ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2022 Справа № 914/426/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., розглянувши у письмовому проваджені справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Чужанського Сергія Івановича, м. Львів

до відповідача: Львівської філії приватного підприємства «Архіміджбуд», м. Львів

про стягнення 20 000,00 грн.

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд» не здійснювалось.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Чужанського Сергія Івановича до Львівської філії приватного підприємства «Архіміджбуд» про стягнення заборгованості в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою від 22.02.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, судом 22.04.2022 прийнято рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням умов договору №6 від 01.04.2020.

Відповідно до акта наданих послуг (виконання робіт) №33 від 11 травня 2021 року виконавець надав, а замовник прийняв екскаватор на суму 24 700,00 грн.

Послуги оплачено частково, заборгованість становить 20 000,00 грн.

Позиція відповідача

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, пояснень по суті позовних вимог не надав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.04.2020 між Львівського філією приватного підприємства «АРХІМІДЖБУД`та Фізичною особою-підприємцем Чужанським Сергієм Івановичем було укладено Договір № 6, відповідно до якого Виконавець зобов`язується надавати послуги екскаватором - навантажувачом, автокранами та камаз самоскидом на об`єктах визначених Замовником, а Замовник - оплатити надані послуги.

Відповідно до Акта надання послуг (виконання робіт) № 33 від 11 травня 2021 Виконавець надав, а Замовник прийняв послуги екскаватора на суму 24 700,00 грн.

Позивачем долучено претензію про добровільне відшкодування заборгованості в розмірі 20 000,00 грн. та фотокопію переписки.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків станом на 23.12.2021 залишок заборгованості становить 20 000,00 грн. Акт звірки не містить підписів сторін.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір № 6 про надання послуг, який за своїми ознаками є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором № 6 послуги екскаватора підтверджуються наявним в матеріалах справи актом надання послуг №33 від 11.05.2021, який підписаний повноважними представниками сторін, підпис відповідача засвідчено печаткою юридичної особи.

Належних доказів на підтвердження часткового погашення заборгованості позивачем не представлено, оскільки долучений акт звірки розрахунків не є належною підставою факту виконання будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг), так як не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Акт звірки вважають підставою у справі в засвідчення певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, розміру, визнання боржником такої заборгованості.

Але за умови, що інформація, описана в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Переважно акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів, підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, зокрема, здійснювати дії, спрямовані на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, це відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Оскільки акт звірки не містить підписів сторін та не підтверджений первинними документами, то не може братись до уваги в якості належного доказу по справі.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази надіслання претензії відповідачу чи отримання такої. Крім того долучена фотокопія переписки не є належним доказом надіслання претензії саме відповідачу по справі.

Відповідно до п. 2.1 договору №6 оплата послуг виконавця здійснюється протягом 5-ти банківських днів після виставлення рахунка, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Доказів виставлення рахунку на оплати та надіслання його відповідачу позивач не представив.

Суд зазначає, що відповідач у даній справі відзиву на позовну заяву не подав і обставин, зазначених у позовній заяві, не спростовує. Проте, суд зауважує, що така поведінка сторони за обставин відсутності первинних і належних доказів, підтверджуючих підстави позову, не може бути покладена в основу про визнання позовних вимог обґрунтованими. Більше того, така поведінка відповідача не свідчить про визнання ним обставин справи, тому суд не може визнавати такі не оспорюваними.

Так, Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

За таких умов, коли відсутні докази, які мали б підтвердити момент настання у відповідача обов`язку оплати отриманих послуг, суд не вважає доведеним порушення відповідачем обов`язку щодо оплати наданих послуг. Тим самим відсутні порушення прав позивача щодо отримання оплати наданих ним послуг. Суд зазначає, що саме вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для визнання позовних не обґрунтованими.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Разом з тим, позивач подав документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та просив суд стягнути з відповідача 5 700,00 грн. таких витрат та 10 000,00 грн. гонорару успіху.

Відповідно до ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем разом з позовною заявою подано докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

Надання фізичній особі-підприємцю Чужанському Сергію Івановичу професійної правничої допомоги підтверджується таким:

- розрахунком розміру правової допомоги у господарській справі за позовом Чужанського С.І. до Львівської філії приватного підприємтсва «Архіміджбуд» про сплату заборгованості за надані послуги за неналежне виконання грошового зобов`язання;

- платіжне доручення №389 від 22.12.2021;

- платіжне доручення №407 від 03.02.2022;

- ордер серія ВС №1126922 від 09.02.2022.

Позивач в позовній заяві зазначає, що між адвокатом та клієнтом було укладено договір доручення та перераховано 5 700,00 грн. Крім того позивач стверджує, що за домовленістю між сторонами у разі успішного вирішення спору гонорар адвоката становить 10 000,00 грн.

Договір на який посилається сторона до матеріалів справи не долучено, а тому суд не може встановити дійсні правовідносини сторін щодо обумовленого гонорару успіху в разі успішного вирішення справи.

Також необхідно звернути увагу на те, що згідно платіжних доручень №389 та №407 проведено оплату згідно договору від 22.12.2021.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Представник позивача акту виконаних робіт до матеріалів справи не додав. Усі докази долучені до матеріалів справи містять посилання на договір, який відсутній в матеріалах справи, що унеможливлює встановити умови надання правової допомоги в конкретній справі. Крім того основною підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу є факт відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких умов суд зазначає, що вимога про стягнення 15 700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Горецька З.В.