РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2022Справа № 910/21447/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНВІТ-ХОЛДІНГ» (02099, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТЕК ТРЕЙД» (02092, місто Київ, вулиця Довбуша, будинок 32) стягнення 251 778,16 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНВІТ-ХОЛДІНГ» (далі - позивач, ТОВ «САНВІТ-ХОЛДІНГ») звернулося до Господарського суду міста Києва (далі - суд) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТЕК ТРЕЙД» (далі - відповідач, ТОВ «АМТЕК ТРЕЙД») про стягнення 251 778,16 грн, з яких: 215 041,88 грн - основного боргу, 21 577,00 грн - пені, 11 054,28 грн - інфляційних втрат та 4 105,73 грн - 3% річних, а також 3 646,18 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 52 від 29.12.2020 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, на яку було нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних на суму несвоєчасно оплаченого товару, за який відповідач розрахувався повністю.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що при здійсненні перевірки розрахунків заявлених позовних вимог, встановлено, що в таблиці штрафних санкцій та прохальній частині позовної заяви зазначені наступні суми до стягнення: 215 041,88 грн основного боргу, пеня у розмірі 21 577,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 11 054,28 грн та 4 105,73 грн - 3% річних, а разом 251 778,16 грн, тоді як в наданих позивачем розрахунках заявлених позовних вимог зазначені наступні суми до стягнення: 215 041,88 грн основного боргу, 18 214,20 грн пені, 3 516,95 грн 3% річних та 12 957,94 грн інфляційних втрат, а разом 249 730,97 грн.

Приймаючи до уваги викладене, судом розглядаються позовні вимоги на підставі наданих позивачем розрахунків заявлених позовних вимог із зазначенням сум нарахування та періодів і методики нарахування у розмірі 249 730,97 грн, у тому числі 215 041,88 грн основного боргу, 18 214,20 грн пені, 3 516,95 грн 3% річних та 12 957,94 грн інфляційних втрат, оскільки із позовної заяви не можливо встановити походження заявлених сум, періодів та методики їх нарахування.

Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/21447/21 та справу передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою суду від 29.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказаною ухвалою суду було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву та запропоновано в строк до 20.01.2022 надати суду письмові пояснення стосовно специфікації № 7 від 12.07.2021 до договору № 52 від 15.01.2021 з урахуванням того, що в тексті останньої, а саме в найменуванні сторін вказано, що сторони уклали: «дану Специфікацію № 1», а також надати рахунки на підставі яких було здійснено часткові оплати.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Нормами частини четвертої ст. 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частиною першою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (частина сьома ст. 120 ГПК України).

Так, на виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 29.12.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№ 669) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з ухвалою суду від 29.12.2021, який направлявся на адресу відповідача (02092, місто Київ, вулиця Довбуша, будинок 32) був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку), і які регулюють відносини між ними.

Відповідно до п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справа № 917/1998/19 та від 06.07.2021 у справі № 921/494/20.

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» свідчить, що рішення (ухвала) не вручена з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами першою та другою ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина перша ст. 4 цього Закону).

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 29.12.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не подано відзиву на позов, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Конверт з ухвалою суду від 29.12.2021 (реєстраційний номер поштового відправлення № 677), який направлявся на поштову адресу позивача, зазначену у позовній заяві: 02002, місто Київ, вулиця Є. Сверстюка, будинок 17, оф. 101, також був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, ухвала суду від 29.12.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№ 685) на адресу місцезнаходження позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02099, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б) та була отримана останнім 10.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 685.

Однак, позивачем письмові пояснення стосовно специфікації № 7 від 12.07.2021 до договору № 52 від 15.01.2021 та рахунки на підставі яких було здійснено часткові оплати суду надані не були.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2020 між ТОВ «САНВІТ-ХОЛДІНГ» (далі - Постачальник) та ТОВ «АМТЕК ТРЕЙД» (далі - Покупець) був укладений Договір поставки № 52 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язується передати, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити в порядку передбаченому даним Договором гофропродукцію (далі - Товар), асортимент, кількість, ціна якого визначена в специфікаціях.

Згідно з п. 2.3. Договору, Покупець зобов`язаний оплатити та прийняти Товар в порядку передбаченому даним Договором.

Фактичний асортимент та кількість Товару визначається у специфікаціях та видаткових накладних (п. 3.1. Договору).

