переказу нею на рахунок останнього коштів за квитанцією №0.0..1 від 02.11.2021 судом оцінюється критично, так як за цією квитанцією відправником коштів є не відповідачка, а ОСОБА_7 ; сума переказу - 40000,00 грн, а не 40500,00 грн; призначення платежу - оплата за тур. послуги, № дог. 27, повернення за вступ до ВУЗу Америки, для ОСОБА_8 від Лебедєва Н.Г. , а не для ОСОБА_9 чи позивачки Хуторної О.В .

Оцінюючи надані сторонами докази у сукупності, а також пояснення сторін, суд вважає більш вірогідними доводи позивачки, що за платіжним дорученням ТОВ «Золоті подорожі» № 846 від 02.11.2021 на суму 40500,00 грн мало місце повернення помилково перерахованих коштів саме ОСОБА_3 у складі переказів на загальну суму 178555,00 грн.

Відтак, суд доходить висновку, що спірна сума була перерахована позивачкою на користь відповідачки безпідставно. Докази їх повернення позивачці відсутні.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 цього Кодексу регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц (провадження № 61-15428св19).

У частині четвертій статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписом частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтею 1213 цього Кодексу встановлено обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно.

За частиною третьою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачки 40500,00 грн є законними й обґрунтованими.

Посилання позивачки на Указ Президента України № 227/95 від 16.03.1995 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" для визначення дати виникнення зобов`язання з повернення відповідачкою безпідставно отриманих коштів є неправомірним з наступних підстав.

Так, за статтею 6 зазначеного Указу Президента підприємства незалежно від форми власності мають повертати у п`ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти. Однак, дію цього Указу припинено 07.02.2019 згідно із Законом України № 2473-VIII від 21.06.2018 (із змін. і доп.) «Про валюту і валютні операції».

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вимога про повернення спірних грошових коштів була надіслана позивачкою на адресу відповідачки листом № 30/3 від 30.11.2021 й отримана останньою 26.01.2022.

Тож, з урахуванням положень частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, відповідачка повинна була повернути позивачці безпідставно набуті кошти в сумі 40500,00 грн у семиденний строк від дня отримання нею вимоги позивачки, тобто не пізніше 02.02.2022.

Належних та допустимих доказів на підтвердження виконання вимоги позивачки про повернення безпідставно отриманих коштів відповідачка суду не надала. Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина шоста статті 232 Господарського кодексу України).

Заявлена позивачем до стягнення штрафна санкція у сумі 3438,62 грн розрахована із заборгованості у сумі 40500,00 грн за період з 05.08.2021 по 31.01.2022 з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ. За своєю правовою природою вона є пенею.

За змістом статті 546 Цивільного кодексу України неустойка є різновидом забезпечення виконання зобов`язання.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Договірні відносини між сторонами відсутні, а чинне законодавство у спірних правовідносинах між ними не передбачає за можливе стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання про повернення спірних грошових коштів.

Відтак, позовні вимоги про стягнення штрафної санкції у сумі 3438,62 грн є безпідставними й задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц за наслідками неоднакового застосування норми права у подібних правовідносинах.

Заявлені позивачкою до стягнення інфляційні втрати у сумі 1351,96 грн розраховані позивачкою із суми заборгованості за період серпень - грудень 2021 року, що передує даті виникнення у відповідачки грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих нею спірних грошових коштів.

Тому, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

У позовній заяві позивач у справі попередньо визначив витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву попередньо визначив витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За обставинами справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подані сторонами до суду разом із першими заявами по суті справи, тобто в межах передбаченого законом строку.

За змістом частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України відсутність клопотання учасника справи про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не звільняє суд від необхідності при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховувати:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надані (в копіях): договір про надання правової (правничої) допомоги № 14 від 30.11.2021 та акт здавання-приймання наданих послуг до нього від 01.02.2022 на суму 50000,00 грн; свідоцтво про право на заняття Селіверстовою Г.С. адвокатською діяльністю серії ДП № 5001 від 18.12.2020 (а.с. 25 - 31).

При цьому за змістом пункту 1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги № 14 від 30.11.2021 за цим договором адвокат (Селіверстова Г.С.) зобов`язується надавати клієнту (позивачці) правову (правничу) допомогу під час здійснення ним господарської діяльності, а також у відносинах, стороною в яких є клієнт, у тому числі у справах, предметом яких є результат здійснення клієнтом господарської діяльності.

Види правової (правничої) допомоги визначені пунктом 1.2 договору про надання правової (правничої) допомоги № 14 від 30.11.2021.

У пункті 3.1 цього договору сторонами узгоджено, що за надання адвокатом правової (правничої) допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі, виходячи з об`єму та виду наданих послуг правового характеру із врахуванням наступного:

- ознайомлення з предметом спору, в якому стороною є клієнт, аналіз ситуації та законодавства України, а також консультація - 1000 грн,

- підготовка листів, запитів, скарг та інших документів правового характеру - 1000 грн (за один документ),

- складання та подання (направлення) позовної заяви - 3000 грн,

- представництво в суді - 1500 грн (за одне судове засідання).

Відповідно до пункту 3.3 цього договору оплата наданих послуг здійснюється клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту їх надання.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом 1 (одного) року (п. 6.1 договору).

Згідно з актом здавання-приймання наданих послуг від 01.02.2022 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 14 від 30.11.2021 адвокатом на користь позивачки в межах укладеного ними договору були надані правові послуги, що стосуються захисту прав клієнта перед Фізичною особою-підприємцем Лебедєвою Наталією Геннадіївною , вартістю 5000,00 грн, у тому числі в Господарському суді Дніпропетровської області:

- ознайомлення з предметом спору, в якому стороною є клієнт, аналіз ситуації та законодавства України, а також консультація - 1000 грн;

- написання листа до ФОП Лебедєвої Н.Г. - 1000 грн;

- складання та подання (направлення) позовної заяви - 3000 грн (а.с. 29).

