ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року

м. Київ

cправа № 5010/2403/2011-14/120

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі - Компанія, скаржник)

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.11.2021

(головуючий - суддя Кордюк Г.Т., судді: Кравчук Н.М., Плотніцький Б.Д.)

за заявою Компанії

про заміну стягувача у виконавчому документі

у справі № 5010/2403/2011-14/120

за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - Банк)

до фізичної особи-підприємця Бучко Христини Мирославівни (далі - ФОП Бучко Х.М.)

про стягнення заборгованості за договором кредиту № 187/КВ-08 від 06.08.2008 у розмірі 4 272 769,33 грн

та за зустрічним позовом ФОП Бучко Х.М.

до Банку

про припинення правовідносин за договором іпотеки від 06.08.2008.

Історія справи

ВСТУП

Причиною звернення до Верховного Суду є наявність/відсутність підстав щодо заміни стягувача у виконавчому документі.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що складається з суми основного боргу, відсотків і пені.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору в частині повернення суми кредиту, відсотків за користування ним, та пені.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.01.2015 (перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.04.2012 по справі № 5010/2403/2011-14/120) рішення суду від 02.04.2012 змінено, скасовано в частині відмови в задоволенні первісного позову та стягнуто з ФОП Бучко Х.М. на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 06.08.2008 № 187/КВ-08 у розмірі 4 272 769,33 грн, у решті рішення суду залишено без змін.

2.2. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.01.2015 скасовано, в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

2.3. Постановою Вищого господарського суду України від 22.07.2015 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 скасовано, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.01.2015 залишено в силі.

2.4. Компанія звернулася до суду із заявою, в якій просила замінити стягувача у виконавчому документі - наказі від 05.08.2015 №882 у справі №5010/2403/2011-14/120 з Банку на його правонаступника Компанію на підставі частини п`ятої статті 334 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

2.5. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 у справі №5010/2403/2011-14/120 заяву Компанії про заміну стягувача у виконавчому документі задоволено.

2.6. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 апеляційну скаргу ФОП Бучко Х.М. задоволено, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 у справі №5010/2403/2011-14/120 скасовано, у задоволенні заяви Компанії про заміну стягувача у виконавчому документі відмовлено.

2.7. Оскаржуване рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що, здійснивши заміну стягувача у виконавчому документі, місцевий господарський суд змінив зміст рішення суду на виконання якого виданий такий виконавчий документ, внаслідок чого створив для боржника нові правові наслідки, які визначені договором від 31.08.2020 №2302/К/3 про відступлення права вимоги (далі - Договір), оскільки змінено валюту грошового зобов`язання (з гривні на долар США) та його розмір (з 4 272 769,30 грн на 14 335 068,73 грн).

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі Компанія просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 у справі № 5010/2403/2011-14/120 повністю та залишити в силі ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 про задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому документі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції Компанія у касаційній скарзі в новій редакції з посиланням на абзац другий частини другої статті 287 ГПК України вказує, що судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови було неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статті 204, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та порушено норми процесуального права, зокрема статті 86, 236, частину п`яту статті 334 ГПК України.

4.2. Крім того, скаржник у касаційній скарзі в новій редакції зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права, без врахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 та у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 639/4836/17.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ФОП Бучко Х.М. заперечує проти доводів Компанії, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. На виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.01.2015 та постанови Вищого господарського суду України від 22.07.2015 у справі №5010/2403/2011-14/120 Господарським судом Івано-Франківської області 05.08.2015 видано наказ №822.

6.2. На підтвердження переходу від Банку до Компанії права вимоги за кредитним договором від 06.08.2008 №187/КВ-08 до позичальника - ФОП Бучко Х.М. заявник подав до суду першої інстанції: копію протоколу електронного аукціону від 16.07.2020 №UA-EA-2020-07-06-000034-b; копію платіжного доручення від 10.08.2020 №148 відповідно до якого скаржник здійснив грошовий переказ позивачу у розмірі 30 613 581,97 грн з призначенням платежу «за придбаний актив згідно з протоколом №UA-EA-2020-07-06-000034-b від 16.07.2020»; копію Договору та копії додатків №1 і №2 до нього; копію актів приймання передачі правовстановлюючих документів та документів судового провадження до протоколу від 16.07.2020№UA-EA-2020-07-06-000034-b.

6.3. За умовами Договору (пункт 1) Банк відступає Компанії (новий кредитор) належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку №1 до Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та договорами поруки, договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку №1 до Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених Договором.