Умовами п. 4.1. Договору передбачено, зокрема, що на підставі погодженої заявки Покупця складається Специфікація, яка є невід`ємною частиною Договору.

Поставка Товару відбувається на умовах DDP згідно з міжнародними правилами Інкотермс-2010, місце поставки: склад Покупця за адресою: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46 (п. 4.3. Договору).

Відповідно до п. 4.4. Договору, датою поставки Товару вважається дата вказана в видатковій накладній, підписаній уповноваженими представниками Сторін.

Ціна Товару зазначається в специфікаціях, що видаються на підставі асортименту замовленого Покупцем, сума яких складає загальну суму Договору (п. 6.1. Договору).

Пунктом 6.3. Договору Сторонами погоджено умови оплати: протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання Покупцем Товару, згідно з затвердженою заявкою та у відповідності до умов Договору.

Умовами п. 7.1. Договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Сторонами умов даного Договору, вони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цим Договором.

Відповідно до п. 7.3. Договору, у випадку несвоєчасної оплати Товару згідно умов Договору Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченої партії Товару за кожен день прострочення.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2023. Договір автоматично пролонгується на один календарний рік, якщо жодна зі сторін не повідомить про зміну або розірвання Договору в письмовій формі за 30 календарних днів до дати закінчення терміну дії даного Договору (п. 10.1. Договору).

Згідно з п. 10.2. Договору, у випадку невиконання грошових зобов`язань в строк дії цього Договору, його дія продовжується до повного виконання зобов`язань, що випливають з умов цього Договору.

На виконання умов Договору, позивачем було надано:

- видаткову накладну № 59 від 16.01.2021 (рахунок на оплату № 7 від 16.01.2021) на суму 127 803,85 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 1 від 16.01.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-0000059 від 16.01.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-0000059 (16.01.2021), довіреність № 1 від 16.01.2021;

- видаткову накладну № 152 від 05.02.2021 (рахунок на оплату № 88 від 04.02.2021) на суму 3 253,99 грн з ПДВ (адреса доставки: 02092, м. Київ, вул. Довбуша, буд. 32), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 2 від 04.02.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-0000152 від 05.02.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-0000152 (05.02.2021), довіреність № 2 від 04.02.2021;

- видаткову накладну № 199 від 15.02.2021 (рахунок на оплату № 143 від 15.02.2021) на суму 262 707,08 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 6 від 15.02.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-00199 від 15.02.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00199 (15.02.2021), довіреність № 6 від 15.02.2021;

- видаткову накладну № 259 від 25.02.2021 (рахунок на оплату № 205 від 25.02.2021) на суму 67 063,58 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 9 від 25.02.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-00259 від 25.02.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00259 (25.02.2021);

- видаткову накладну № 474 від 09.04.2021 (рахунок на оплату № 393 від 08.04.2021) на суму 284 258,30 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 16 від 08.04.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-00474 від 09.04.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00474 (09.04.2021);

- видаткову накладну № 505 від 14.04.2021 (рахунок на оплату № 425 від 14.04.2021) на суму 98 088,95 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 18 від 14.04.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-00505 від 14.04.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00505 (14.04.2021);

- видаткову накладну № 512 від 15.04.2021 (рахунок на оплату № 430 від 15.04.2021) на суму 315 667,97 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 19 від 15.04.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-00512 від 15.04.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00512 (15.04.2021);

- видаткову накладну № 724 від 31.05.2021 (рахунок на оплату № 621 від 31.05.2021) на суму 276 165,02 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 20 від 31.05.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-00724 від 31.05.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00724 (31.05.2021).

У відповідності до умов п. 4.1. Договору було складено Специфікацію № 7, підписану представником ТОВ «АМТЕК ТРЕЙД» та скріплену відбитком печатки останнього, завірену представником ТОВ «САНВІТ-ХОЛДІНГ», відповідно якої Сторони погодили: ціни на товар (п. 1 Специфікації), що погоджені ціни діють з 12.07.2021 та до підписання наступної Специфікації (п. 2 Специфікації), доставка на умовах EXW: Черкаська обл., м. Городище, вул. Чехова 2 (п. 3 Специфікації).

