ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2022 р. Справа№ 910/7053/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Іоннікової І.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 (повний текст складено 15.11.2021)

у справі №910/7053/21 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон»

до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

про стягнення 16 061,28 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» (далі, позивач або Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі, відповідач або Концерн РРТ) про стягнення 16 061,28 грн, з яких 14 500,00 грн основного боргу, 674,55 грн пені, 3% річних у розмірі 163,18 грн та 723,55 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення умов укладеного між сторонами Договору №814 від 24.09.2020 в частині оплати наданих послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. основного боргу, 674 (шістсот сімдесят чотири) грн 55 коп. пені, 163 (сто шістдесят три) грн 18 коп. 3% річних, 723 (сімсот двадцять три) грн 55 коп. інфляційних нарахувань, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору та 3000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведений, а відповідачем не спростований факт наявності у відповідача заборгованості за Договором №814 від 24.09.2020.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 02.12.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що позивачем не було виконано повний обсяг послуг, визначений пунктами 1.3. та 1.4. Договору, про що він повідомляв позивача листами від 26.11.2020 №3374/9-07 та від 28.12.2020 №3902/9-07 про відмову від підписання акту №ОУ-0000170 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.11.2020.

Позивач, за твердженнями скаржника, умисно не отримував названі листи щодо відмови від підписання акту, не спростував мотиви відмови відповідача від підписання акту, не запропонував скласти акт з переліком доробок та строків їх виконання, а намагається в суді спростувати мотиви відмови Концерну РРТ від підписання акту та стягнути кошти за нібито надані послуги. Проте, підстави для стягнення коштів відсутні, оскільки відсутній підписаний сторонами акт здачі-прийняття робіт, а вимоги щодо визнання акту підписаним позивачем не заявлено.

Наведені позивачем у позовній заяві та у відповіді на відзив положення на спростування мотивів відмови Концерну РРТ від підписання акту здачі-прийняття робіт є необґрунтованими та безпідставними, що слідує зі змісту Звіту за результатами зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ у 2020 році.

Також, не погодившись із прийнятим рішенням, 03.12.2021 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 в частині стягнення 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення 17 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно, за відсутності жодних заперечень, обґрунтувань чи доказів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу зі сторони відповідача, зменшив судові витрати позивача, які підлягають стягненню, до 3 000,00 грн.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

10.01.2022 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому відповідач просив суд відмовити у її задоволенні в повному обсязі.

У відзиві Концерн РРТ наголосив на тому, що заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу у повному обсязі (пункт 3 прохальної частини відзиву Концерну РРТ на позовну заяву). Концерн РРТ зазначає, що не визнає позовні вимоги ТОВ «Сідкон» у даній справі в повному обсязі. Водночас, зазначає, що вартість послуг щодо надання професійної правничої допомоги позивачу в даній справі є завищеною та необґрунтованою. На думку відповідача, є завищеною кількість часу, що за твердженнями позивача була необхідна для підготовки та участі в даній справі. Кожне судове засідання тривало не більше 10 хвилин, а положення відповіді на відзив практично дублюють положення позовної заяви позивача. Справа є нескладною, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, зазначений позивачем, неспівмірний зі складністю справи, не доведений згідно вимог чинного законодавства, є необґрунтованим та завищеним.

20.01.2022 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголосив на тому, що справа підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження і саме за клопотанням відповідача розглядалась в загальному порядку з викликом сторін. Тобто сам відповідач, незважаючи на незначну суму заборгованості, спричинив спочатку виникнення витрат на правову допомогу позивача, а потім зростання таких витрат. При цьому, у матеріалах справи наявні усі докази витрат, детальний опис наданої правничої допомоги, результати наданої правничої допомоги, а також зафіксовано присутність представника в судових засіданнях. Враховуючи зазначене, позивач підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

Окремо у відповіді на відзив позивач зазначив, що ним не отримано копії апеляційної скарги відповідача, а тому він заперечує її доводи в цілому, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості просить залишити в силі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення у справі №910/7053/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.

