ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року Справа № 918/1171/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області у справі від 25.01.2022 р. у справі № 918/1171/21 (суддя Торчинюк В.Г., повний текст рішення складено 28.01.2022 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробничий центр "Європрилад"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості в сумі 60 573, 60 грн

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Годицький А.І.;

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробничий центр "Європрилад" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог) 59 844 грн - основного боргу, 478, 75 грн - інфляційних втрат та 250,85 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору №53-122-13-21-11102 від 12.08.2021 р. в частині оплати отриманого товару.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, оскільки ним визнано позовні вимоги в частині основного боргу.

Рішенням Господарського суду Рівненської області у справі від 25.01.2022 р. у справі №918/1171/21 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 59 844 грн - основного боргу, 478, 75 грн - інфляційних втрат, 250, 85 грн - 3 % річних та 2 270 судового збору.

Суд першої інстанції встановив порушення відповідачем умов договору № 53-122-13-21-11102 від 12.08.2021 р. щодо оплати отриманої продукції, що стало підставою для задоволення позову. Також суд першої інстанції, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 129 ГПК України, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі поклав на відповідача судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 2 270 грн судового збору, прийняти в цій частині нове рішення, яким переглянути питання розподілу судового збору.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на норми ст. ст. 42, 46, 123, 130, 191, 236, 237 ГПК України, положення Закону України "Про судовий збір" та вказує, що ним у відзиві на позовну заяву визнано позовні вимоги в частині основного боргу та заявлено клопотання про застосування ч. 1 ст. 130 ГПК України про повернення позивачу 50 % судового збору, оскільки у даному спорі має місце факт поставки продукції з боку позивача та факт прострочення оплати за неї з боку відповідача, більше того, вказане часткове визнання позову відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 46 та п. 2 ч. 2 ст. 42 ГПК України. Тобто відповідач скористався своїм правом в частині часткового визнання позову та виконав обов`язок в частині сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Разом з тим, судом першої інстанції клопотання відповідача залишено поза увагою та без належної правової оцінки, тому судом неправомірно покладено на відповідача 2 270 грн судового збору, а тому оскаржуване судове рішення в частині розподілу судового збору, не ґрунтується на законні та підлягає в цій частині скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд скарги на 13.04.2021 р. о 14:30 год.

Позивач правом, встановленим ст. 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.04.2022 р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 2 270 грн судового збору, прийняти в цій частині нове рішення, яким переглянути питання розподілу судового збору.

Позивач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання 13.04.2022 р., про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ст. 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, явка в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а нез`явлення учасників справи в судове засідання не перешкоджає вирішенню справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників скаржників та позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробничий центр "Європрилад" (постачальник, позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (замовник, відповідач) був укладений договір поставки № 53-122-13-21-11102 від 12.08.2021 р., згідно умов якого позивач зобов`язувався здійснити поставку продукції, а саме продукція: 38550000-5 лічильники, яка передбачена у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору), а відповідач зобов`язувався сплатити грошові кошти за поставлену продукцію на умовах передбачених в договорі та додатках до нього.

В додатку № 1 до договору сторони узгодили найменування та кількість продукції. Загальна вартість поставленої продукції склала 59 844 грн.

01.09.2021 р. ТОВ "Інженерно-виробничий центр "Європрилад" здійснило поставку продукції по договору, за адресою: Україна, 34400, Рівненська обл., м. Вараш, зазначена обставина стверджується матеріалами справи, зокрема підписана представниками сторін видаткова накладна № ЄВ-0000296 від 01.09.2021 р.

У відповідності до п. 6.1 договору передбачено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умови реєстрації постачальником належним чином оформленої та не заблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Згідно п. 6.2. договору передбачено, що про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Листом № 15730/041 від 08.09.2021 р. замовник повідомив постачальника про те, що ярлики на придатну продукцію № 1-7-309 оформлено від 08.09.2021 р.

Тобто останній строк оплати товару сплинув 25.10.2021 р.