На виконання умов Договору, позивачем також було надано:

- видаткову накладну № 937 від 12.07.2021 (рахунок на оплату № 804 від 12.07.2021) на суму 56 121,44 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 31 від 12.07.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-00937 від 12.07.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00937 (12.07.2021);

- видаткову накладну № 947 від 14.07.2021 (рахунок на оплату № 811 від 14.07.2021) на суму 274 365,25 грн з ПДВ (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І. за довіреністю № 33 від 14.07.2021) та товарно-транспортну накладну № 00-00947 від 12.07.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00947 (14.07.2021);

- товарно-транспортну накладну № 00-01068 від 05.08.2021 (адреса доставки: Житомирська область, Андрушівський р-н, с. Івниця, вул. Лісна, 46) на загальну суму 235 041,88 грн (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-01068 (05.08.2021), підписану сторонами (зі сторони відповідача - директором Осічнюк Т.І.), рахунок на оплату № 922 від 05.08.2021 на суму 235 041,88 грн до Договору № 52 від 29.12.2021;

Також позивачем було надано виписку по рахунку ТОВ «САНВІТ-ХОЛДІНГ» за період з 01.12.2020 по 05.12.2021, згідно з яким, ТОВ «АМТЕК ТРЕЙД» було здійснено наступні оплати:

- 02.02.2021 за рахунком № 7 від 16.01.2021 (видаткова накладна № 59 від 16.01.2021) на суму 100 000,00 грн з ПДВ;

- 04.02.2021 за рахунком № 7 від 16.01.2021 та за рахунком № 88 від 04.02.2021 (видаткова накладена № 59 від 16.01.2021) на суму 31 057,84 грн з ПДВ;

- 10.03.2021 за рахунком № 199 від 15.02.2021 (видаткова накладна № 199 від 15.02.2021) на суму 40 000,00 грн з ПДВ;

- 12.03.2021 за рахунком № 199 від 15.02.2021 (видаткова накладна № 199 від 15.02.2021) на суму 40 000,00 грн з ПДВ;

- 18.03.2021 за рахунком № 199 від 15.02.2021 (видаткова накладна № 199 від 15.02.2021) на суму 40 000,00 грн з ПДВ;

- 22.03.2021 за рахунком № 199 від 15.02.2021 (видаткова накладна № 199 від 15.02.2021) на суму 50 000,00 грн з ПДВ;

- 29.03.2021 за рахунком № 199 від 15.02.2021 та за рахунком № 259 (видаткова накладна № 199 від 15.02.2021 та видаткова накладна № 259 від 25.02.2021) на суму 159 770,66 грн з ПДВ;

- 10.03.2021 за рахунком № 199 від 15.02.2021 (видаткова накладна № 199 від 15.02.2021) на суму 40 000,00 грн з ПДВ;

- 23.04.2021 за рахунком № 000474 від 09.04.2021 (видаткова накладна № 474 від 09.04.2021) на суму 284 258,30 грн з ПДВ;

- 12.05.2021 за рахунком № 000505 від 14.05.2021 (видаткова накладна № 505 від 14.05.2021) на суму 48 088,95 грн з ПДВ;

- 14.05.2021 за рахунком № 000505 від 14.05.2021 (видаткова накладна № 505 від 14.05.2021) на суму 50 000,00 грн з ПДВ;

- 20.05.2021 за рахунком № 000512 від 15.05.2021 (видаткова накладна № 512 від 15.05.2021) на суму 50 000,00 грн з ПДВ;

- 25.05.2021 за рахунком № 000512 від 15.05.2021 (видаткова накладна № 512 від 15.05.2021) на суму 50 000,00 грн з ПДВ;

- 31.05.2021 за рахунком № 000512 від 15.05.2021 (видаткова накладна № 512 від 15.05.2021) на суму 80 000,00 грн з ПДВ;

- 20.05.2021 за рахунком № 000512 від 15.05.2021 (видаткова накладна № 512 від 15.05.2021) на суму 50 000,00 грн з ПДВ;

- 24.06.2021 за рахунком № 000512 від 15.05.2021 (видаткова накладна № 512 від 15.05.2021) на суму 135 667,97 грн з ПДВ;

- 01.07.2021 за рахунком № 000505 від 14.04.2021 (видаткова накладна № 724 від 31.05.2021) на суму 50 000,00 грн з ПДВ;

- 06.07.2021 за рахунком № 000724 від 31.05.2021 (видаткова накладна № 724 від 31.05.2021) на суму 226 165,02 грн з ПДВ;

- 27.07.2021 за рахунком № 804 від 12.07.2021 (видаткова накладна № 937 від 12.07.2021) на суму 56 121,44 грн з ПДВ;

