ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 квітня 2022 р. Справа № 902/1105/21

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Лабунської Т.І.

за участю: секретаря судового засідання Шейгець І.В.

за відсутності учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

заявою: ОСОБА_1 , с. Журбинці, Козятинський р-н., Вінницька обл.

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

В С Т А Н О В И В :

08.11.2021 до Господарського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 із заявою в системі "Електронний суд" від 08.11.2021 б/н (вх.№ 1133/21) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, в порядку, передбаченому ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021, вказану заяву розподілено судді Лабунській Т.І.

Ухвалою суду від 30.11.2021 відкрито провадження у справі № 902/1105/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Білявського В.В. та призначено попереднє засідання на 12.01.2022.

01.12.2021 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи - ОСОБА_1 ..

30.12.2021 на електронну поштову адресу суду від арбітражного керуючого Білявського В.В. надійшов звіт № 02-12/935 від 30.12.2021 про результати перевірки декларації боржника у справі № 902/1105/21 та звіт № 02-12/396 від 30.12.2021 про результати виявлення та опису майна боржника у справі № 902/1105/21.

Ухвалою суду від 12.01.2022 відкладено попереднє засідання у справі № 902/1105/21 на 10.02.2022.

Ухвалою суду від 10.02.2022 судове засідання у справі № 902/1105/21 призначено на 09.03.2022.

11.02.2022 на електронну адресу суду від арбітражного керуючого Білявського В.В. надійшла заява про закриття провадження у справі № 902/1105/21.

Ухвалою суду від 15.02.2022 заяву арбітражного керуючого (ліквідатора) Білявського В.В. про закриття провадження у справі № 902/1105/21 призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.03.2022.

Ухвалою суду від 09.03.2022 розгляд справи, заяви арбітражного керуючого Білявського В.В. про закриття провадження у справі № 902/1105/21 відкладено на 27.04.2022.

На визначену дату в судове засідання представники учасників справи в судове засідання не з`явилися.

При цьому, судом встановлено, що будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень щодо поважності причин неявки в судове засідання від представників учасників справи до суду не надходило.

Поряд з цим, суд зважає на те, що відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.

За змістом ч. 1, ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 09.03.2022 по справі № 902/1105/21, направлялась на електронні поштові адреси: боржнику - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; представнику боржника, адвокату Турченку Є.І. - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; арбітражному керуючому Білявському В.В. - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ч. 5, п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що судом здійсненні усі заходи для надання можливості учасникам справи приймати участь в судовому засіданні, а саме направлялись ухвали з повідомленням про час та місце слухання у цій справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній документами.

Суд, розглянувши заяву арбітражного керуючого Білявського В.В. вх.№ 01-36/141/22 від 11.02.2022 про закриття провадження у справі № 902/1105/21 та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

За змістом вказаного вище клопотання, з метою виявлення усіх кредиторів які мають вимоги до боржника, 01.12.2021 на сайті Вищого господарського суду України було здійснене офіційне оприлюднення оголошення за № 67740 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

У відповідному оголошенні зазначався строк для подання заяв кредиторів з вимогами до боржника - протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі, тобто до 01.01.2022.

Проте, у встановлений відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства 30-денний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у цій справі про банкрутство, ні на адресу господарського суду, ні на адресу керуючого реструктуризацією, жодних заяв з вимогами до боржника не надійшло.

До того ж, будь-які особи мають право та можливість ознайомитись з судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте, станом на 11.02.2022 у даній справі відсутні вимоги кредиторів, які були б заявлені до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у даній справі про неплатоспроможність боржника.

Визнання ж судом вимог кредитора без його звернення до господарського суду є порушенням конституційного принципу належного урядування, в діяльності органів державної влади, норм Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства.

Водночас, непред`явлення кредиторських вимог до боржника та, як наслідок, відсутність кредиторів у цій справі унеможливлює подання та розгляд судом погодженого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника.

Також, наразі відсутні правові підстави для визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів боржника у цій справі.