6.4. Згідно з додатками №1 та №2 до Договору передано право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 06.08.2008 №187/КВ-08 до позичальника - ФОП Бучко Х.М. в загальній сумі заборгованості за договором 14 335 068,73 грн.

6.5. Отже, згідно з укладеним за результатами публічних торгів договором купівлі-продажу майнових прав Банк відступив Компанії права вимоги за кредитним договором від 06.08.2008 №187/КВ-08, а саме: 396 300 доларів США основної заборгованості та 122 993,28 доларів США заборгованості за нарахованими процентами, 50 000 грн основної заборгованості та 17 018,50 грн заборгованості за нарахованими процентами.

6.6. Натомість рішенням у даній справі з боржника на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06.08.2008 №187/КВ-08 в розмірі 4 272 769,33 грн без жодних вказівок на валютний еквівалент чи вказівки на те, яка частина заборгованості, яка стягнута судом першої інстанції входить у вимоги, що відступлені заявнику.

6.7. Загальна сума виданого за договором від 06.08.2008 №187/КВ-08 кредиту становила 396 300 доларів США та 100 000 грн, яка на момент звернення до суду відповідала гривневому еквіваленту в розмірі 3 154 548 грн та 50 000 грн не підтверджений фактичними обставинами по справі або розрахунками заявника.

6.8. Окрім того, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2020, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 та постановою Верховного Суду від 14.07.2021 у даній справі встановлено, що до Компанії не перейшли матеріальні права і обов`язки Банка стосовно позичальника (ФОП Бучко Х.М.) за кредитним договором від 06.08.2008 №187/КВ-08, оскільки не відбулось оплати відступлених прав вимоги.

6.9. Незважаючи на те, що до заяви про заміну стягувача у виконавчому документі Компанією додано копію платіжного доручення від 10.08.2020 №148 відповідно до якого Компанія здійснила грошовий переказ Банку у розмірі 30 613 581,97 грн з призначенням платежу «за придбаний актив згідно з протоколом №UA-EA-2020-07-06-000034-b від 16.07.2020», яка не додавалась під час попереднього розгляду про заміну сторони у справі, місцевий господарський суд не звернув увагу на принцип правової визначеності, який передбачений частиною четвертою статті 75 ГПК України.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2022 клопотання Компанії про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 у справі № 5010/2403/2011-14/120 задоволено, поновлено скаржнику пропущений строк на подання касаційної скарги та відкрито касаційне провадження у справі № 5010/2403/2011-14/120 за касаційною скаргою Компанії на підставі абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України, у порядку письмового провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

7.2. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

7.3. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

7.4. З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Києві у Верховному Суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

7.5. Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

7.6. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.7. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Предметом касаційного перегляду у даній справі є постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви Компанії про заміну стягувача у виконавчому документі його правонаступником.

8.2. Здійснивши перевірку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оцінивши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги, з огляду на таке.

8.3. Питання про заміну сторони її правонаступником вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 52 ГПК України.

Так, відповідно до статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи з цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Вирішуючи питання про правонаступництво, суд досліджує обставини передачі прав кредитора новому кредитору та встановлює відповідність їх підставам, визначеним законодавством. У процесі дослідження цих обставин судом може бути встановлено недійсність передання кредитором своїх прав іншій особі (наприклад, нікчемність відповідного договору відступлення права вимоги).

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 ГПК України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

8.4. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України підставою для заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

8.5. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.6. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (стаття 517 ЦК України).

8.7. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

8.8. Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

8.9. Отже, законодавець передбачив можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво).

8.10. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

8.11. Слід зазначити, що у даній справі Компанією у 2020 році подавалася заява про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником, у задоволенні якої було відмовлено.

Зі змісту судових рішень першої, апеляційної інстанцій та Верховного Суду вбачається, що підставою відмови у задоволенні вказаної заяви стало те, що Компанією не було подано належним чином доказів, які б підтверджували сплату ціни Договору, зі сплатою якої пов`язується момент набуття права кредитора за Договором.

Разом з тим, подавши заяву про заміну стягувача у виконавчому документі його правонаступником у 2021 році, Компанією були надані суду докази, які підтверджували сплату ціни Договору та факт передачі документів (копії платіжного доручення від 10.08.2020 № 148 на суму 30 613 581,97 грн, акта приймання-передачі правовстановлюючих документів від 21.08.2020 та акта приймання-передачі документів судового провадження від 28.08.2020).

