ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2022 Справа № 914/202/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., секретар судового засідання Колодій У.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Мік, м.Запоріжжя

до відповідача: Державного підприємства Львіввугілля, м.Сокаль Червоноградського району Львівської області

про стягнення заборгованості.

Ціна позову 246022,74грн.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

відповідача: Савка Оксана Василівна представник;

Заяв про відвід не поступало.

Розгляд справи судом.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю Мік до Державного підприємства Львіввугілля про стягнення заборгованості в сумі 246022,74грн., з якої 205500,00грн. основний борг, 7700,88грн. 3% річних, 12689,90грн. інфляційні втрати, 20131,96грн. пеня.

Ухвалою суду від 31.01.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 01.03.2022р. Ухвалами суду від 01.03.2022р., від 05.04.2022р. продовжено строк підготовчого провадження у справі та розгляд справи призначено на 26.04.2022р. Ухвалою суду від 26.04.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 10.05.2022р.

В судове засідання 10.05.2022р. позивач явки повноважного представника не забезпечив, позивачем на електронну адресу суду подано клопотання за вх.№6774/22 від 28.03.2022р., в якому позивач зазначає, що відповідачем погашено суму основного боргу в сумі 205500,00грн. та просить закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, в частині стягнення 7700,88грн. 3% річних, 12689,90грн. інфляційних втрат, 20131,96грн. пені просить позов задоволити. На підтвердження оплати основного боргу долучено платіжне доручення №207 від 03.02.2022р. на суму 205500,00грн. Також позивач у поданому клопотанні просить суд проводити розгляд справи без участі представника позивача та за наявними у справі матеріалами.

03.05.2022р. відповідачем подано клопотання за вх.№9086/22 від 03.05.2022р. про долучення до матеріалів справи документів згідно додатків.

В судове засідання 10.05.2022р. відповідач явку повноважного представника забезпечив, який надав пояснення по справі та підтримав подане клопотання за вх.№8471/22 від 26.04.2022р. про зменшення розміру пені у зв`язку із обставинами зазначеними у поданому клопотанні. Відповідачем подано відзив на позовну заяву за вх.№4796/22 від 22.02.2022р., додаткові пояснення до відзиву за вх.№7261/22 від 05.04.2022р.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З врахуванням належного виконання обов`язку суду щодо повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх учасників судового процесу, судом забезпечено учасникам судового процесу рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, визнання явки повноважного представника позивача не обов`язковою, та те, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду спору по суті, подане позивачем клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також враховуючи вимоги ст. 202 ГПК України, та строки розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю товару за результатами відкритих торгів №341 від 03.12.2019р. згідно видаткової накладної №РН-01/29/02 від 29.01.2021р. в частині оплати товару у встановлений договором строк та просить стягнути з відповідача 7700,88грн. 3% річних, 12689,90грн. інфляційних втрат, 20131,96грн. пені.

У відзиві на позовну заяву за вх.№4796/22 від 22.02.2022р. відповідач зазначає, що основний борг виник внаслідок несвоєчасної оплати за договором від 03.12.2019 № 341, та станом на день слухання справи у Господарському суді Львівської області, заборгованість за отримані товарно-матеріальні цінності, повністю погашено, що підтверджується платіжним дорученням від 03.02.2022р. №207 на суму 205500,00грн. (копію даного платіжного доручення долучено до матеріалів справи). Щодо стягнення пені, відповідач зазначає, що відповідачем у справі є державне підприємство вугільної промисловості, фінансове становище якого є незадовільним. Паспортом бюджетної програми призначено виділення коштів для часткового покриття собівартості вугілля, які в подальшому покривають заборгованість по заробітній платі шахтарів. Відповідач зазначає, що у ДП «Львіввугілля» в березні-грудні 2021 року було відсутнє цільове фінансування для погашення боргу перед позивачем, а при укладенні договору TOB «МІК», погодився на незастосування пені при недотриманні термінів оплати. Доказів відсутності цільового фінансування для видатків в погашення заборгованості не подано. Відповідач в додаткових пояснення до відзиву за вх.№7261/22 від 05.04.2022р., зазначає, що основний борг погашено та просить в задоволенні пені відмовити у зв`язку із недотриманням позивачем строку встановленого ч.6 ст.232 ГК України для нарахування пені.

Відповідачем подано клопотання за вх.№8471/22 від 26.04.2022р. про зменшення заявленої до стягнення суми пені до 99%. Дане клопотання обґрунтоване наступним. Відповідач зазначає, що ДП «Львіввугілля» при першій можливості було проведено оплату за отриманий товар в повному обсязі. Причиною несвоєчасного розрахунку, як зазначає відповідач, є критичний фінансово-господарський стан підприємства, наявний постійний податковий борг, постійна заборгованість із дебіторської плати, відсутність коштів на банківських рахунках, постійна потреба в грошових коштах для підтримки технологічного процесу виробництва, існування кредиторської заборгованості за минулі роки, період нарахування пені позивачем є періодом коли фактично Україна перебувала в карантинних умовах. В клопотанні за вх.№9086/22 від 03.05.2022р. відповідач також зазначає, що постійна заборгованість по виплаті заробітної плати перед працівниками підприємства створювала критичні ситуації та несвоєчасний розрахунок за отримані товари. Енергосистема розхитана і перебуває на межі колапсу. Всі проблемні питання фінансування вирішуються на рівні Кабінету Міністрів України та Мінфіну. Виплата заробітної плати працівникам ДП «Львіввугілля» вирішується шляхом внесення поправок до ЗУ «Про Державний бюджет України». Таким чином, як зазначає відповідач, здійснювати виплату боргу за отриманий товар у ДП «Львіввугілля» при довгостроковій заборгованості по заробітній платі немає можливості. На підтвердження вказаних обставин долучено звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2021 рік, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31 грудня 2021 року, розшифровка дебіторської заборгованості на кінець звітного періоду на 31 грудня 2021 року, розшифровка з оплати праці на 31 грудня 2021 року, розшифровка з розрахунками з бюджету на 31 грудня 2021 року.

Обставини, встановлені судом.

03.12.2019р. Державним підприємством Львіввугілля (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Мік (постачальник) укладено договір про закупівлю товару за результатами відкритих торгів №341, згідно із п.1.1, 1.2 якого, постачальник зобов`язується поставити товар, в порядку та на умовах, визначених у договорі, а саме: ДК 021:2015, 35110000-8 Протипожежне, рятувальне та захисне обладнання, 35111000-5 Протипожежне обладнання, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену грошову суму. Найменування, одиниці виміру і загальна кількість товару, його номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації до договору (далі - специфікація), яка є його невід`ємною частиною.

За умовами п.3.1 договору №341 від 03.12.2019р. сума договору складає 601395,00грн, у тому числі ПДВ 100232,50грн.

Пунктами 4.2, 4.3 договору №341 від 03.12.2019р. сторони дійшли згоди, що оплата за отриманий товар проводиться покупцем шляхом перерахування коштів протягом 30 робочих днів з моменту отримання узгодженої партії товару. Оплату за товар може здійснювати, як покупець так і вантажоодержувач. У випадку невиконання покупцем умов оплати за договором, внаслідок відсутності цільового фінансування таких видатків, покупець звільняється від відповідальності щодо сплати будь-яких господарських санкцій (пеня, штраф тощо), пов`язаних з недотриманням термінів оплати товару. Доказів відсутності цільового фінансування видатків за договором не подано.

Відповідно до п.5.11 договору №341 від 03.12.2019р., право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, який підтверджує виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки товару.

Згідно із пп.6.1.1 договору №341 від 03.12.2019р., покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару.

Пунктом 10.1 договору №341 від 03.12.2019р. з врахуванням додаткової угоди №1 від 18.12.2019р. до договору, сторони дійшли згоди, що договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками обома сторонами і діє до 31.12.2020р., а вчастині зобов`язань до повного і належного їх виконання.

На виконання умов договору №341 від 03.12.2019р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар згідно видаткової накладної №РН-01/29/02 від 29.01.2021р. на суму 355500,00грн., яку підписано сторонами та скріплено їх печатками без жодних зауважень і заперечень. Також поставка товару підтверджується товарно-транспортною накладною №01/29/02 від 29.01.2021р. на суму 355500,00грн., яка підписана сторонами та скріплена їх печатками без жодних зауважень і заперечень.

13.09.2021р. позивач звертався до відповідача із претензією №21-09-09-01 від 09.09.2021р. про сплату заборгованості за поставлений товар, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист від 13.09.2021р.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару в сумі 150000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2700 від 15.09.2021р. на суму 50000,00грн., №2971 від 05.10.2021р. на суму 50000,00грн., №3160 від 21.10.2021р. на суму 50000,00грн. із призначенням платежу: за рукава протипожежні згідно договору №341 від 03.12.19. Тобто заборгованість за поставлений товар згідно договору №341 від 03.12.2019р. становить 205500,00грн.