- 11.08.2021 за рахунком № 947 від 14.07.2021 (видаткова накладна № 947 від 14.07.2021) на суму 74 365,25 грн з ПДВ;

- 13.08.2021 за рахунком № 947 від 14.07.2021 (видаткова накладна № 947 від 14.07.2021) на суму 100 000,00 грн з ПДВ;

- 17.08.2021 за рахунком № 947 від 14.07.2021 (видаткова накладна № 947 від 14.07.2021) на суму 100 000,00 грн з ПДВ;

- 16.11.2021 за рахунком № 1068 від 05.08.2021 на суму 20 000,00 грн з ПДВ.

В матеріали справи також було надано претензію ТОВ «САНВІТ-ХОЛДІНГ» вих. № 1310 від 13.10.2021 до ТОВ «АМТЕК ТРЕЙД» з вимогою в 7-денний строк з дня одержання даної претензії сплатити заборгованість у розмірі 235 041,88 грн та штрафні санкції у розмірі 9 768,69 грн, однак доказів надсилання вказаної претензії на адресу ТОВ «АМТЕК ТРЕЙД», або доказів отримання вказаної претензії представниками ТОВ «АМТЕК ТРЕЙД» в матеріали справи надано не було.

Як зазначає позивач у позовній заяві, товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № 1068 від 05.08.2021, був сплачений відповідачем лише частково, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість, на яку було нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Крім того, за порушення відповідачем термінів оплати товару, поставленого позивачем за видатковими накладними № 199 від 15.02.2021, № 505 від 14.04.2021, № 512 від 15.04.2021 та № 724 від 31.05.2021, відповідачу було нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Вищевикладене і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

Як зазначалось, між сторонами був укладений Договір поставки № 52 від 29.12.2020, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Параграфа 1. Глави 30 ГК України та Глави 54 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами п. 4.4. Договору Сторони погодили, що датою поставки Товару вважається дата вказана в видатковій накладній, підписаній уповноваженими представниками Сторін.

Пунктом 6.3. Договору Сторонами погоджено умови оплати: протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання Покупцем Товару, згідно з затвердженою заявкою та у відповідності до умов Договору.

Частиною першою ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Так, відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось, на підтвердження виконання умов Договору, позивачем було надано копії видаткових накладних: № 59 від 16.01.2021 на суму 127 803,85 грн з ПДВ; № 152 від 05.02.2021 на суму 3 253,99 грн з ПДВ; № 199 від 15.02.2021 на суму 262 707,08 грн з ПДВ; № 259 від 25.02.2021 на суму 67 063,58 грн з ПДВ; № 474 від 09.04.2021 на суму 284 258,30 грн з ПДВ; № 505 від 14.04.2021 на суму 98 088,95 грн з ПДВ; № 512 від 15.04.2021 на суму 315 667,97 грн з ПДВ; № 724 від 31.05.2021 на суму 276 165,02 грн з ПДВ; № 937 від 12.07.2021 на суму 56 121,44 грн з ПДВ та № 947 від 14.07.2021 на суму 274 365,25 грн з ПДВ, підписані сторонами та скріплені відбитками печаток підприємств.

Однак, копії видаткової накладної № 1068 від 05.08.2021 на суму 235 041,88 грн, якою позивач аргументовує отримання відповідачем товару на загальну суму 235 041,88 грн та, з урахуванням часткової оплати, наявність у відповідача заборгованості у розмірі 215 041,88 грн в матеріали справи надано не було.

Відсутність в матеріалах справи видаткової накладної № 1068 від 05.08.2021 підтверджується також Актом Господарського суду міста Києва про відсутність вкладень від 24.12.2021.

Також позивачем було надано копії товарно-транспортні накладні: № 00-0000059 від 16.01.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-0000059 (16.01.2021); № 00-0000152 від 05.02.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-0000152 (05.02.2021); № 00-00199 від 15.02.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00199 (15.02.2021); № 00-00259 від 25.02.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00259 (25.02.2021); № 00-00474 від 09.04.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00474 (09.04.2021); № 00-00505 від 14.04.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00505 (14.04.2021); № 00-00512 від 15.04.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00512 (15.04.2021); № 00-00724 від 31.05.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00724 (31.05.2021); № 00-00937 від 12.07.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00937 (12.07.2021); № 00-00947 від 12.07.2021 на загальну суму згідно супровідних документів (супровідні документи на вантаж - видат. накл 00-00947 (14.07.2021) та № 00-01068 від 05.08.2021 на загальну суму 235 041,88 грн.