8.12. Скасовуючи ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 та відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив по суті з двох підстав, а саме:

- порівняльний аналіз права вимоги, яке перейшло за Договором, та грошових зобов`язань, які присуджені рішенням у даній справі, свідчить про те, що ці вимоги є різними, а тому обґрунтованими є доводи апелянта про те, що здійснивши заміну стягувача у виконавчому документі, місцевий господарський суд змінив зміст рішення суду на виконання якого виданий такий виконавчий документ, внаслідок чого створив для боржника нові правові наслідки, які визначені Договором, оскільки змінено валюту грошового зобов`язання (з гривні на долар США) та його розмір (з 4 272 769,30 грн на 14 335 068,73 грн);

- місцевий господарський суд не звернув увагу на принцип правової визначеності, який передбачений частиною четвертою статті 75 ГПК України.

8.13. Щодо зміни судом першої інстанції змісту рішення від 15.01.2015, то вказане твердження є безпідставним, виходячи з такого.

Так, резолютивна частина ухвали суду від 04.10.2021 не містить жодної вказівки на зміну рішення суду від 15.01.2015 зі справи № 5010/2403/2011-14/120 в частині суми заборгованості.

У мотивувальній частині ухвали від 04.10.2021 про заміну стягувача у виконавчому документі судом першої інстанції встановлено обставини укладення Договору та досліджено додатки до нього, однак жодної вказівки на те, що наразі зобов`язання боржника були збільшені за рішенням суду від 15.01.2015 зі справи №5010/2403/2011-14/120 немає.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у договорі відступлення права вимоги. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, відповідач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

При цьому, Верховний Суд констатує, що судами розглядається саме заява про заміну стягувача за конкретним наказом (наказ від 05.08.2015 №882), виданим у цій справі і в якому чітко вказана сума, яка підлягає стягненню, та не вирішується питання стягнення усієї грошової суми, яка зазначена у договорі про відступлення права вимоги.

Водночас Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані посилання скаржника на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 639/4836/17, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначеній справі і у справі, яка переглядається, є різними; у справі №5010/2403/2011-14/120 суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаній справі.

8.14. Що ж до посилань апеляційної інстанції на принцип правової визначеності, який передбачено частиною четвертою статті 75 ГПК України, то слід зазначити таке.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні посилається на те, що під час розгляду заяви Компанії про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником, судами першої та апеляційної інстанцій, рішення яких залишені без змін Верховним Судом, встановлені факти, що мають преюдиційне значення під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому документі.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пункті 32 постанови від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18), преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Разом з тим, у судових рішеннях першої та апеляційної інстанцій (ухвала від 07.12.2020 та постанова від 19.04.2021) і Верховного Суду (постанова від 14.07.2021) не досліджувався доказ оплати за Договором, а саме платіжне доручення від 10.08.2020 № 148 на суму 30 613 581,97 грн.

Оскільки, судові рішення в частині доведеності наявності підстав для заміни Банку його правонаступником на підставі Договору приймалися без врахування вказаного вище доказу, то відсутні підстави вважати, що судами достеменно встановлені обставини відсутності підстав для заміни стягувача під час розгляду попередньої заяви Компанії, а відтак вважати їх преюдиційними під час даного судового розгляду.

8.15. Верховний Суд звертає увагу на те, що в силу приписів статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Разом з тим, відповідно до статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Також, слід зазначити, що Верховний Суд, виходить з того, що стягувач має право відступити право вимоги присудженого до стягнення за судовим рішенням, а судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

8.16. Отже, наявні підстави для задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційної інстанції та залишення в силі ухвали суду першої інстанції.

8.17. З урахуванням мотивів, які містяться у розділі 8 цієї постанови Касаційним господарським судом аргументи викладені у відзиві на касаційну скаргу відхиляються як такі, що не узгоджуються з нормами матеріального і процесуального права.

8.18. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.19. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.20. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, не спростовують вказаного висновку.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Згідно зі статтею 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

9.2. У зв`язку з наведеним у розділі 8 цієї постанови та відповідно до положень статей 300 та 312 ГПК України оскаржувана постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а судове рішення місцевого господарського суду слід залишити в силі, а тому касаційну скаргу Компанії слід задовольнити.

10. Судові витрати

10.1. Понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на ФОП Бучко Х.М., оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 300, 304, 308, 312, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" задовольнити.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 у справі №5010/2403/2011-14/120 - скасувати, а ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 у справі №5010/2403/2011-14/120 - залишити в силі.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Бучко Христини Мирославівни на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" 4 540 грн судового збору за подання касаційної скарги.

4. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос