РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2022Справа № 910/18360/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (село Крупець Славутського району Хмельницької області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" (м. Київ)

про стягнення 1.368.628,80 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" про стягнення 1.368.628,80 грн пені за період з 09.02.21. по 11.05.21. за непоставлений товар по Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи від 07.07.20. №1/.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.21. відкрито провадження у справі №910/18360/21 та призначено підготовче засідання на 07.12.21. Явку сторін було визнано обов`язковою.

Позивач у підготовче засідання 07.12.21. явку своїх повноважних представників не забезпечив, подавши 03.12.21. заяву про розгляд справи 07.12.21. за відсутності його повноважного представника.

Відповідач у підготовче засідання 07.12.21. явку свого повноважного представника не забезпечив, подавши 03.12.21. клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.21. відкладено підготовче засідання на 11.01.22.

07.12.21. на адресу електронної пошти суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву не скріплений електронним цифровим підписом заявника, з огляду на що він є таким, що не підписаний уповноваженою особою.

Ухвалою від 13.12.21. відзив повернуто без розгляду Товариству з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро".

07.12.21. через систему "Електронний суд" відповідачем подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Аналогічний відзив надійшов до суду 30.12.21. засобами поштового зв`язку. У відзиві, що надійшов до суду 30.12.21., відповідач також просить продовжити строк для його подання. Оскільки до матеріалів справи долучено відзив, який надійшов 07.12.21. через систему "Електронний суд", клопотання про продовження строку залишається без розгляду.

Позивач 15.12.21. подав клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

У підготовчому засіданні 11.01.22. судом встановлено, що під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим ухвалою від 11.01.22. закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/18360/21 до судового розгляду по суті на 17.02.22.

Позивач у судове засідання 17.02.22. явку свого повноважного представника не забезпечив, однак 15.02.22. подав клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Відповідач у судове засідання 17.02.22. явку свого повноважного представника не забезпечив, однак 17.02.22. подав клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки до вказаного клопотання не додано доказів на підтвердження викладених у ньому обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні по розгляду справи по суті 17.02.22., судом у нарадчій кімнаті складено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Складення повного тексту рішення понад термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України, зумовлено обставинами щодо воєнних дій в Україні та, зокрема, Київській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.20. між позивачем (Покупець) та відповідачем (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю кукурудзи (далі - Товар) № (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Продавець зобов`язується поставити Покупцю Товар в строки, передбачені в цьому Договорі, а Покупець - прийняти Товар та сплатити його вартість.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії Договору закінчується через 1 календарний рік з дати його укладення, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами (п. 13.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору сторонами погоджено об`єм поставки у заліковій вазі 3000 тонн. Під заліковою вагою/кількістю Сторони розуміють залікову вагу Товару, доведеного до якісних характеристик, що передбачені в даному Договорі. Ціна за 1 тонну товару з ПДВ гривні - 4958,8. Загальна вартість Договору з ПДВ гривні -14 876 400,00. Ціна за 1 тонну товару, з ПДВ долари СЩА -184. Загальна вартість Договору з ПДВ долари США - 552 000,00.

Відповідно до п. 3.1. Договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ у відповідності до ІНКОТЕРМС 2010/2020. Місцем поставки є будь-який із портових терміналів на цілковито одноособовий вибір Покупця в наступних портах: Одеському, Південному, Чорноморську. Покупець зобов`язаний завчасно повідомляти Продавця у будь - який зручний спосіб (в т.ч. засобами електронного зв`язку) про місце поставки.

За додатковою угодою сторін, поставка також можлива на умовах EXW (елеватор Продавця) у відповідності до ІНКОТЕРМС 2010 (п. 3.1.1. Договору).

Строк поставки Товару було передбачено п. 3.3. Договору: Продавець зобов`язується здійснити поставку всього об`єму Товару у строк до 30.11.20.

Позивач зазначає, що у зв`язку із істотним підвищенням цін на кукурудзу та існуванням ймовірної відмови відповідача від виконання своїх зобов`язань за Договором, позивач направив на його адресу лист №1 від 26.10.20. з проханням проаналізувати укладений Договір з точки зору довгострокової та стабільної співпраці, виконання умов Договору належним чином та в установлений в ньому строк, а також, нагадав про наслідки (в тому числі і завдання збитків позивачу), пов`язані з невиконання своїх зобов`язань.

Однак, за твердженням позивача, ні в жовтні, ані на початку листопада 2020 року відповідач не виявив наміру здійснити поставку кукурудзи.

11.11.20. позивач надав відповідачу детальні транспортні інструкції шляхом їх направлення електронною поштою на вказану в реквізитах Договору електронну адресу () стосовно можливості поставки як автомобільним, так і залізничним транспортом на термінал ТОВ "Транссервіс 2008", в квоту SOUFFLET NEGOCE S.A.S, експортер вантажу ТОВ "Суффле Агро Україна".

Також позивач направив лист вих. №2 від 11.11.20. з аналогічними інструкціями (додатками) на поштову адресу відповідача, але, як вказує позивач, відповідач все одно не підтвердив свою готовність до здійснення поставки.

