ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 914/3010/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектнадрбуд" - не з`явився,

Львівської міської ради - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектнадрбуд"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 (у складі колегії суддів: Якімець Г. Г. (головуючий), Бонк Т. Б., Матущака О. І.)

у справі № 914/3010/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектнадрбуд"

до Львівської міської ради

про визнання незаконною і скасування ухвали Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6233 в частині включення земельної ділянки до Переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектнадрбуд" (далі - ТОВ "Проектнадрбуд") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом (із урахуванням уточнення позовних вимог) до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6233 "Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону" в частині включення до переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону, земельної ділянки, кадастровий номер :09:009:0053, що розташована біля будинку 202 на вул. Стрийській у м. Львові, площею 0,1921 га.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ухвала Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6233 порушує право ТОВ "Проектнадрбуд" на земельну ділянку як власника нерухомого майна, що на ній розташоване, оскільки прийнята всупереч статті 134 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), якою заборонено продаж на конкурентних засадах (земельних торгах) земельних ділянок державної чи комунальної власності, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.04.2021 (з урахуванням ухвали від 23.04.2021 про виправлення описки) позовні вимоги задоволено. Визнано незаконною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6233 в частині включення земельної ділянки, кадастровий номер :09:009:0053, що розташована біля будинку 202 на вул. Стрийській у м. Львові, площею 0,1921 га до Переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи приписи статей 120, 134 ЗК України, статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо автоматичного переходу права користування земельною ділянкою при переході права власності на нерухоме майно, яке на ній розташоване; заборони відчуження земель державної та комунальної власності на конкурентних засадах (земельних торгах) у разі розташування на них об`єктів нерухомості (будівель, споруд), що перебувають у приватній власності; право власника нерухомого майна на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, дійшов висновку, що Львівська міська рада, прийнявши оспорювану ухвалу в частині пункту 3 додатку до ухвали щодо включення спірної земельної ділянки до Переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону, обмежила права та законні інтереси позивача щодо користування земельною ділянкою як власника нерухомого майна, на якій воно розташоване.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.2021 скасоване. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час прийняття Львівською міською радою оскаржуваної ухвали від 23.01.2020 № 6233 спірна земельна ділянка, яка є комунальною власністю, не була надана ні у власність, ні у користування. Позивач придбав об`єкти нерухомості, які розташовані на цій земельній ділянці, на підставі договору купівлі продажу від 03.04.2020, тобто після прийняття Львівською міською радою оскаржуваної ухвали; та не надав доказів існування на спірній земельній ділянці нерухомого майно на час прийняття оспорюваної ухвали, що виключає порушення його прав на час прийняття оскаржуваної ухвали.

Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у грудні 2021 року ТОВ "Проектнадрбуд" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021, а рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.2021 залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.12.2022 відкрито касаційне провадження у справі № 914/3010/20 за касаційною скаргою ТОВ "Проектнадрбуд" з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.02.2022.

Львівська міська рада не скористалася наданим їй процесуальним законом правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Учасники справи у судове засідання своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, із заявою до суду про відкладення розгляду справи із зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки їхніх представників в судове засідання та з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до частини 4 статті 197 ГПК України не зверталися.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради від 09.08.2018 № 140 "Про утворення комісії з метою обстеження земельної ділянки", прийнятим на підставі положень ЗК України, статі 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", враховуючи ухвалу Львівської міської ради від 16.11.2017 № 2648 "Про надання Товариству з обмеженою відповідальність "Сінтрекс" (далі - ТОВ "Сінтрекс") дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на вул. Стрийській, 202" та з метою встановлення факту можливості користування земельною ділянкою на вул. Стрийській, 202 у м. Львові утворено комісію, яку зобов`язано за результатами роботи подати директору департаменту містобудування акт обстеження земельної ділянки.

Актом обстеження земельної ділянки на вул. Стрийській, 202 від 15.08.2018 встановлено, що зазначена земельна ділянка ухвалою Львівської міської ради від 16.11.2017 № 2648 "Про надання ТОВ "Сінтрекс" дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на вул. Стрийській, 202" вилучена за згодою з користування Приватного підприємства фірми "Сандра Інтернешнел". Під час обстеження земельної ділянки площею 0,1921 га (кадастровий номер :09:009:0053) на вул. Стрийській, 202 встановлено, що вона використовується ІП "АІС-Захід" як стоянка з продажу транспортних засобів без належного оформлення правовстановлюючих документів на землекористування. Львівською міською радою ухвал про передачу в користування юридичним або фізичним особам цієї земельної ділянки не приймалось. Крім того комісією зазначено, що оскільки ця земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, що не надані у власність або користування, та враховуючи інвестиційну привабливість, доцільно розглянути можливість її продажу на земельних торгах у формі аукціону.