Крім того, з системного аналізу ст.ст. 44, 48, 50, 58, 59 Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що об`єктом процедури банкрутства (неплатоспроможності) є пасив (борги) боржника, погашення якого і відбувається в процедурах банкрутства (неплатоспроможності): санації, ліквідації (реструктуризації боргів боржника, погашення боргів боржника). Це ж стосується неплатоспроможності фізичних осіб.

Відсутність пасиву не дає право суду для подальшого руху справи, оскільки неможливо без наявності пасиву боржника перейти до стадії реструктуризації боргів боржника, погашення боргів боржника.

Тобто, на переконання арбітражного керуючого, у разі незвернення кредиторів з грошовими вимогами до боржника, у суду не має процесуальної можливості затвердити план реструктуризації чи то перейти до стадії погашення боргів.

Із наведеного випливає, що п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства входить в протиріччя з завданням процедури банкрутства, передбаченої розділами Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки у разі незвернення кредиторів з вимогами до боржника у суду не має процесуальної можливості перейти до наступного етапу в процедурі банкрутства, що унеможливлює закриття провадження після визнання боржника банкрутом.

Тому, на думку арбітражного керуючого, закриття провадження у справі у зв`язку з незверненням кредиторів з вимогами до боржника може бути лише до визнання боржника банкрутом.

Разом з тим, згідно матеріалів справи, жодний із кредиторів не реалізував своє право шляхом звернення до боржника з грошовими вимогами у строк, передбачений законом, і тому, провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

На підставі викладеного, керуючий реструктуризацією просить суд закрити провадження у справі № 902/1105/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та визнати погашеними вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк, а виконавчі документи за цими вимогами визнати такими, що не підлягають виконанню.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Як встановлено судом, керуючий реструктуризацією боржника у поданому клопотанні б/н від 11.02.2022 просить суд закрити провадження у справі № 902/1105/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки жодний із кредиторів не реалізував своє право шляхом звернення до боржника з грошовими вимогами у строк, передбачений законом.

За змістом ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Згідно ч. 2 ст. 6 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до цього Кодексу щодо боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника.

У свою чергу, відновлення платоспроможності фізичної особи урегульовано Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства (ст. ст. 113-135).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

При цьому, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство (абзац 11 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства).

Проаналізувавши вищезазначені положення Кодексу України з процедур банкрутства у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що у справі про неплатоспроможність конкурсними кредиторами є ті особи, які подали до суду письмові заяви з грошовими вимогами у встановлений строк та зазначені вимоги розглянуті та визнані судом.

Проте, як зазначалось вище та встановлено судом, у встановлений ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства 30-денний строк від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про у справі № 902/1105/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , ані до Господарського суду Вінницької області, ані до керуючого реструктуризацією жодних заяв з грошовими вимогами до боржника не надійшло.

Разом з тим, із матеріалів цієї справи вбачається, що боржник - ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність, зазначила про наявність у неї згідно з витягом УБКІ та договорами заборгованості на загальну суму приблизно 75 783, 66 грн. перед такими юридичними особами : ТОВ ФК "ІРБІС"; ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА"; ТОВ "ЛАЙМ КЕПІТЕЛ"; ТОВ "БІЗПОЗИКА"; ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА"; ТОВ "ГОУФІНГОУ"; ТОВ "МІЛОАН"; ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС"; АТ "ТАСКОМБАНК"; ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА"; АТ КБ "ПРИВАТБАНК"; ТОВ "КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ"; ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР".

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2021 по справі № 927/807/20, у питанні набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство колегія суддів звернулася до правових висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, та зазначила наступне.

Законодавством про банкрутство для конкурсних кредиторів встановлений більш складний, порівняно з іншими учасниками справи, порядок набуття статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який (статус) наділяє такого учасника повним обсягом процесуальної дієздатності, в т.ч. правом оскаржувати судові рішення, оскаржувати дії боржника, розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора, звертатися про визнання недійсними угод боржника тощо.