Апеляційну скаргу було подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7053/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 07.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» у справі №910/7053/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

15.12.2021 матеріали справи №910/7053/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/7053/21 є вимоги про стягнення 16 061,28 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21, розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), апеляційні скарги Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 об`єднано в одне апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (повідомлень про вручення поштових відправлень), а також закінчення встановлених ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційних скарг по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

24.09.2020 між Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» (виконавець) було укладено договір №814 (далі, Договір), за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з проведення зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення у 2020 році (ДК 021:2015 - 7941, Консультаційні послуги з питань підприємницької діяльності та управління), надалі - послуги, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до пункту 1.2. Договору зовнішня оцінка корупційних ризиків полягає у визначенні (виявленні) причин та умов, що сприяють можливості вчинення корупційних правопорушень або правопорушень, пов`язаних з корупцією в діяльності Концерну РРТ, а також їх аналіз, оцінка та розробка рекомендацій щодо їх усунення.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що обсяг послуг за цим Договором охоплює наступні питання у сферах діяльності Концерну РРТ, зазначених у пункті 1.4. цього Договору:

- ідентифікація корупційних ризиків;

- оцінка корупційних ризиків;

- управління корупційними ризиками (рекомендації щодо заходів протидії та запобігання корупційним ризикам у діяльності Концерну РРТ);

- формування ефективного механізму контролю за виконанням вимог антикорупційного законодавства та внутрішніх документів замовника.

Згідно з пунктом 1.4. Договору зовнішня оцінка корупційних ризиків Концерну РРТ у 2020 році передбачена цим Договором, повинна проводитися у відповідності до чинного законодавства України, зокрема у сфері запобігання та протидії корупції. Виконавець, з урахуванням існуючого досвіду та знань самостійно визначає форми, методи та напрямки надання послуг, охоплюючи обсяг питань, визначених пунктом 1.3. цього договору, враховуючи Методологію оцінювання корупційних ризиків у діяльності органів влади, затвердженою рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 02.12.2016 №126, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.12.2016 за № 1718/29848, та охоплювати наступні напрями: нормативне забезпечення діяльності; управління персоналом та кадрові призначення; використання інформаційних ресурсів; аналіз корупційних ризиків; оцінка антикорупційних стандартів Концерну РРТ; огляд положень антикорупційної програми Концерну РРТ; дослідження критеріїв обрання ділових партнерів; перевірка механізму повідомлення про виявлення ознак вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією порушення, а також конфіденційність таких повідомлень та захист викривачів; аналіз норм професійної етики, обов`язків та заборон для працівників, нагляду і контролю за дотриманням вимог Антикорупційної програми; вивчення механізмів обмеження запобігання і врегулювання конфлікту інтересів; аналіз та погодження антикорупційної програми; інші види діяльності, додатково узгоджені сторонами під час надання послуг, без збільшення вартості цього договору.

Пунктом 1.5. Договору передбачено, що враховуючи специфіку діяльності філій Концерну РРТ, ступінь подібності їх роботи, зовнішня оцінка корупційних ризиків філій буде проводитися на базі Дирекції Концерну РРТ у м. Київ. Виконавець самостійно обирає спосіб надання Послуг, а саме: з фізичною присутністю або дистанційно.

Відповідно до пункту 1.6. Договору на стадії формування ефективного механізму контролю за виконанням вимог антикорупційного законодавства та внутрішніх документів замовника, Виконавець повинен здійснити аналіз ефективності запроваджених раніше заходів контролю за виконанням вимог чинного антикорупційного законодавства України та внутрішніх документів Концерну РРТ (аналіз заходів, що застосовуються після завершення розслідування та яким чином відбувається зміна внутрішнього контролю для запобігання таких випадків у майбутньому) та надаються рекомендації щодо підвищення ефективності вже запроваджених заходів контролю та формування нових, з урахуванням міжнародного досвіду та відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з пунктами 6.1., 6.2. Договору вартість послуг виконавця (ціна Договору) становить 29 000,00 грн, у тому числі ПДВ (20%) - 4 833,33 грн. Ціна договору включає усі витрати, що будуть понесені виконавцем під час надання ним послуг за цим договором. Розрахунки здійснюються в національній валюті України - гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування належних до сплати сум коштів на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до пунктів 6.3., 6.4. Договору замовник здійснює попередню оплату у розмірі 50% від ціни Договору після підписання Договору, протягом 5 банківських днів з дня отримання замовником від виконавця відповідного рахунку-фактури. Рахунок-фактура надається виконавцем замовнику на наступний робочий день після підписання сторонами договору. Решта ціни Договору у розмірі 50% сплачується протягом 5 банківських днів після підписання акту передачі-приймання наданих послуг (далі - Акт) на підставі рахунку-фактури, що надається виконавцем замовнику разом з Актом.