Позивач направив відповідачу претензію від 25.10.2021 р., в якій вказав на порушення відповідачем умов договору, вказав суму заборгованості та попередив, що у разі невиконання заявлених у цій претензії вимог у повному обсязі, буде звертатися до суду за примусовим задоволенням вимог.

На дану претензію відповідач надав відповідь № 19321/001-юр від 04.11.2021 р., якою визнав факт господарських правовідносин з позивачем, факт поставки, отримання продукції та суму заборгованості в повному обсязі, наголосив на тяжкому фінансовому становищі та зазначив що погашення заборгованості відбудеться в обов`язковому порядку.

Предметом даного позову є вимоги позивача до відповідача про стягнення боргу в сумі 59 844 грн, інфляційних втрат в сумі 478, 75 грн та 3 % річних в сумі 250, 85 грн у зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору № 53-122-13-21-11102 від 12.08.2021 р. в частині оплати отриманого товару.

Суд першої інстанції, враховуючи положення ст. ст. 509, 526, 530, 610, 625, 626, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 265 ГК України та беручи до уваги неналежне виконання відповідачем умов договору № 53-122-13-21-11102 від 12.08.2021 р., дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 59 844 грн - основного боргу, 478, 75 грн - інфляційних втрати та 250, 85 грн - 3 % річних.

Також місцевим господарським судом на підставі п. 2 ч. 2 ст. 129 ГПК України, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, покладено на відповідача судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 2 270 грн судового збору за розгляд позовної заяви, в іншій частині судове рішення не оскаржувається. Відтак, апеляційний суд, враховуючи визначений відповідачем предмет оскарження судового рішення, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України, зазначає, що обумовлений скаржником в апеляційному суді предмет оскарження унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в частині, яка не оскаржується (стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних).

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Правові засади справляння судового збору, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України "Про судовий збір".

Так, відповідач у відзив на позовну заяву повідомив суд першої інстанції про визнання суми основного боргу в розмірі 59 844 грн, у зв`язку з чим просив при прийнятті рішення врахувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України щодо повернення позивачу 50 % судового збору.

(а.с.52)

Колегія суддів вказує, що ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні норми містить ч. 1 ст. 130 ГПК України, а саме, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом першої інстанції за результатом розгляду даної справи ухвалене рішення про задоволення позову та стягнуто з відповідача 59 844 грн основного боргу, яка була визнана відповідачем у відзиві на позов, тому суд першої інстанції відповідно до норм ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та ч. 1 ст. 130 ГПК України повинен був здійснити розподіл витрат з урахуванням визнання позову та вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Однак, судом першої інстанції клопотання відповідача в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України залишено поза увагою та без належної правової оцінки, тому судом неправомірно покладено на відповідача 2 270 грн судового збору в повному обсязі.

Колегія суддів вказує, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір підлягає сплаті в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень встановлених ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 р. становить 2270 грн.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 60 573, 60 грн, тому, звертаючись до суду із даним позовом, позивачу необхідно було сплатити мінімальний судовий збір в розмірі 2 270 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача 50 % розміру судового збору (1 135 грн) на користь позивача і відповідно 50 % судового збору (1 135 грн) повернути позивачу з Державного бюджету України.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задоволити частково, а рішення Господарського суду Рівненської області у справі від 25.01.2022 р. у справі № 918/1171/21 в частині стягнення судового збору змінити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, ухвалити в цій частині нове рішення, яким повернути позивачу із державного бюджету 50 % судового збору та відповідно стягнути з відповідача на користь позивача 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 269, 270, 277, 281 - 282 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області у справі від 25.01.2022 р. у справі №918/1171/21 в частині стягнення судового збору змінити, ухвалити в цій частині нове рішення, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробничий центр "Європрилад" (76010, м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 22, ) 59 844 грн - основного боргу, 478, 75 грн - інфляційних втрати, 250, 85 грн - 3 % річних та 1 135 грн - судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробничий центр "Європрилад" (76010, м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 22, ) з Державного бюджету України 1 135 грн судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви згідно платіжного доручення № 15.12.2021 р. № 3007".

3. Господарському суду Рівненської області видати накази на підставі цієї постанови.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2022

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.