Так, вдповідно до визначень термінів, що містяться у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами першою та другою ст. 3 Закону № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з п. 2.4. Положення № 88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4. Положення № 88, та відображають реальні господарські операції. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19.

Дослідивши надані позивачем видаткові накладні: № 59 від 16.01.2021 на суму 127 803,85 грн з ПДВ; № 152 від 05.02.2021 на суму 3 253,99 грн з ПДВ; № 199 від 15.02.2021 на суму 262 707,08 грн з ПДВ; № 259 від 25.02.2021 на суму 67 063,58 грн з ПДВ; № 474 від 09.04.2021 на суму 284 258,30 грн з ПДВ; № 505 від 14.04.2021 на суму 98 088,95 грн з ПДВ; № 512 від 15.04.2021 на суму 315 667,97 грн з ПДВ; № 724 від 31.05.2021 на суму 276 165,02 грн з ПДВ; № 937 від 12.07.2021 на суму 56 121,44 грн з ПДВ та № 947 від 14.07.2021 на суму 274 365,25 грн з ПДВ, підписані сторонами та скріплені відбитками печаток підприємств, суд вважає їх належними та допустимими доказами отримання відповідачем товару в зазначеній у видаткових накладних кількості.

Проте, належних та допустимих доказів здійснення позивачем поставки товару та отримання вказаного товару відповідачем на суму 235 041,88 грн в матеріали справи надано не було.

Слід зазначити, що надана позивачем товарно-транспортна накладна № 00-01068 від 05.08.2021 на загальну суму 235 041,88 грн підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів та може бути одним із додаткових доказів здійснення господарської операції з поставки товарів.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами (розділ 1 Правил № 363).

Згідно з п. 11.1. Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж.

У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із замовником.

Таким чином, встановлення товарно-транспортних накладних як належних доказів надання послуг перевезення залежить від відповідності їх змісту до визначених сторонами умов та Правил перевезення.

Суд зазначає, що документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів, а не поставки, проте може бути одним із додаткових доказів здійснення господарської операції з поставки товарів, але не основаним та не єдиним.

Так, у постанові від 12.06.2018 № 826/11879/13-а (касаційне провадження № К/9901/4022/18) суд дійшов висновку, що наявність транспортних документів на перевезення товарно - матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 № П/811/2247/14 (касаційне провадження № К/9901/7235/18), дійшла висновку з приводу товарно-транспортної накладної у разі поставки товарів, і зазначила, що товарно-транспортні накладні повинні у всякому разі бути в наявності як у покупця так і у продавця, безвідносно до умов договору поставки про зобов`язану сторону щодо доставки товару. При цьому, однак, такі товарно-транспортні накладні повинні містити всю інформацію, яка б давала можливість здійснити облік транспорту, який здійснював перевезення, водія, який керував транспортом, товару, який перевозився, його якісних та кількісних характеристик (маса, кількість, найменування тощо).

Також, Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 № 815/3310/17 (касаційне провадження № К/9901/49561/18) зазначив, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг.

Відповідно до п. 11.3. - п. 11.6. Правил № 363, оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відповідно до п. 13.1. Правил № 363, перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Слід зазначити, що товарно-транспортна накладна № 00-01068 від 05.08.2021 містить вказівку на замовника - ТОВ «Завод гофротари «Придніпровський», перевізника - ФОП Познякова Н.Л., вантажовідправника - ТОВ «САНВІТ-ХОЛДІНГ» та вантажоодержувача - ТОВ «АМТЕК ТРЕЙД», однак не містить підпису водія перевізника про прийняття вантажу до перевезення.

Між тим, суд враховує, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Проте, позивачем в якості доказів поставки товару на суму 235 041,88 грн було надано лише товарно-транспортну накладну № 00-01068 від 05.08.2021, будь-яких інших доказів, які б переконливо засвідчували факт поставки товару та прийняття такого товару відповідачем за видатковою накладною, як це передбачено п. 4.4. Договору, матеріали справи не містять.