Пунктом 6.5. Договору визначено, що зобов`язання замовника по оплаті послуг за цим Договором вважаються виконаними з моменту списання повної суми, вказаної у відповідному Акті приймання-передачі послуг, з банківського рахунку замовника.

Відповідно до пункту 5.1. Договору строк надання послуг виконавцем становить не більше 30 календарних днів з дня, наступного за днем отримання виконавцем суми, зазначеної в пункті 6.3. Договору.

Згідно з пунктами 7.1., 7.3. Договору результат наданих послуг за цим Договором приймається замовником у формі Звіту зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ у 2020 році. Звіт за результатами проведення зовнішньої оцінки корупційних ризиків надається виконавцем замовнику українською мовою, на електронних носіях та в паперовому вигляді, скріплений підписом і печаткою (у разі її використання) виконавця, у двох оригінальних примірниках протягом 5 робочих днів після завершення надання послуг в межах строку, зазначеного в пункті 5.1. цього Договору.

У відповідності до пункту 7.4. Договору приймання-передача послуг за цим Договором оформлюється сторонами шляхом підписання акту приймання-передачі наданих послуг, який надається замовнику разом з електронною та паперовою версіями Звіту протягом 5 робочих днів після завершення надання послуг в межах строку, зазначеного в п.5.1. цього Договору.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що замовник протягом 5 робочих днів з дати отримання акту приймання-передачі наданих послуг та звітних документів зобов`язується підписати даний акт та передати його виконавцеві або надати мотивовану відмову від його підписання, на підставі якої сторонами складається двосторонній Акт з переліком доробок та строків їх виконання. У випадку відмови замовника від підписання Акту за відсутності обґрунтованих письмових зауважень, послуги вважаються наданими та прийнятими на 6-й робочий день з дати складання Акту.

У пункті 7.6. Договору сторони погодили, що коригування замовником змісту Звіту зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ у 2020 році, який відповідає вимогам чинного законодавства України, не допускається.

Згідно з пунктом 13.1. Договору цей Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

05.10.2020 у відповідності до пункту 6.3. Договору відповідачем сплачено позивачу попередню оплати за Договором у розмірі 14 500,00 грн, що становить собою 50% погодженої сторонами вартості послуг.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначив, що виконав умови Договору та розробив Звіт за результатами зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ у 2020 році, направив вказаний Звіт разом із актом №ОУ-0000170 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.11.2020 на адресу відповідача листом №130 від 17.11.2020 (отриманий відповідачем 19.11.2021), однак відповідач відмовився від підписання Акту №ОУ-0000170 від 10.11.2020, мотивуючи свою відмову тим, що позивачем не виконано повного обсягу послуг і наданий позивачем Звіт не відповідає умовам Договору.

Позивач зазначає, що мотиви відмови відповідача від підписання акту є надуманими та спростовуються змістом Звіту.

Відтак, оскільки всі роботи згідно Договору виконані позивачем належним чином, у відповідача виник обов`язок здійснити оплату згідно пункту 6.4. Договору у сумі 14 500,00 грн.

Однак, як зазначає позивач, своїх зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг відповідач не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 14 500,00 грн, стягнення якої та нарахованих на неї штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання є предметом спору в даній справі.

Відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує, що він повідомляв позивача листами від 26.11.2020 №3374/9-07 та від 28.12.2020 №3902/9-07 про відмову від підписання акту №ОУ-0000170 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.11.2020 та повертав виконаний Звіт позивачу.

Відповідач наголошує, що його відмова від прийняття Звіту та підписання акту приймання-передачі є мотивованою, а підстави для здійснення оплати, відповідно, відсутні.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що 05.10.2020 у відповідності до пункту 6.3. Договору відповідачем сплачено позивачу попередню оплату за Договором у розмірі 14 500,00 грн, що становить собою 50% погодженої сторонами вартості послуг.

Згідно пункту 7.1. Договору результат наданих послуг за цим Договором приймається замовником у формі Звіту зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ у 2020 році.

