РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/61/22
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Чернігівський міський центр зайнятості

вул. Попудренка, 14, м. Чернігів, 14017,

до відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ,

про відшкодування шкоди у розмірі 75151,85 грн

Учасники справи не викликались.

Чернігівський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області шкоди у розмірі 75151,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані нарахуванням та виплатою позивачем допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у період з 03.09.2020 по 08.12.2021 у розмірі 75151,85 грн, внаслідок неправомірних дій відповідача (протиправної відмови у призначенні пенсії).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3, п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Про отримання відповідачем 17 січня 2022 року ухвали господарського суду від 13 січня 2022 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення у матеріалах справи.

Про отримання позивачем 17 січня 2022 року ухвали господарського суду від 13 січня 2022 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення у матеріалах справи.

01 лютого 2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив стосовно задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що Головним управлінням на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі №620/1199/21 ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28 вересня 2020 року. Центр зайнятості у вказаній справі стороною не був. Всупереч твердженням центру зайнятості, Чернігівським окружним адміністративним судом не встановлено, що через неправомірні дії Головного управління виплачена допомога по безробіттю ОСОБА_1 , підлягає поверненню, чим завдано шкоди центру зайнятості. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що центр зайнятості не наділений повноваженнями стягувати кошти, як виплачену допомогу по безробіттю особі, з органу Пенсійного фонду у випадку призначення такій особі пенсії за рішенням суду. По відношенню до ОСОБА_1 . Головне управління не є роботодавцем. Достовірні відомості, на підставі яких було призначено допомогу по безробіттю ОСОБА_1 , Головним управлінням до центру зайнятості не надавались. А тому, у Головного управління Пенсійного фонду відсутні підстави для повернення коштів центру зайнятості, як незаконно виплачених останнім.

04 лютого 2022 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що не погоджується з твердженням відповідача з приводу того, що Чернігівським окружним адміністративним судом по справі №620/1199/21 не встановлено, що через неправомірні дії ГУПФУ в Чернігівській області було виплачено допомогу по безробіттю ОСОБА_1 , яка підлягає поверненню, чим завдано шкоди центру зайнятості, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року по справі №620/1199/21 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років та зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 28 вересня 2020 року. Тобто, судом було встановлено, що через неправомірні дії ГУПФУ в Чернігівській області, що полягали у відмові щодо призначення пенсії за вислугою років, відбулось несвоєчасне призначення, нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 . У позовній заяві було зазначено, що саме через неправомірні дії (рішення) Пенсійного фонду України, що полягають у несвоєчасному призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 та встановлені в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі №620/1199/21, відбулось незаконне надання статусу безробітного та виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , чим було завдано шкоди Чернігівському міському центру зайнятості. Тому заперечення відповідача у цій частині позивач вважає необґрунтованими та безпідставними. Позивач також заперечив стосовно тверджень відповідача, що Чернігівський міський центр зайнятості не наділений повноваженнями стягувати кошти, як виплачену допомогу по безробіттю особі, з органу Пенсійного фонду у випадку призначення такій особі пенсії за рішенням суду, посилаючись, зокрема, на ч.1,2,4 ст.1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

09 лютого 2022 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив на позовну заяву, у зв`язку з тим, що на адресу ГУ ПФУ в Чернігівській області було помилково направлено відповідь на відзив на позовну заяву від 04 лютого 2022 року №05/253 по справі №927/1309/21 за позовом Чернігівського міського центру зайнятості до ФОП ОСОБА_2 , яке прийнято судом.

Приписами ст.248 Господарського процесуального кодексу України передбачено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У період з 21 лютого 2022 року по 25 лютого 2022 року суддя Белов С.В. перебував у відпустці.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 №9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно з указом Президента України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Розпорядженням Верховного Суду від 22.03.2022 N 12/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (господарські суди Миколаївської, Сумської та Чернігівської областей)» враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Чернігівської області.

Розпорядженням Верховного Суду від 22.04.2022 N25/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ господарських судів Сумської та Чернігівської областей» з 25.04.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Чернігівської області.

Розгляд даної справи здійснюється Господарським судом Чернігівської області після відновлення територіальної підсудності судових справ Господарського суду Чернігівської області.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року по справі №620/1199/21, яке постановою Шостого апеляційного адміністративною суду від 27 жовтня 2021 року було залишено без змін, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язано призначити пенсію за вислугу років з 28 вересня 2020 року.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №5023/4999/12.

За змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з листом від 01 грудня 2021 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було прийнято рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно рішення суду.

За час перебування ОСОБА_1 на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості з 03 вересня 2020 року по 08 грудня 2021 року йому була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у сумі 75151,85 грн.

Директором Чернігівського міського центру зайнятості 09 грудня 2021 року видано наказ №204 про повернення коштів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплачених, як допомога по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 75151,85 грн за період з 28 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

Листом від 09 грудня 2021 року №05/4277 Чернігівський міський центр зайнятості звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з пропозицією добровільно повернути кошти у сумі 75151,85 грн.

На момент подання позовної заяви кошти не повернуті.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст.1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Згідно ч. 1 ст. 107 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 затверджено Положення про Пенсійний фонд України, згідно п. 1, 7 якого Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності у розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Як вже було зазначено вище, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року по справі №620/1199/21, яке постановою Шостого апеляційного адміністративною суду від 27 жовтня 2021 року було залишено без змін, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язано призначити пенсію за вислугу років з 28 вересня 2020 року.

Тобто, протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року по справі №620/1199/21, яке набрало законної сили.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про зайнятість населення, безробітний особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 43 Закону України Про зайнятість населення, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України Про зайнятість населення, зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та цього Закону.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України Про зайнятість населення.

Виходячи з наведених вище положень Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 .

Отже, вказаними неправомірними діями відповідача Чернігівському міському центру зайнятості завдано матеріальної шкоди (збитків) у розмірі отриманої ОСОБА_1 за період з 03 вересня 2020 року по 08 грудня 2021 року допомоги по безробіттю у розмірі 75151,85 грн.

З наведеного вище вбачається, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством України, а Чернігівський міський центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та понесеними позивачем збитками.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 927/455/17, від 15.05.2018 у справі № 920/471/17, від 20.04.2018 у справі № 906/579/17, від 13.02.2018 у справі № 915/282/17.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що докази у своїй сукупності свідчать про доведеність позивачем належними засобами доказування факту порушення Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вимог діючого законодавства України щодо своєчасного призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення; як наслідок позивачу було завдано матеріальної шкоди (збитків) у сумі 75151,85 грн.

Натомість відповідачем не подано доказів на спростування фактів, викладених у позовній заяві.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а; ) на користь Чернігівського міського центру зайнятості (вул. Попудренка, 14, м. Чернігів, 14017, ) 75151,85 грн матеріальної шкоди, 2270 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 19 травня 2022 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/