Частиною першою ст. 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів і фактами, що є об`єктом судового дослідження.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює ст. 75 ГПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Сама лише відсутність заперечень учасника судового процесу щодо тих чи інших обставин (наприклад, неподання відзиву на позовну заяву) не свідчить про визнання ним таких обставин: «мовчазне» визнання обставин зі змісту процесуального закону не випливає. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з вищенаведених мотивів.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Враховуючи все наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими засобами доказування факту передачі відповідачу товару на суму 235 041,88 грн, а отже, не довів і виникнення у відповідача обов`язку оплатити цей товар, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості за видатковою накладною № 1068 від 05.08.2021 у розмірі 215 041,88 грн.

Як вбачається з таблиці штрафних санкцій, на заявлену суму заборгованості у розмірі 215 041,88 грн позивачем за періоди з 13.08.2021 по 15.11.2021 та з 16.11.2021 по 21.12.2021 зазначено пеню у розмірі 10 219,45 грн та 3 576,16 грн (разом 13 795,61 грн), 3% річних у розмірі 1 835,25 грн та 618,61 грн (разом 2 453,86 грн) та інфляційні втрати у розмірі 4 489,28 грн.

Проте, як вбачається з наданих позивачем розрахунків штрафних санкцій на суму заборгованості за видатковою накладною № 1068 від 05.08.2021 у розмірі 215 041,88 грн, відповідачу нараховано: пеню за період з 12.08.2021 по 16.11.2021 на суму 10 431,96 грн, інфляційні втрати за період з 12.08.2021 по 16.11.2021 у розмірі 6 393,12 грн та 3% річних за період з 12.08.2021 по 16.11.2021 у розмірі 1 873,89 грн.

Розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних за інші періоди на вказану суму заборгованості суду надані не були, у зв`язку з чим, суд розглядає суми пені, інфляційних втрат та 3% річних у розмірах та за періоди, розраховані у наданих до позовної заяви розрахунках, а саме: пеню за період з 12.08.2021 по 16.11.2021 у розмірі 10 431,96 грн, інфляційні втрати за період з 12.08.2021 по 16.11.2021 у розмірі 6 393,12 грн та 3% річних за період з 12.08.2021 по 16.11.2021 у розмірі 1 873,89 грн.

З огляду на встановлення судом відсутності у відповідача зобов`язання з оплати за поставку товару за спірною видатковою накладною і самої заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно відсутнє і прострочення такого зобов`язання, що в свою чергу виключає можливість застосування до відповідача такої міри відповідальності як нарахування пені у розмірі 10 431,96 грн, 6 393,12 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 1 873,89 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних за порушення термінів оплати товару, поставленого за видатковими накладними: № 199 від 15.02.2021, № 505 від 14.04.2021, № 512 від 15.04.2021 та № 724 від 31.05.2021.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 7 782,24 грн за видатковими накладними: № 199 від 15.02.2021 за періоди з 22.02.2021 по 10.03.2021, з 12.03.2021 по 18.03.2021 та з 18.03.2021 по 22.03.2021 у сумі 2 221,12 грн, № 505 від 14.04.2021 за період з 21.04.2021 по 12.05.2021 у сумі 886,82 грн, № 512 від 15.04.2021 за періоди з 27.05.2021 по 30.05.2021 та з 31.05.2021 по 24.06.2021 у сумі 1 836,99 грн та № 724 від 31.05.2021 за період з 07.06.2021 по 01.07.2021 у сумі 2 837,31 грн, суд зазначає наступне.

В силу приписів ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Пунктом 6.3. Договору Сторонами погоджено умови оплати: протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання Покупцем Товару, згідно з затвердженою заявкою та у відповідності до умов Договору.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частинами четвертою та шостою статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.3. Договору, у випадку несвоєчасної оплати Товару згідно умов Договору Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченої партії Товару за кожен день прострочення.

Частиною шостою ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд, враховуючи умови п. 6.3. Договору щодо строку поставки товару, викладені норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а також положення ЦК України та ГК України щодо строків, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахувань та дати здійснення часткових оплат, здійснив перерахунок пені, згідно з яким розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 7 428,21 грн, з яких:

- за видатковою накладною № 199 від 15.02.2021 за період з 23.02.2021 по 09.03.2021 (з урахуванням часткової оплати 10.03.2021) на суму 262 707,08 грн - становить 1 331,52 грн, з 10.03.2021 по 11.03.2021 (з урахуванням часткової оплати 12.03.2021) на суму 222 707,08 грн - становить 158,64 грн, з 12.03.2021 по 17.03.2021 (з урахуванням часткової оплати 18.03.2021) на суму 182 707,08 грн - становить 390,44 грн, з 18.03.2021 по 21.03.2021 (з урахуванням часткової оплати 22.03.2021) на суму 142 707,08 грн - становить 203,31 грн, за 22.03.2021 на суму 92 707,08 грн - становить 33,02 грн, а разом становить 2 116,93 грн;

- за видатковою накладною № 505 від 14.04.2021 за період з 22.04.2021 по 11.05.2021 (з урахуванням часткової оплати 12.05.2021) на суму 98 088,95 грн - становить 806,21 грн, за 12.05.2021 на суму 50 000,00 грн - становить 20,55 грн, а разом становить 826,76 грн;

- за видатковою накладною № 512 від 15.04.2021 за період з 26.05.2021 по 30.05.2021 (з урахуванням часткових оплат 20.05.2021, 26.05.2021 та 31.05.2021) на суму 215 667,97 грн - становить 443,15 грн та з 31.05.2021 по 23.06.2021 (з урахуванням оплати 24.06.2021) на суму 135 667,97 грн - становить 1 338,10 грн, а разом становить 1 781,25 грн;

- за видатковою накладною № 724 від 31.05.2021 за період з 08.06.2021 по 30.06.2021 (з урахуванням часткової оплати 01.07.2021) на суму 276 165,02 грн - становить 2 610,33 грн, за 01.07.2021 на суму 226 165,02 грн - становить 92,94 грн, а разом становить 2 703,27 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 1 643,06 грн за видатковими накладними: № 199 від 15.02.2021 за період з 22.02.2021 по 10.03.2021, з 12.03.2021 по 18.03.2021 та з 18.03.2021 по 22.03.2021 у сумі 530,84 грн, № 505 від 14.04.2021 за період з 21.04.2021 по 12.05.2021 у сумі 177,36 грн, № 512 від 15.04.2021 за періоди з 27.05.2021 по 30.05.2021 та з 31.05.2021 по 24.06.2021 у сумі 367,40 грн та № 724 від 31.05.2021 за період з 07.06.2021 по 01.07.2021 у сумі 567,46 грн, суд зазначає наступне, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Суд, враховуючи умови п. 6.3. Договору щодо строку поставки товару, викладені норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а також положення ЦК України та ГК України щодо строків, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахувань та дати здійснення часткових оплат, здійснив перерахунок 3% річних, згідно з яким розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 1 571,33 грн, з яких:

- за видатковою накладною № 199 від 15.02.2021 за період з 23.02.2021 по 09.03.2021 (з урахуванням часткової оплати 10.03.2021) на суму 262 707,08 грн - становить 323,89 грн, з 10.03.2021 по 11.03.2021 (з урахуванням часткової оплати 12.03.2021) на суму 222 707,08 грн - становить 36,61 грн, з 12.03.2021 по 17.03.2021 (з урахуванням часткової оплати 18.03.2021) на суму 182 707,08 грн - становить 90,10 грн, з 18.03.2021 по 21.03.2021 (з урахуванням часткової оплати 22.03.2021) на суму 142 707,08 грн - становить 46,92 грн, за 22.03.2021 на суму 92 707,08 грн - становить 7,62 грн, а разом становить 505,14 грн;

- за видатковою накладною № 505 від 14.04.2021 за період з 22.04.2021 по 11.05.2021 (з урахуванням часткової оплати 12.05.2021) на суму 98 088,95 грн - становить 161,24 грн, за 12.05.2021 на суму 50 000,00 грн - становить 4,11 грн, а разом становить 165,35 грн;

- за видатковою накладною № 512 від 15.04.2021 за періоди з 26.05.2021 по 30.05.2021 (з урахуванням часткових оплат 20.05.2021, 26.05.2021 та 31.05.2021) на суму 215 667,97 грн - становить 88,63 грн, з 31.05.2021 по 23.06.2021 (з урахуванням оплати 24.06.2021) на суму 135 667,97 грн - становить 271,56 грн, а разом становить 360,19 грн;