Водночас, як вбачається зі змісту укладеного сторонами Договору, факт надання послуг згідно умов Договору повинен підтверджуватись шляхом підписання сторонами акту здачі-прийняття наданих послуг.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за Договором позивачем долучено до позовної заяви Звіт за результатами зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну у 2020 році та підписаний ним в односторонньому порядку акт №ОУ-0000170 здачі-прийняття робіт (надання послуг з проведення зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну) від 10.11.2020 на суму 24 166,67 грн.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що замовник протягом 5 робочих днів з дати отримання акту приймання-передачі наданих послуг та звітних документів зобов`язується підписати даний акт та передати його виконавцеві або надати мотивовану відмову від його підписання, на підставі якої сторонами складається двосторонній Акт з переліком доробок та строків їх виконання. У випадку відмови замовника від підписання Акту за відсутності обґрунтованих письмових зауважень, послуги вважаються наданими та прийнятими на 6-й робочий день з дати складання Акту.

Матеріалами справи підтверджується факт надсилання позивачем акту №ОУ-0000170 від 10.11.2020 та Звіту на адресу відповідача листом від 17.11.2020 вих. №30 (накладна на відправку №27-5232-0582; том 1, а.с. 76). Вказане відправлення було отримане відповідачем 19.11.2020.

Відповідачем, у свою чергу, у відповідь на вказаний лист позивача було направлено останньому листи від 26.11.2020 №3374/9-07 та від 28.12.2020 №3902/9-07 про відмову від підписання акту №ОУ-0000170 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.11.2020 та повернення виконаного Звіту позивачу.

Позивач вказані листи не отримував, у зв`язку з чим вони повернулися відповідачу із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Докази направлення вказаних листів на адресу позивача та їх повернення відповідачеві долучені останнім до відзиву на позовну заяву (том 1, а.с. 131-133; 136-138).

У названих листах відповідач зазначав наступне:

1. Виконавцем в порушення пунктів 7.3. та 7.4. Договору не наданий Звіт за результатами проведення зовнішньої оцінки корупційних ризиків на електронних носіях.

2. Виконавцем в порушення пунктів 1.1. та 1.4. Договору проведено дослідження питань зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності концерну РРТ за період 2013-2020 років замість 2020 року.

3. Виконавцем не виконано повний обсяг послуг, визначений пунктами 1.3. та 1.4. Договору. Зовнішньою оцінкою корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ не охоплено наступні сфери діяльності Концерну РРТ та не висвітлені в Звіті:

- нормативне забезпечення діяльності;

- управління персоналом та кадрові призначення;

- використання інформаційних ресурсів;

- аналіз корупційних ризиків;

- оцінка антикорупційних стандартів Концерну РРТ;

- огляд положень антикорупційної програми Концерну РРТ;

- дослідження критеріїв обрання ділових партнерів;

- перевірка механізму повідомлення про виявлення ознак вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією порушення, а також конфіденційність таких повідомлень та захист викривачів;

- аналіз норм професійної етики, обов`язків та заборон для працівників, нагляду і контролю за дотриманням вимог Антикорупційної програми;

- вивчення механізмів обмеження запобігання і врегулювання конфлікту інтересів;

- аналіз та погодження антикорупційної програми.

4. Виконавцем в порушення пункту 1.5. Договору не проведено зовнішню оцінку корупційних ризиків філій Концерну РРТ на базі Дирекції Концерну РРТ.

5. Виконавцем в порушення пункту 1.6. Договору не здійснений аналіз ефективності запроваджених раніше заходів контролю за виконанням вимог чинного антикорупційного законодавства України та внутрішніх документів Концерну РРТ (аналіз заходів, що застосовуються після завершення розслідування та яким чином відбувається зміна внутрішнього контролю для запобігання таких випадків у майбутньому) та не надано рекомендацій щодо підвищення ефективності вже запроваджених заходів контролю та формування нових, з урахуванням міжнародного досвіду та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач, за вказаних обставин, наголошує на відсутності підстав для здійснення оплати за Договором у зв`язку з тим, що позивачем не виконано повного обсягу послуг і наданий позивачем Звіт не відповідає умовам договору.

Колегія суддів наголошує, що приписи закону, які регулюють відносини за договором про надання послуг, пов`язують обов`язок замовника оплатити послуги за фактом їх надання виконавцем, а не за фактом передачі послуг на підставі акту. Відсутність підписаного двостороннього акту виконаних робіт (наданих послуг) не є перешкодою для захисту суб`єктивного матеріального права у разі, якщо господарський суд, на підставі зібраних у справі та оцінених у сукупності доказів, встановить факт їх надання належним чином та в установлений договором строк.