Доказів оплати позивачкою послуг, наданих їй адвокатом у межах договору про надання правової (правничої) допомоги № 14 від 30.11.2021, під час розгляду справи суду не надано. Втім, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). Такий правовий висновок викладено об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідачкою на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надані (в копіях): договір про надання правничої (правової) допомоги № 07/04/22 від 07.04.2022 з додатками до нього № 1 (завдання-доручення) та № 2 (акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги від 14.04.2022 на суму 60000,00 грн); свідоцтво про право на заняття Мальцевою І.М. адвокатською діяльністю серії ДП № 4253 від 22.04.2019; дублікат квитанції №Р24АС7966 від 13.04.2022 на суму 6000,00 грн (а.с. 61 - 66).

За умовами пункту 1.1 цього договору клієнт (відповідачка) в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає адвокату (Мальцевій І.М.) завдання-доручення та зобов`язується здійснити оплату та виплату гонорару, а також сплачувати фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за щомісячну абонентську плату правничу (правову) допомогу щодо супроводу його господарської діяльності та здійснення представництва (правової допомоги) прав та інтересів клієнта в органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності та підпорядкування, судах України, правоохоронних органах України, органах Державної виконавчої служби, Прокуратури України, Служби безпеки України, Державної фіскальної служби, Митних органах України, Міністерствах і відомствах, нотаріату та інших органах державної влади України.

Згідно з пунктом 3.1 цього договору вартість правової допомоги за домовленістю з клієнтом становить 6000,00 грн.

Клієнт сплачує надану правничу (правову) допомогу адвоката, що визначена п.п. 1.1 та п.п.3.1 цього договору, у безготівковий/готівковий спосіб (п. 3.2 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що правова допомога вважається наданою після підписання сторонами акта приймання-передачі правничої (правової) допомоги та скріплення його печатками (за наявності).

Відповідно до пункту 7.1 договору він вважається укладеним з моменту його підписання і діє до 31.12.2022.

За змістом додаткової угоди № 1 до цього договору (завдання-доручення) ця додаткова угода визначає завдання-доручення клієнта для надання адвокатом правничої (правової) допомоги, пов`язаної з наявністю провадження в Господарському суді Дніпропетровської області справи №904/415/22 про стягнення грошових коштів.

Згідно з додатковою угодою № 2 до договору (акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги від 14.04.2022) адвокат у період з 07.04.2022 по 14.04.2022 надав клієнту (відповідачці) за його завданням-дорученням правничу (правову) допомогу, передбачену договором про надання правничої (правової) допомоги № 07/04/22 від 07.04.2022, на загальну суму 6000,00 грн, що складається з:

- ознайомлення з матеріалами справи (тривалість 60 хв.) - 1000 грн;

- проведення консультації (тривалість 120 хв.) - 2000 грн;

- складання клопотання про ознайомлення зі справою (тривалість 30хв.) - 500 грн;

- складання відзиву на позовну заяву (тривалість 480 хв.) - 2500 грн (а.с. 66).

Відповідачка повністю оплатила вартість наданих адвокатом послуг, що підтверджується дублікатом квитанції № Р24АС7966 від 13.04.2022 на суму 6000,00 грн.

Здійснюючи аналіз заявлених сторонами до стягнення сум витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Оцінюючи надані позивачкою та відповідачкою докази на предмет обґрунтованості заявлених ними витрат на професійну правничу допомогу, суд, з урахуванням критеріїв, визначених частиною п`ятою статті 129 цього Кодексу, вважає реальними та розумними витрати на професійну правничу допомогу кожної із сторін у цій справі у сумі 3000,00 грн, оскільки заявлені до розподілу суми витрат на професійну правничу допомогу - позивачкою у розмірі 5000,00 грн та відповідачкою у розмірі 6000,00 грн - не є такими, що відповідають складності справи, кількості опрацьованих та долучених матеріалів.

Визначаючи розмір судових витрат, що підлягає розподілу між сторонами, суд також враховує нормативні приписи частин першої, четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин сплачений позивачкою судовий збір у сумі 2481,00 грн та її витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн покладаються на відповідачку пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме: 2218,57 грн - судовий збір (40500,00х2481,00/45290,58 = 2218,57); 2682,68 грн - витрати на професійну правничу допомогу (40500,00х3000,00/45290,58 = 2682,68).

У свою чергу, витрати відповідачки на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн покладаються на позивачку також пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 317,32 грн (45290,58 - 40500,00 = 4790,58; 4790,58х3000,00/45290,58 = 317,32).

Відповідно до частини одинадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на викладене суд вважає за можливе провести зустрічне зарахування витрат на професійну правничу допомогу, а саме зарахувати витрати відповідачки на професійну правничу допомогу в сумі 317,32 грн у рахунок погашення витрат позивачки на професійну правничу допомогу в сумі 2682,68 грн.

Відтак, на відповідачку покладаються витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2365,36 грн (2682,68 - 317,32 = 2365,36).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особа-підприємця Хуторної Ольги Віталіївни до Фізичної особи-підприємця Лебедєвої Наталії Геннадіївни про стягнення 45290,58 грн, з яких: 40500,00 грн - основний борг, 1351,96 грн - інфляційні втрати, 3438,62 грн - штрафні санкції - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лебедєвої Наталії Геннадіївни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь Фізичної особа-підприємця Хуторної Ольги Віталіївни ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) безпідставно набуті кошти у сумі 40500,00 грн, судовий збір у сумі 2218,57 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2365,36 грн.

У решті позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09.05.2022.

Суддя І.І. Колісник