- за видатковою накладною № 724 від 31.05.2021 за період з 08.06.2021 по 30.06.2021 (з урахуванням часткової оплати 01.07.2021) на суму 276 165,02 грн - становить 522,06 грн, за 01.07.2021 на суму 226 165,02 грн - становить 18,59 грн, а разом становить 540,65 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у загальному розмірі 6 564,82 грн за видатковими накладними: № 199 від 15.02.2021 за період з 22.02.2021 по 22.03.2021 у сумі 4 466,02 грн, № 505 від 14.04.2021 за період з 21.04.2021 по 12.05.2021 у сумі 1 275,14 грн, № 512 від 15.04.2021 за період з 31.05.2021 по 24.06.2021 у сумі 271,33 грн та № 724 від 31.05.2021 за період з 07.06.2021 по 01.07.2021 у сумі 552,33 грн, суд зазначає наступне, суд зазначає наступне.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою ст. 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою ст. 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 № 491-IV (далі - Закон № 491-IV) визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону № 491-IV).

Положеннями ст. 2 Закону № 491-IV передбачено, що як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру. Водночас вказаною статтею Закону № 491-IV законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок).

Положеннями п. 1 Порядку передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Абзацем другим п. 1-1 Порядку передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (п. 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону № 491-IV, приписи Порядку та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий п. 4 Порядку).

Умовами ст. 625 ЦК України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, наданих позивачем судом встановлено, що він виконаний не вірно, оскільки за видатковою накладною № 199 від 15.02.2021 за період з 22.02.2021 по 22.03.2021 розрахунок помилково був здійснений на загальну суму поставки 262 707,08 грн, проте не враховано, що за вказаний період були здійснені часткові оплати 10.03.2021, 12.03.2021, 18.03.2021 та 22.03.2021, а тому суми на які здійснюється нарахування інфляційних втрат мали змінюватись з урахуванням здійснених оплат.

Суд, враховуючи умови п. 6.3. Договору щодо строку поставки товару, викладені норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а також положення ЦК України та ГК України щодо строків, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахувань та дати здійснення часткових оплат, враховуючи методику розрахунку, здійснив перерахунок інфляційних втрат, згідно з яким розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 823,66 грн, з яких:

- за видатковою накладною № 199 від 15.02.2021 за період з 23.02.2021 по 09.03.2021 на суму 262 797,08 грн (з урахуванням часткової оплати 10.03.2021) розмір інфляційних нарахувань становить 0,00 грн, за період з 10.03.2021 по 11.03.2021 на суму 222 707,08 грн (з урахуванням часткової оплати 12.03.2021) розмір інфляційних нарахувань становить 0,00 грн, за період з 12.03.2021 по 17.03.2021 на суму 182 707,08 грн (з урахуванням часткової оплати 18.03.2021) розмір інфляційних нарахувань становить 0,00 грн, за період з 18.03.2021 по 21.03.2021 на суму 142 707,08 грн (з урахуванням часткової оплати 22.03.2021) розмір інфляційних нарахувань становить 0,00 грн, а разом розмір інфляційних нарахувань становить 0,00 грн;

- за видатковою накладною № 505 від 14.04.2021 за період з 22.04.2021 по 11.05.2021 на суму 98 088,95 грн (з урахуванням часткової оплати 12.05.2021) розмір інфляційних нарахувань становить 0,00 грн;

- за видатковою накладною № 512 від 15.04.2021 за період з 31.05.2021 по 23.06.2021 на суму 135 667,97 грн (з урахуванням оплати 24.06.2021) розмір інфляційних нарахувань становить 271,33 грн;

- за видатковою накладною № 724 від 31.05.2021 за період з 08.06.2021 по 30.06.2021 (23 дні) на суму 276 165,02 грн (з урахуванням часткової оплати 01.07.2021) розмір інфляційних нарахувань становить 552,33 грн.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 129, 236 - 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТЕК ТРЕЙД» (02092, місто Київ, вулиця Довбуша, будинок 32; ідентифікаційний код юридичної особи: 40104149) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНВІТ-ХОЛДІНГ» (02099, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б; ідентифікаційний код юридичної особи: 32304939) 9 823 (Дев`ять тисяч вісімсот двадцять три) грн 20 коп., з яких: 7 428 (Сім тисяч чотириста двадцять вісім) грн 21 коп. - пені, 823 (Вісімсот двадцять три) грн 66 коп. - інфляційних втрат та 1 571 (Одна тисяча п`ятсот сімдесят одна) грн 33 коп. - 3% річних, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 146,15 грн (Сто сорок шысть) грн 15 коп.

3. В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2022.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