Таким чином, під час розгляду спору господарський суд, враховуючи обставини, що входять до предмету доказування у справі, зобов`язаний встановити, чи має місце факт надання послуг відповідно до умов Договору та, у даному випадку, чи була відмова іншої сторони від підписання акту мотивованою.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи мотиви відмови відповідача від підписання акту приймання-передачі наданих послуг, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що доводи відповідача фактично зводяться не до претензій щодо повноти та якості наданого позивачем Звіту, а до незгоди з висновками позивача, наведеними у такому Звіті за результатами зовнішньої оцінки корупційних ризиків на основі наданих відповідачем даних (документів).

Стосовно посилання скаржника на те, що виконавцем у порушення пунктів 7.3. та 7.4. Договору не наданий Звіт за результатами проведення зовнішньої оцінки корупційних ризиків на електронних носіях, колегія суддів зазначає, що дана обставина, за наявності у матеріалах справи виконаного позивачем паперового Звіту, факт отримання якого відповідачем разом із листом від 17.11.2020 вих. №30 не заперечувався, не може бути самостійною підставою для відмови у здійсненні оплати за надані послуги. При цьому, позивачем до позовної заяви додані роздруківки електронного листування між керівником відділу продажу Консалтингової компанії «Сідкон» Ткаченко Оленою та начальником сектору з питань запобігання та виявлення корупції Дмитром Маричевим, з якого вбачається, що позивачем направлявся Звіт в електронному вигляді.

Щодо посилання відповідача на порушення виконавцем пунктів 1.1. та 1.4. Договору у зв`язку з проведенням позивачем дослідження питань зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності концерну РРТ за період 2013-2020 років замість 2020 року колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до підпункту 9 пункту 2 розділу ІІІ рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 02.03.2017 №75 «Про затвердження Типової антикорупційної програми юридичної особи», чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин, юридична особа не рідше ніж один раз на три роки повинна проходити зовнішню оцінку корупційних ризиків, яку проводять організації, що надають аудиторські, юридичні чи консалтингові послуги, або незалежні експерти.

Отже, позивач правомірно провів зовнішню оцінку корупційних ризиків у Концерні РРТ з урахуванням діяльності за останні три роки, про що свідчить зміст Звіту за результатами зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, складений позивачем.

У свою чергу, як зазначає позивач, у положеннях Звіту, де, зокрема, фігурували 2013 та 2014 роки, це пояснювалось вивченням проведених Концерном РРТ у останні три роки неконкурентних процедур закупівель, які характеризуються високими корупційними ризиками, оскільки посадовими особами Концерну РРТ при укладанні угод з переможцями таких закупівель ретельно не вивчались документи щодо минулих зловживань або навіть вчинених злочинів цими переможцями (приміром, у 2013-2014 роках), що в результаті у подальшому призводило до розірвання угод з такими недобросовісними партнерами. Позивач наголошує, що якщо б заздалегідь така інформація щодо злочинних діянь та інших правопорушень щодо переможців закупівель КРРТ була вивчена, це дозволило б знизити корупційні ризики в діяльності Концерну РРТ.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не виконано повний обсяг послуг, визначений пунктами 1.3. та 1.4. Договору, судом встановлено наступне.

Позивачем оцінені корупційні ризики щодо нормативно-правового регламентування (забезпечення) діяльності Концерну РРТ - пункт 5 Додатків 1, 2, 3 та 4.

Позивачем оцінені корупційні ризики щодо управління персоналом та кадрових призначень (професійний відбір і комплектування кадрами, кадрова політика) - пункти 6, 7, 8, 9 Додатків 1, 2, 3 та 4, а також пункти 4 та 5 безпосередньо Звіту.

Позивачем оцінені корупційні ризики щодо використання інформаційних ресурсів, зокрема інформації з обмеженим доступом, - пункти 28, 29 Додатків 1, 2, 3 та 4.

Усі додатки 1, 2, 3 та 4, зокрема додаток 1, який містить 52 сторінки, та Звіт за результатами зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення обсягом 29 сторінок, присвячені лише одному питанню - докладному аналізу корупційних ризиків в діяльності КРРТ.

Позивачем оцінені корупційні ризики щодо організації роботи із запобігання та виявлення корупції, Compliance-контролю - пункти 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 Додатків 1, 2, 3 та 4.

Щодо огляду положень антикорупційної програми Концерну РРТ, то у Звіті за результатами зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на стор. 3 наголошується, що у процесі здійснення зовнішньої оцінки ризиків «критично проаналізовано організацію проведення антикорупційної діяльності КРРТ на наявність прогалин та інших проблемних питань її здійснення, для чого вивчено Антикорупційну програму КРРТ».