Набуття такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 913/444/18).

За приписами частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. Нормами цієї статті передбачено, що за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, тобто чітко визначений порядок формалізації конкурсного кредитора як у учасника провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство є чітким, зрозумілим та однозначним, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування.

Отже, лише після вчинення всіх передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45, стаття 47 Кодексу України з процедур банкрутства) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України) (пункт 56.16 постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19).

При цьому, зазначені висновки було сформовано Верховним Судом щодо здійснення процедури ліквідації юридичних осіб, водночас, колегія суддів зауважила на доцільності врахування зазначеного принципу також при розгляді справ про неплатоспроможність фізичних осіб, враховуючи, що відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

З огляду на викладене та оскільки судом встановлено, що вказаними вище Товариствами не вчинено дій визначених відповідними положеннями Кодексу України з процедур банкрутства (пред`явлення грошових вимог; доведення свого права вимоги перед судом) задля набуття статусу кредитора у справі № 902/1105/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , а відтак, вказані юридичні особи, на час проведення судового засідання у цій справі, не є кредиторами боржника у розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства.

У свою чергу, за змістом п. 2 ч. 4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Слід зазначити, що суд не може самостійно залучати кредиторів до участі у справі про неплатоспроможність фізичної особи, або ж вчиняти дії, спрямовані на їх пошук (виявлення).

Водночас, згідно ч. 6 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства, з метою виявлення всіх кредиторів здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному цим Кодексом.

Наведена норма Кодексу України з процедур банкрутства була судом виконана, про що зазначено вище та підтверджується матеріалами справи.

Поряд з цим, проаналізувавши зазначені вище положення ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, суд дійшов висновку, що непред`явлення кредиторських вимог до боржника та, як наслідок, відсутність кредиторів у цій справі унеможливлює розгляд судом погодженого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника.

Зазначені обставини на переконання суду унеможливлюють подальше провадження у справі про неплатоспроможність боржника, оскільки Кодексу України з процедур банкрутства не передбачає можливості здійснювати процедури банкрутства стосовно особи, до якої не висунуто вимог кредиторів.

Окрім цього, абзацом 1 ч. 1 ст. 130 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника у разі, якщо протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника.

Однак, зазначена норма Кодексу України з процедур банкрутства обмежена випадком наявності конкурсних кредиторів з правом вирішального голосу (зборів кредиторів) за умови недобросовісної бездіяльності цього органу щодо прийняття рішення про подальшу долю процедури неплатоспроможності боржника. У цьому суд вбачає встановлення законодавцем балансу між інтересами боржника, щодо якого застосовано мораторій на задоволення вимог конкурсних кредиторів, та інтересами добросовісних кредиторів такого боржника, які мають легітимні очікування щодо погашення наявних боргів боржника перед ними.

Враховуючи зазначене та встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання боржника - ОСОБА_1 банкрутом.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для введення процедури погашення боргів боржника у цій справі.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства, суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо: 1) боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї; 2) майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами; 3) судовим рішенням, що набрало законної сили та не було скасоване, боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.

Суд, проаналізувавши наявні матеріали цієї справи, дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження за приписами визначеними ч. 7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства.

Разом з цим, стаття 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Так, ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства передбачені підстави для закриття провадження у справі про банкрутство.

Як зазначалось вище, керуючий реструктуризацією просить суд закрити провадження у цій справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про його банкрутство не висунуто вимог.

Провадження у справі про банкрутство може бути закрито у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 5 і 7 частини першої цієї статті, на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство (до та після визнання боржника банкрутом), у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 8 і 9 частини першої цієї статті, - лише до визнання боржника банкрутом, а у випадку, передбаченому пунктом 6 частини першої цієї статті, - лише після визнання боржника банкрутом.

Проаналізувавши зазначене та положення ст. ст. 1, 6, 58 Кодексу України з процедур банкрутства у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що закриття провадження у справі про банкрутство згідно п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства можливе лише у випадку ухвалення судом постанови про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника, застосування якої у цій справі щодо ОСОБА_1 , як встановлено судом вище, є неможливим.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для закриття провадження у справі № 902/1105/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 на стадії процедури реструктуризації боргів боржника на підставі п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства, а отже, клопотання керуючого реструктуризацією щодо закриття провадження у справі з таких підстав задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до п. 9 ч. 1, ч. 2 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство в інших випадках, передбачених законом. Провадження у справі про банкрутство може бути закрито у випадку, передбаченому п. 9 ч.1 цієї статті, лише до визнання боржника банкрутом.

Принагідно, суд звертає увагу на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.12.2021 у справі № 921/173/21.

Так, предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови апеляційного господарського суду та ухвали господарського суду першої інстанції про закриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи.

Верховний Суд виходив з того, що одним із наслідків відсутності кредиторів боржника є неможливість організації і проведення зборів кредиторів, до основних завдань яких у процедурі реструктуризації боргів боржника віднесено розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника та прийняття рішення про його схвалення.

Тобто, за умови відсутності кредиторів, а відтак і можливості розгляду та схвалення зборами кредиторів плану реструктуризації боргів боржника, метою якого є відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань перед кредиторами, законодавець передбачив право суду ухвалити рішення, яким визнати боржника банкрутом та перейти до процедури погашення боргів або закрити провадження у справі. Відповідне право реалізується судом з урахуванням конкретних обставин справи.

Також, Верховний Суд зазначив, що ухваленню постанови про визнання боржника банкрутом передують такі умови, як не прийняття у встановлений законом строк рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника зборами кредиторів (що в свою чергу передбачає наявність кредиторів у справі про банкрутство) або ухвалення судом рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника.

Тобто, у разі не звернення кредиторів з грошовими вимогами до боржника, у суду не має процесуальної можливості перейти до стадії реструктуризації боргів (погашення боргів боржника).

З урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин щодо відсутності вимог кредиторів до боржника та неможливості розгляду плану реструктуризації боргів боржника, а відтак і відсутності процесуальної можливості здійснення подальшого провадження у справі (перейти до процедури погашення боргів боржника), підстави для визнання боржника банкрутом відсутні. Разом з цим, за вказаних умов у суду виникло право прийняти рішення про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавець розмежовує можливість закриття провадження у справі про банкрутство з тих чи інших підстав стадіями процедури банкрутства. Так, згідно з ч. 2 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про банкрутство може бути закрито у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 5 і 7 частини першої цієї статті, на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство (до та після визнання боржника банкрутом), у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 8 і 9 частини першої цієї статті, - лише до визнання боржника банкрутом, а у випадку, передбаченому пунктом 6 частини першої цієї статті, - лише після визнання боржника банкрутом.

Враховуючи викладене Верховний Суд погодився з висновком обох судових інстанцій, що зазначені обставини унеможливлюють подальше провадження у справі про неплатоспроможність боржника, оскільки Кодекс України з процедур банкрутства не передбачає можливості здійснювати процедури банкрутства стосовно особи, до якої не висунуто вимог кредиторів.

Водночас, Верховний Суд зауважив на тому, що закриття провадження у справі є формою завершення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Тобто, визначення судом підстави для закриття провадження у справі про банкрутство залежить від наявності конкретних обставин, які зумовлюють неможливість подальшого здійснення судового розгляду справи.

Зважаючи на послідовність встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цій справі (до боржника не висунуто вимог кредиторів, у зв`язку з чим є неможливим як розгляд плану реструктуризації боргів боржника, проект якого підлягає схваленню зборами кредиторів, так і визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів), відсутність процесуальних норм, якими було б врегульовано можливість здійснення подальшого розгляду справи за названих обставин, а також те, що Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює відповідної підстави для закриття провадження у справі про банкрутство в такому випадку, проте не визначає й вичерпного переліку підстав для закриття провадження, Верховний Суд вважає, що правильним у цьому випадку є застосування до спірної ситуації положень п. 9 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства як підстави для закриття провадження у справі.