Судами установлено, що в акті обстеження земельної ділянки на вул. Стрийській, 202 від 15.08.2018 інформація щодо розташування на цій земельній ділянці будь-яких будівель чи споруд відсутня.

Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради у відповіді від 20.08.2008 на звернення щодо визначення відповідності місця розташування земельної ділянки на вул. Стрийській, 202 генеральному плану м. Львова повідомило Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради (далі - Управління земельних ресурсів), що земельна ділянка орієнтовною площею 0,1921 га (згідно з поданим топографічним планом масштабу 1:500) на вул. Стрийській, 202 у м. Львові відповідно до відкоригованого генерального плану м. Львова масштабу 1:10 000, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 № 3924, знаходиться в межах території червоних ліній вулиці. Відповідно до плану зонування території Франківського району, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 18.09.2014 № 3840, зазначена земельна ділянка розташована в межах функціональної зони ТР-2 зони транспортної інфраструктури (вулична мережа) (0,1526 га) та частково в межах функціональної зони КС-6 зони технопарків (0,0395 га). Також зазначило, що вважає недоцільним відведення земельної ділянки в межах червоних ліній вулиці, проте прийняття остаточного рішення щодо цього питання належить до компетенції Львівської міської ради.

У відповіді від 17.10.2019 на звернення Управління земельних ресурсів від 08.10.2019 відділ у місті Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області повідомив, що відповідно до звітності з кількісного обліку земель земельна ділянка на вул. Стрийській, 202 у м. Львові (згідно з представленим планом земельної ділянки площею 0,1921 га, кадастровий номер :09:009:0053) знаходиться у комунальній власності, яка не надана у власність або користування для влаштування виставкового майданчика для автомобілів. Зазначивши, що ця земельна ділянка за категорією земель відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Ухвалою Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6233 "Про затвердження переліку земельних ділянок, які призначені для продажу на земельних торгах у формі аукціону" затверджено Перелік земельних ділянок, призначених для продажу у власність на земельних торгах у формі аукціону, згідно з додатком.

Відповідно до додатку до ухвали Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6233 до Переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону включено земельну ділянку на вул. Стрийській (біля будинку 202) площею 0,1921 га, пропонована категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; пропоноване цільове призначення - код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (пункт 3 додатку).

03.04.2020 між Приватним підприємством "Юрсерв" (далі - ПП "Юрсерв") та ТОВ "Проектнадрбуд" укладено договір купівлі-продажу будівель, а саме нежитлової будівлі літ. "Є-1" площею 16,3 кв. м, нежитлової будівлі літ. "Д-1" площею 13,1 кв. м, нежитлової будівлі літ. "Е-1" площею 13,1 кв. м, що знаходяться за адресою: вул. Стрийська, 202, м. Львів, Львівська область.

У пункті 1 цього договору зазначено, що право власності на ці будівлі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.03.2020. Будівлі належать продавцю на праві приватної власності на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ПП "Юрсерв", виданого 16.03.2020 приватним нотаріусом Яремко Р. С. за №№ 620,621; рішення загальних зборів засновників ПП "Юрсерв" від 06.03.2020 № 1.

Будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,1921 га з кадастровим номером :09:009:0053 (пункт 2 договору купівлі-продажу).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ "Проектнадрбуд" зареєструвало право власності на зазначені нежитлові будівлі 03.04.2020.

Ухвалою Львівської міської ради від 07.09.2020 № 6641 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.01.2020 № 6233 "Про затвердження переліку земельних ділянок, які призначені для продажу на земельних торгах у формі аукціону" внесено зміни до ухвали Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6233, зокрема пункт 2 ухвали викладено у новій редакції, а саме: "Надати управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозвіл на виготовлення: проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для продажу на земельних торгах у формі аукціону (пункти 1, 2, 4, 5 додатка); технічної документації із землеустрою щодо відведення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункт 3 додатка)".

Судами також установлено, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.11.2020 № НВ-020 земельна ділянка, кадастровий номер: :09:009:0053, площею 0,1921 га перебуває у комунальній власності, цільове призначення - 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки - для влаштування виставкового майданчика для автомобілів, дата державної реєстрації земельної ділянки 31 травня 2019 року.