Щодо дослідження критеріїв обрання ділових партнерів, то позивачем оцінені корупційні ризики щодо управління правовідносинами Концерну РРТ з діловими партнерами - пункти 1, 2 Додатків 1, 2, 3 та 4, щодо процедури здійснення закупівель - пункти 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27 Додатків 1, 2, 3 та 4, а також підпункти 1.1. - 1.6. пункту 1, підпункт 2.2. пункту 2 безпосередньо Звіту. Позивачем було вивчено Положення про здійснення антикорупційної перевірки наявних або потенційних ділових партнерів Концерну РРТ (затверджене наказом КРРТ від 07.06.2018), результати здійснених за 2019 рік перевірок потенційних ділових партнерів, з якими планувалось укладення договорів КРРТ, про що зазначається на стор. 3 та 4 безпосередньо Звіту.

Щодо перевірки механізму повідомлення про виявлення ознак вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією порушення, а також конфіденційність таких повідомлень та захист викривачів, то у Звіті за результатами зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на стор. 3 наголошується, що з метою ідентифікації та зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ було досліджено «наявність організованих каналів для надсилання повідомлень працівниками КРРТ або сторонніми особами про факти порушення Антикорупційної програми, вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень у Концерні РРТ, а саме: відповідних номерів телефону для здійснення повідомлень; адреси електронної пошти дня здійснення повідомлень та годин особистого прийому Уповноваженим», на стор. 4 вказується, що ТОВ «Консалтингова компанія «СІДКОН» «узагальнено результати внутрішніх перевірок та розслідувань, проведених в КРРТ, на виконання Антикорупційної програми та заходи реагування сектору з питань запобігання та виявлення корупції КРРТ на отримані сигнали (повідомлення) щодо можливих порушень чинного законодавства про запобігання корупції». А корупційні ризики, пов`язані з викривленням механізму повідомлення про виявлення ознак вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією порушення, а також конфіденційності таких повідомлень та захисту викривачів - у пунктах 12, 14 Додатків 1, 2, 3 та 4.

Щодо аналізу норм професійної етики, обов`язків та заборон для працівників, нагляду та контролю за дотриманням Антикорупційної програми, то у Звіті на стор. 4 наголошується, що з метою ідентифікації та зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ було «узагальнено результати внутрішніх перевірок та розслідувань, проведених в КРРТ, на виконання Антикорупційної програми та заходи реагування сектору з питань запобігання та виявлення корупції КРРТ на отримані сигнали (повідомлення) щодо можливих порушень чинного законодавства про запобігання корупції; проаналізовано результати опрацювання з секторі з питань запобігання та виявлення корупції КРРТ офіційних листів, звернень, скарг громадян, юридичних осіб, посадових осіб, що надійшли до Концерну РРТ та містили інформацію про можливе вчинення корупційних правопорушень та/або правопорушень, пов`язаних з корупцією, з боку певних працівників КРРТ». Крім того, у пунктах 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 40 Додатків 1, 2, 3 та 4 оцінюються зовнішні корупційні ризики в діяльності КРРТ щодо здійснення управління комплаєнс- ризиками, а також Compliance-контролю.

Щодо аналізу та погодження Антикорупційної програми на стор. 3 безпосередньо Звіту зазначається, що ТОВ «Консалтингова компанія «СІДКОН» «критично проаналізовано організацію проведення антикорупційної діяльності КРРТ на наявність прогалин та інших проблемних питань її здійснення, для чого вивчено Антикорупційну програму КРРТ, яка введена в дію наказом Концерну РРТ від 12.10.2017 №16», «регулярність проведення внутрішньої ідентифікації та оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ зі складанням звітів за результатами оцінки корупційних ризиків комісією під керівництвом Уповноваженого з антикорупційної діяльності - начальника сектору з питань запобігання та виявлення корупції КРРТ та складання щорічних звітів про стан виконання Антикорупційної програми Концерну РРТ, а також наявність організованих каналів для надсилання повідомлень працівниками КРРТ або сторонніми особами про факти порушення Антикорупційної програми».