Позивач вказує, що листами №68 від 12.11.20. та №70 від 13.11.20. відповідач поставив під сумнів повноваження адвокатів позивача. У листі № 71 від 13.11.20. відповідач, окрім вищезазначених сумнівів у повноваженнях адвокатів, зазначив про низькі врожаї збору кукурудзи та форс-мажорні обставини у зв`язку із цим, а також пандемією. Разом з цим, відповідач в односторонньому порядку просив розглянути підвищення ціни за Договором, змінити місце поставки та зазначив про стрімке підвищення цін на зернові.

Листом вих. № 3 від 17.11.20. позивач надав відповідачу докази повноважень адвокатів та відмовився, як враховувати форс-мажорні обставини, так і змінювати ціну товару, оскільки одностороння зміна умов не допускається, а підвищення ціни призведе до прямих збитків позивача. Стосовно зміни місця поставки кукурудзи було зазначено, що позивач готовий був піти назустріч відповідачу та розглянути прийняття поставок на інший елеватор виключно за наступних умов: зменшення ціни продажу на додаткові витрати ТОВ "Суффле Агро Україна" із поставки кукурудзи на термінал ТОВ "Транссервіс 2008", в квоту SOUFFLET NEGOCE S.A.S; - скорочення строку поставки для можливості забезпечення доставки кукурудзи в порт до 30.11.20.

Листом вих. № 75 від 19.11.20. відповідач звернувся до позивача з проханням визначити ціну за тонну при поставці кукурудзи ним на іншій елеватор (ПрАТ "Городоцький елеватор Суффле") та, при погодженні ціни обома сторонами, укласти додаткову угоду до Договору.

25.11.20. між ТОВ "Суффле Агро Україна" та ТОВ "Ярос Агро" укладено додаткову угоду № 1 до Договору № , відповідно до якої сторонами визначено строки поставки 3000 тонн кукурудзи до 10.12.20. на умовах EXW відповідно до Інкотермс 2010 на ПрАТ "Городоцький елеватор Суффле" (місцезнаходження: 30002, Хмельницька область, м. Городок, вул. Зелена, буд. 1; Ідентифікаційний код юридичної особи: 00952479) за ціною, що складає еквівалент 160,70 доларів США з 1 тонну, включаючи ПДВ, на підставі курсу долару США до української гривні, відповідно до порядку встановлення курсу та джерел його фіксації як то визначено в Договорі.

Оскільки пролонгований строк поставки так і не було дотримано, позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. № 5 від 11.12.20. виконати зобов`язання чи сплатити штраф.

Разом з цим, позивач зазначає, що у відповіді вих. № 3 від 14.01.21. на вищевказану вимогу відповідач зазначив про інший договір та правовідносини між сторонами, які жодним чином не стосуються умов Договору. Зокрема, відповідач зазначає про Договір купівлі-продажу майбутнього врожаю пшениці 3 клас від 11.06.20., а також нібито про порушення прав відповідача позивачем та ПрАТ "Городоцький елеватор Суффле" при визначенні якості пшениці.

За твердженнями позивача, лист відповідача вих. №3 від 14.01.21. доводить порушення ним норм законодавства та прав контрагентів.

Позивач вказує, що станом на момент звернення до суду, ТОВ "Ярос Агро" не здійснило поставки (жодної тонни) товару та не сплатило позивачу штрафи та пеню за невиконання умов Договору.

Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо поставки кукурудзи за вказаним договором не виконав, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 1.368.628,80, нараховану за період прострочення з 09.02.21. по 11.05.21.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 2 ст. 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушення відповідачем зобов`язань за даним Договором також встановлено рішенням Господарського суду міста Києва в справі № 910/2151/21 та не підлягає доведенню відповідно до ст. 75 ГПК України.

Доказів виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару за Договором після постановлення рішення Господарського суду міста Києва в справі № 910/2151/21 сторонами до матеріалів справи також не надано.

Відповідно до п. 6.2. Договору в разі затримки поставки товару у заліковій вазі продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості невчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем поставки товару за Договором, зокрема, в заявлений позивачем період - з 09.02.21. по 11.05.21.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд встановив його правильність, арифметичну вірність та відповідність умовам Договору і положенням чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1.368.628,00 грн є обґрунтованими.

У той же час відповідач у відзиві просить суд зменшити суму пені до 0,00 грн, посилаючись на те, що у справі № 910/2151/21 з нього вже стягнуто пеню та штрафи, і стягнення штрафних санкцій додатково в даній справі буде непомірним тягарем для відповідача.

В обґрунтування цього клопотання відповідач послався на правові висновки Верховного Суду щодо можливості зменшення судом нарахованих штрафних санкцій.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Аналізуючи доводи заявника, врахувавши фактичні обставини даної справи та розмір штрафних санкцій за порушення даного Договору в справі № 910/2151/21, взявши до уваги відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу збитків порушенням відповідачем умов вказаного договору, причини та наслідки невиконання спірного зобов`язання, а також розмір нарахованих штрафних санкцій, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 20 %.

Також суд зазначає, що неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на боржника й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1.094.903,04 грн пені за порушення строків поставки товару за Договором.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" (01014, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок 63; ідентифікаційний код 37449845) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька обл., Славутський р-н, село Крупець, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 43; ідентифікаційний код 34863309) 1.094.903 (один мільйон дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот три) грн 04 коп. пені та 20.529 (двадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 43 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29.04.22.

Суддя Т.М. Ващенко