Так, предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про визнання незаконною і скасування ухвали Львівської міської ради від 23.01.2020 № 6233 в частині включення земельної ділянки, кадастровий номер: :09:009:0053, що розташована біля будинку 202 на вул. Стрийській у м. Львові, площею 0,1921 га до Переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що Львівська міська рада ухвалою від 23.01.2020 № 6233 обмежила права та законні інтереси ТОВ «Проектнадрбуд» на право користування земельною ділянкою як набувача нерухомого майна, яке на ній розташоване.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю та на час прийняття оскаржуваної ухвали Львівською міською радою не була надана в користування. Право власності на об`єкти нерухомості, що розташовані на спірній земельній ділянці, ТОВ "Проектнадрбуд" набуло після прийняття оскаржуваної ухвали та не надало доказів про їх існування на час її приняття. Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухавала не порушує права та законні інтереси позивача.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Проектнадрбуд», обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, вказало, що висновок суду апеляційної інстанції зроблено без урахування висновків щодо застосування положень частин 1, 2 статті 120, пункту 1 частин 2 статті 134 ЗК України, статті 377 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 2109.2018 у справі № 909/68/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши у касаційному порядку оскаржуване судове рішення, враховуючи встановлені ГПК України межі зазначеного перегляду, виходить із такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання щодо їх відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування та оренду.

Відповідно до частини 1 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом частини 1 статті 393 ЦК України, яка кореспондується із частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, підставами для визнання акта органу місцевого самоврядування недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і одночасно порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає, що у разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування правового акта, виданого органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають, зокрема, обставини того, що цей акт порушує права та інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 23.01.2020 Львівською міською радою прийнято ухвалу № 6233 «Про затвердження переліку земельних ділянок, які призначені для продажу на земельних торгах у формі аукціону», згідно з додатком до якої земельна ділянка на вул. Стрийській біля будинку 202 площею 0,1921 га включена до зазначеного Переліку.

Позивач придбав та зареєстрував право власності на нерухоме майно, що розташоване на спірній земельній ділянці - 03.04.2020, тобто після прийняття Львівською міської радою оскаржуваної ухвали.

Крім того, судами також установлено, що на час прийняття Львівською міською радою оскаржуваної ухвали право власності на нерухоме майно, що розташоване на спірній земельній ділянці, не було зареєстровано ні за позивачем, ні за попереднім його власником.

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ "Проектнадрбуд" не доведено порушення його права користування земельною ділянкою внаслідок прийняття Львівською міською радою ухвали від 23.01.2020 № 6233, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

ТОВ «Проектнадрбуд» підставу касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, обґрунтувало тим, що судами при вирішенні справи не було враховано висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18.

Так, у справі № 910/18560/16, на яку скаржник посилається у касаційній скарзі, Верховний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у позові щодо визнання незаконним та скасування рішення ради та визнання недійсним договору оренди землі виходячи з того, що набуття юридичними особами приватного права чи фізичними особами у визначеному законодавством порядку права приватної власності на будівлі, які належали до військового майна, створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018).

У справі № 921/158/18 Верховний Суд, скасувавши постановою від 03.04.2019 судові рішення судів попередніх інстанцій за позовними вимогами про визнання незаконними дій міськради стосовно незатвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та визнання укладеним договору оренди, та направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, не погодився з висновками про те, що спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

У справі № 909/68/18, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції, якою закрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України (постанова Верховного Суду від 21.09.2018).

Отже, з огляду на те, що висновки Верховного Суду у наведених справах, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, відсутні підстави для висновку про застосування судом в оскаржуваному рішенні норм права без урахування висновків щодо застосування цих норм права, викладених у наведених скаржником постановах Верховного Суду.

Аргументи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин.

Крім того, посилання ТОВ «Проектнадрбуд» у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 визначено основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Подібні висновки щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції містяться в рішеннях у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", "Рисовський проти України", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови".

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин та встановлені фактичні обставини не вбачається втручання держави у право власності ТОВ «Проектнадрбуд», оскільки судами було встановлено, що на час прийняття Львівською міською радою оскаржуваної ухвали на спірній земельній ділянці не було зареєстровано будь-яких об`єктів нерухомого майна, зокрема і майна позивача.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що позивач як особа, яка є власником нерухомого майна та зацікавлена в одержанні у користування спірної земельної ділянки, не позбавлений права звернутися до Львівської міської ради в установлених законом порядку та спосіб для отримання (надання) у користування земельної ділянки.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшли підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектнадрбуд" залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 у справі № 914/3010/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

І. С. Міщенко