Стосовно посилань скаржника на нездійснення виконавцем в порушення пункту 1.5. Договору зовнішньої оцінки корупційних ризиків філій Концерну РРТ на базі Дирекції Концерну РРТ колегія суддів зазначає, що розділ 3 Договору «Права сторін», серед іншого, встановлює право позивача самостійно визначати форми і методи проведення оцінки корупційних ризиків на підставі чинного законодавства, існуючих норм і стандартів, умов цього Договору, враховуючи специфіку діяльності Концерну РРТ. При цьому, відповідач погодив, що враховуючи специфіку діяльності філій Концерну РРТ, ступінь подібності їх роботи, зовнішня оцінка корупційних ризиків філій буде проводитися на базі Дирекції Концерну РРТ у м. Київ. Виконавець самостійно обирає спосіб надання Послуг, а саме: з фізичною присутністю або дистанційно.

Отже, виходячи зі змісту умов Договору, позивач діяв у межах наданих йому повноважень. Відповідач, при цьому, наданими йому пунктом 3.2. Договору правами не скористався.

Щодо посилання скаржника на те, що виконавцем в порушення пункту 1.6. Договору не здійснений аналіз ефективності запроваджених раніше заходів контролю за виконанням вимог чинного антикорупційного законодавства України та внутрішніх документів Концерну РРТ (аналіз заходів, що застосовуються після завершення розслідування та яким чином відбувається зміна внутрішнього контролю для запобігання таких випадків у майбутньому) та не надано рекомендацій щодо підвищення ефективності вже запроваджених заходів контролю та формування нових, з урахуванням міжнародного досвіду та відповідно до вимог чинного законодавства, то зі Звіту вбачається, що позивачем у повній мірі надано рекомендації щодо підвищення ефективності вже запроваджених заходів антикорупційного контролю - це п`ятий стовбець таблиць «Заходи щодо усунення (мінімізації) корупційного ризику» у Додатку 1 з 1 по 52 сторінки, а також стор. 27-29 безпосередньо Звіту. Таким чином, охоплений звітом період до 2020 року якраз і дозволив виконати приписи пункту 1.6 Договору. Зауважень щодо періоду дослідження 2020 року апеляційна скарга не містить.

Отже, на переконання колегії суддів та за відсутності у матеріалах справи доказів протилежного, зовнішня оцінка корупційних ризиків Концерну РРТ у 2020 році, передбачена Договором, була проведена у відповідності до вимог пункту 1.2. Договору та чинного законодавства України.

При цьому, у пункті 7.6. Договору сторони погодили, що коригування замовником змісту Звіту зовнішньої оцінки корупційних ризиків у діяльності Концерну РРТ у 2020 році, який відповідає вимогам чинного законодавства України, не допускається.

Враховуючи вищевикладене, відмова відповідача від підписання акту та прийняття Звіту є необґрунтованою та в силу приписів частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України та пункту 6.4. Договору, відповідач зобов`язаний був у строк до 03.12.2020 (включно) сплатити позивачу решту обумовленої Договором вартості послуг - у сумі 14 500,00 грн.

Однак, своїх зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг відповідач не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 14 500,00 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 14 500,00 грн є обґрунтованими та такими, що були правомірно задоволені судом першої інстанції.

У позовній заяві позивачем також були заявлені до стягнення із відповідача пеня у розмірі 674,55 грн, 3% річних у розмірі 163,18 грн та інфляційні втрати у розмірі 723,55 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої Договором та законом відповідальності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексу України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Пунктом 10.5. Договору передбачено, що за порушення строків оплати послуг замовник зобов`язується на письмову вимогу виконавця сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен календарний день прострочення, а також встановлений індекс інфляції та 3% річних.

Водночас, за приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих за Договором послуг у сумі 14 500,00 грн, суд, перевіривши наведені позивачем розрахунки, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 674,55 грн, 3% річних у розмірі 163,18 грн за період з 04.12.2020 по 19.04.2021 та інфляційних втрат у розмірі 723,55 грн за грудень 2020 року - березень 2021 року є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог позивача в даній справі у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у даній справі також присуджено до стягнення із відповідача на користь позивача 3000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, посилаючись на положення статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, встановив, що наданими позивачем документами підтверджується, що у зв`язку із розглядом даної справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17 500,00 грн. Водночас, суд зазначив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17 500,00 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. На переконання суду, рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для включення до витрат, які полягають розподілу між сторонами, витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн.

Позивач не погодився із рішенням суду першої інстанції у цій частині та подав апеляційну скаргу.