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень відповідач зазначив відсутність правового висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме у правовідносинах пов`язаних з закриттям провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи у зв`язку із відсутністю заяв конкурсних кредиторів.

У цьому зв`язку Верховний Суд зауважив на тому, що відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 911/3459/20. Зокрема, у п. 7.23 наведеної постанови викладено висновок про те, що "зважаючи на послідовність встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цій справі (до боржника не висунуто вимог кредиторів, у зв`язку з чим є неможливим як розгляд плану реструктуризації боргів боржника, проект якого підлягає схваленню зборами кредиторів, так і визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів), відсутність процесуальних норм, якими було б врегульовано можливість здійснення подальшого розгляду справи за названих обставин, а також те, що Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює відповідної підстави для закриття провадження у справі про банкрутство в такому випадку, проте не визначає й вичерпного переліку підстав для закриття провадження, застосування до спірної ситуації судами першої та апеляційної інстанцій положень пункту 9 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства як підстави для закриття провадження у справі, є логічним та виправданим".

Зважаючи на викладене та оскільки судом встановлено, під час провадження у справі № 902/1105/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 на дату проведення судового засідання у цій справі (27.04.2022) до боржника не висунуто жодних кредиторських вимог, що, у свою чергу, свідчить про відсутність у суду процесуальної можливості як продовжити судову процедуру реструктуризації боргів боржника так і ввести процедуру погашення боргів.

Враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги наведені вище правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у цій справі з урахуванням п. 9 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі про неплатоспроможність фізичної особи не може застосуватися положення ч. 4 ст. 90 Кодексу (щодо погашення усіх вимог конкурсних кредиторів), оскільки для фізичних осіб-боржників встановлені інші підстави для звільнення боржника від боргів, які, зокрема, визначені у ч. 4 ст. 129 та ч. 1 ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви арбітражного керуючого Білявського В.В. б/н від 11.02.2022 про закриття провадження у справі № 902/1105/21 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства у повному обсязі.

Крім того, додаткового суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства, фізична особа не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів після завершення судових процедур у справі про неплатоспроможність та обов`язку повернення непогашених боргів, а саме: 1) відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; 2) сплати аліментів; 3) виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Такі вимоги, що не були повністю погашені у справі про неплатоспроможність, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність у непогашеній частині.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у цій справі на підставі п. 9 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

За змістом ч. 3 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства, про закриття провадження у справі про банкрутство постановляється ухвала.

Згідно ч. 5 ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 9, п. 9 ч. 1, ч. 3 ст. 90, 113, 121, 134 Кодексу України з процедур банкрутства; ст. ст. 2, 3, ч. 6 ст. 12, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 169, 232, 234, ч.2 ст. 235, 236, 242, 326 ГПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого Білявського В.В. вх.№ 01-36/141/22 від 11.02.2022 про закриття провадження у справі № 902/1105/21 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

2. Закрити провадження у справі № 902/1105/21 про неплатоспроможність фізичної особи - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі п. 9 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

3. Припинити процедуру реструктуризації боргів фізичної особи - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у справі № 902/1105/21.

4. Припинити повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Білявського Віталія Віталійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1875 від 21.12.2018) у справі № 902/1105/21.

5. Припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 у справі № 902/1105/21.

6. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвала, постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

7. Ухвала суду може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Повний текст ухвали суду складено та підписано - 29.04.2022.

9. Копію ухвали надіслати згідно переліку рекомендованим листом та на відомі суду електронні поштові адреси: боржнику - ; представника Войтюк І.С., адвокату Турченку Є.І. - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ГУ ДПС у Вінницькій області - , Сектору з питань банкрутства у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції - ; Козятинського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) - ; ГУ ПФУ у Вінницькій області - ; УВД ФСС України у Вінницькій області - .

Суддя Лабунська Т.І.

віддрук.прим.:

1 - до справи;

2 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1