У процесі розгляду даного спору, відповідачем було здійснено оплату за поставлений товар згідно договору №341 від 03.12.2019р. на суму 205500,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №207 від 03.02.2022р. на суму 205500,00грн. із призначенням платежу: за рукава протипожежні згідно договору №341 від 03.12.19.

Відтак, у зв`язку із повною оплатою основного боргу та відсутністю предмета спору в частині основного боргу, позовні вимоги в частині 205500,00грн. основного боргу підлягають закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідачем здійснено повне погашення суми основного боргу, проте, відповідачем допущено порушення строків проведення розрахунків за поставлений товар згідно видаткової накладної №РН-01/29/02 від 29.01.2021р., встановлених договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п.7.7 договору №341 від 03.12.2019р. за порушення строків оплати, зазначених у п. 4.2. договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі одинарної облікової ставки Національного банку України. Так, згідно із п.7.7 позивач на суму заборгованості нарахував відповідачу пеню у розмірі 20131,96грн. за період з 16.03.2021р. по 17.01.2022р. Розрахунки долучено до матеріалів справи.

Перевіривши проведені та представлені позивачем розрахунки, встановлено, що позивач припустився помилки в нарахуванні пені, не врахував положень ч.6 ст.232 ГК України щодо строку для нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання. Відтак, в перерахунку, в межах визначеного позивачем періоду розмір пені становить 13495,45грн. В решті позовних вимог, щодо стягнення пені належить відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, нарахував відповідачу на суму заборгованості 3% річних в розмірі 7700,88грн. за період з 16.03.2021р. по 17.01.2022р. та інфляційні втрати в розмірі 12689,90грн. за період з квітня 2021р. по грудень 2021р. Розрахунки долучено до матеріалів справи.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, представлених позивачем, встановлено, що позивач припустився арифметичної помилки в нарахуванні 3% річних, відтак, в перерахунку, в межах визначеного позивачем періоду розмір 3% річних становить 7688,55грн.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Висновок суду, щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 ЦК України).

Суд враховує обставини даного спору, баланс інтересів обох сторін, повне виконання зобов`язань відповідачем, вжиття заходів до виконання зобов`язання та добровільне усунення порушення, а також вжиті карантинні заходи та специфіку діяльності відповідача, яка була обмежена у зв`язку із запровадженням карантинних заходів, важке фінансове становище ДП «Львіввугілля», що підтверджується звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2021 рік, балансом (звіт про фінансовий стан) на 31 грудня 2021 року, розшифровкою дебіторської заборгованості на кінець звітного періоду на 31 грудня 2021 року, розшифровкою з оплати праці на 31 грудня 2021 року, розшифровкою з розрахунками з бюджету на 31 грудня 2021 року.

Частиною 2 ст.233 ГК України передбачено, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд зазначає, що основне зобов`язання виконано боржником в повному обсязі, доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи №914/202/22 не містять.

Приймаючи до уваги вище наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, враховуючи фінансовий стан обох сторін, причини та наслідки неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати та ступінь вини відповідача, винятковість обставин, а також те, що відповідачем здійснено повну оплату за поставлений товар, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені на 50 % (відсотків).

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими та позовні вимоги до відповідача щодо інфляційних втрат в розмірі 12689,90грн., 3% річних в розмірі 7688,55грн., пені в розмірі 6747,72грн. є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог щодо 3% річних належить відмовити у зв`язку необґрунтованістю та безпідставністю заявлення. В решті пені належить відмовити у зв`язку з безпідставністю заявлення та у зв`язку із зменшенням судом. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 205500,00грн. провадження у справі належить закрити в зв`язку із оплатою.

На підставі положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір необхідно віднести на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 86, 129, п.2 ч.1 ст.231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Закрити провадження у справі №914/202/22 в частині стягнення 205500,00грн. основного боргу.

Стягнути з Державного підприємства Львіввугілля (80001, Львівська область, Червоноградський район, м.Сокаль, вул.Хмельницького Б., буд.26, ідентифікаційний код 32323256) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Мік (69006, м.Запоріжжя, вул.Північне Шосе, буд.69-А, ідентифікаційний код 30105738) 7688,55грн. 3% річних, 12689,90грн. інфляційних втрат, 6747,72грн. пені та 3590,61грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В решті позовних вимог щодо стягнення пені та 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку і строки передбачені ст.ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в порядку визначеному розділом IV ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено 11.05.2022р.

Суддя Іванчук С.В.