Оцінивши доводи апеляційної скарги позивача та заперечення на неї відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем надано у матеріали справи копії договору про надання професійної правничої допомоги від 27.01.2021, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Група адвокатів України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон», додаткової угоди №1 від 07.10.2021 до названого договору, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії КВ №777320, звітів від 14.06.2021 (том 1, а.с.100 зворот) та від 12.10.2021 (том 1, а.с. 284) до договору про надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до пункту 4.1. вказаного договору (в редакції додаткової угоди №1 від 07.10.2021) вартість повного юридичного супроводу судового стягнення заборгованості з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення складає сукупність вартостей усіх підписаних сторонами Звітів про обсяги наданої правничої допомоги.

Згідно з пунктами 4.2., 4.4. Договору про надання професійної правничої допомоги від 27.01.2021 обсяг та вартість допомоги відображається у Звіті про надану правничу допомогу. Вартість години роботи адвоката для здійснення відповідних розрахунків за даним договором сторони погодили у розмірі 2500,00 грн витраченого часу на професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку документів, збір доказів тощо.

Відповідно до пункту 5.1. Договору про надання професійної правничої допомоги від 27.01.2021 замовник здійснює оплату за цим договором за надану правову допомогу протягом 10 банківських днів з дати фактичного отримання замовником стягнутих коштів, якщо інші умови оплати не визначені в додатках до цього договору.

Із наданих позивачем до матеріалів справи позивачем звітів від 14.06.2021 та від 12.10.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги, вбачається, що адвокатом АО «Група Адвокатів України» Мироновською Аліною Олександрівною виконано такий обсяг правової допомоги:

- вивчення документів та листування по взаємовідносинам, юридичний аналіз ситуації та судової практики по подібним взаємовідносинам - 1 год, 2 500,00 грн;

- розробка стратегій, підготовка позовної заяви, додатків та розрахунків - 2 год, 5 000,00 грн,

- підготовка процесуальних документів - 1 год, 2 500,00 грн;

- участь у судових засіданнях з викликом сторін, включаючи підготовку документів (відповідь на відзив) - 3 год, 7 500,00 грн.

Таким чином, наданими позивачем документами підтверджується, що у зв`язку із розглядом даної справи позивач поніс понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17 500,00 грн.

Водночас, колегія суддів зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, подані позивачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача що можливість зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги безпосередньо пов`язана з наявністю клопотання іншої сторони, є неправильними, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, вирішуючи чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених ним під час розгляду справи судом першої інстанції, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, погоджується із висновками суду першої інстанції, що такі витрати не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.

Матеріали справи не містять великої кількості документів та не вбачається значної кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягали дослідженню адвокатом, враховуючи характер спірних правовідносин та рівень складності даної справи. Позовна заява не містить відомостей про аналіз позивачем судової практики для формулювання позовних вимог, про який зазначає позивач у звіті від 14.06.2021. Також позивач зазначає про понесені ним витрати на підготовку процесуальних документів у розмірі 2 500,00 грн, не зазначаючи, за підготовку яких саме документів заявлені такі витрати. При цьому, окрім позовної заяви та відповіді на відзив (вартість підготовки якого окремо відображена у звіті від 12.10.2021), позивачем були подані суду лише заява про усунення недоліків позовної заяви та заява про долучення витрат на правничу допомогу від 14.06.2021. Відповідач, за висновками колегії суддів, не має відшкодовувати позивачу витрати за подання заяви про усунення недоліків позовної заяви, оскільки недотримання норм процесуального права при оформленні та поданні позовної заяви було допущено саме позивачем. Водночас, заява про розподіл витрат на правничу допомогу не стосується питань вирішення спору по суті, а тому, на переконання колегії суддів, витрати за її подання також не підлягають відшкодуванню.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги позивача щодо того, що саме за клопотанням відповідача справа розглядалась із викликом сторін, що спричинило додаткові витрати на участь адвоката у судових засіданнях, оскільки суд дійшов висновку про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін за власною ініціативою, що підтверджується змістом ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2021 у даній справі.

Застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених товариством до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми.

Отже, відповідно до вимог статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням наведених у даній постанові позицій Верховного Суду та з огляду на критерії «необхідності і обґрунтованості», наявні підстави для включення до витрат, які полягають розподілу між сторонами, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційні скарги Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Сідкон» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/7053/21 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення покласти на Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.

Матеріали справи №910/7053/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

І.А. Іоннікова