ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

20 квітня 2022 року м. ЧернівціСправа № 926/1748-б/20

Суддя Господарського суду Чернівецької області Дутка В.В., розглянувши матеріали справи

за заявою ліквідатора ТОВ "Квент Альянс" Кияновської Л.В., м. Чернівці

до відповідача 1 - Страттон Оакмонт Ребут ЛТД (Stratton Oakmont Reboot LTD), м. Розо Домініка

відповідача 2 - ОСОБА_1 , м. Чернігів

відповідача 3 - ОСОБА_2

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників

в межах справи № 926/1748-б/20 за заявою ГУ ДПС у Чернівецькій області до ТОВ "Квент Альянс" про банкрутство

Представники сторін - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Чернівецької області 03.08.2020 надійшла заява Головного управління ДПС у Чернівецькій області про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Квент Альянс".

Ухвалою від 17.08.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Квент Альянс". Введено процедуру розпорядження майном. Призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Кияновську Л.В.

Постановою суду від 17.11.2020 боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кияновську Л.В.

01.11.2021 до суду звернувся ліквідатор банкрута Кияновська Л.В. із заявою від 20.10.2021 №02-01/24/107 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників, в якій просить покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника на осіб, що є засновниками та виконували повноваження керівника банкрута та стягнути солідарно 15360307,61 грн.

Ухвалою від 02.11.2021 вказану заяву залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

Ухвалою від 03.02.2022 прийнято до розгляду заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників. Розгляд заяви призначено на 07.04.2022. Зобов`язано ліквідатора надати суду належним чином нотаріально засвідчений переклад на англійську мову ухвали суду від 03.02.2022, судового доручення про надання правової допомоги та копії заяви про покладення субсидіарної відповідальності.

18.02.2022 до суду від ліквідатора Кияновської Л.В. надійшов лист, в якому зазначається, що виконати ухвалу суду в частині надання нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову документів на 286 сторінках (оплатити за власний рахунок понад 55000,00 грн) - неможливо, оскільки ліквідатор за 15 місяців виконання повноважень не отримав жодної копійки оплати послуг, а на прохання ліквідатора створити фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат ліквідатора, комітет кредиторів неодноразово відмовляв, про що зазначено в протоколах засідань комітету кредиторів від 27.01.2021, від 26.03.2021, від 26.05.2021 та від 27.09.2021. Крім того, ліквідатором до листа додано копію запрошення ГУ ДПС у Чернівецькій області на засідання комітету кредиторів на 04.03.2022 для розгляду питання щодо створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат ліквідатора.

Ухвалою від 07.04.2022 відкладено розгляд заяви на 20.04.2022.

11.04.2022 ліквідатор звернувся до суду з клопотанням про розгляд заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників без його участі.

18.04.2022 до суду надійшла заява ліквідатора про відмову від вимог до Страттон Оакмонт Ребут ЛТД (Stratton Oakmont Reboot LTD). Заява мотивована неможливістю виконати вимоги ухвали від 03.02.2022 в частині надання суду нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову ухвали суду від 03.02.2022, судового доручення про надання правової допомоги та копії заяви про покладення субсидіарної відповідальності.

19.04.2022 кредитор - ГУ ДПС у Чернівецькій області подало письмові пояснення, яким повідомило суд про отримання ним повідомлення ліквідатора про проведення засідання комітету кредиторів 04.03.2022. Однак, засідання не відбулося, будь-яких повідомлень від ліквідатора про визначення нової дати проведення засідання не надходило. Крім того, кредитор пояснив, що не буде погоджувати пропозицію ліквідатора щодо створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат ліквідатора.

У судове засідання 20.04.2022 представники сторін не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяву ліквідатора про відмову від частини вимог, суд дійшов висновку, що заява ліквідатора підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

У відповідності до п. 1 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями статті 191 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Таким чином, оскільки відмова ліквідатора від частини позовних вимог не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, відмова від позову є формою реалізації прав позивача, заява про відмову від частини позовних вимог підписана цифровим підписом ліквідатора, за таких підстав відмова від частини позовних вимог підлягає прийняттю судом.

У зв`язку з тим, що ліквідатор з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від частини вимог і відмова прийнята господарським судом, провадження у справі в частини вимог підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином надалі суд продовжує провадження у справі в частині вимог до відповідача 2 - ОСОБА_1 та відповідача 3 - ОСОБА_2 .

Дослідивши подані суду документи, суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/21232/16, для забезпечення реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, ліквідатор подає таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута. Звідси й цілком логічно випливає встановлення розміру вимог до третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність, яка визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Це передбачено в ст. 61 діючого Кодексу України з процедур банкрутства.

Кодекс України з процедур банкрутства не містить інформації про конкретні обставини, що мають бути встановлені судом для покладення на особу субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства. Проте, ці обставини сформульовані у судовій практиці, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 910/21232/16.

Отже, обставинами, існування яких свідчить про доведення юридичної особи до банкрутства, є:

- вчинення дій, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення (за відсутності у боржника будь-яких активів);

- вчинення дій, направлених на виведення активів боржника за наявності у боржника заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання) для її погашення;

- вчинення дій, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника в один і той же період часу (податковий період тощо) ) або з незначним проміжком часу з прийняттям рішення, вказівкою на вчинення або власне вчиненням майнових дій з виведення активів боржника за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржником.

За змістом частини 1 статті 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства передбачена юридична відповідальність, яка покладається на суб`єкта підприємництва-боржника, його засновників (учасників), власника майна, а також інших осіб.

Частиною 3 статті 215 Господарського кодексу України визначено, що умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Діюче законодавство України передбачає три види юридичної відповідальності за вказані види порушення вимог законодавства про банкрутство: кримінальну, адміністративну та цивільну - субсидіарну як різновид цивільної.

Стаття 61 Кодексу України з процедур банкрутства, визначаючи такий різновид цивільної відповідальності як субсидіарна, конкретизують суб`єктний склад осіб, до яких може бути застосований цей різновид відповідальності, підстави та умови для її застосування для кожного із суб`єктів цієї відповідальності.

Згідно з частиною 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Визначене нормами статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Об`єктом вказаного правопорушення та захисту при покладенні субсидіарної відповідальності є права кредиторів на задоволення вимог до Боржника, що лишились незадоволеними у справі про банкрутство.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

А тому, дослідження обставин поведінки (дій чи бездіяльності), яка повинна знаходитися в причинно-наслідковому зв`язку відносно порушення, передбаченого частиною 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, а також встановлення вини суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство здійснюється судом, що вирішує спір про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство. Водночас суду, при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, згідно яких, для вирішення питання щодо кола необхідних і достатніх обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, суд, виходячи з диспозиції частини 1 статті 215 Господарського кодексу України та діючого законодавства про банкрутство, дійшов висновку про необхідність конкретизації об`єктивної сторони правопорушення з доведення до банкрутства, банкрутства з вини відповідальних суб`єктів, за які покладається субсидіарна відповідальність, виходячи, зокрема із сукупності таких обставин щодо Боржника та дій (бездіяльності) відповідальних суб`єктів:

1) вчинення суб`єктами відповідальності, за відсутності у боржника будь-яких активів, будь-яких дій/бездіяльності, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення (вказівка на вчинення/вчинення правочину без наміру його реального виконання боржником через відсутність матеріальних, фінансових, інформаційних, технічних, кадрових ресурсів; невиконання податкових зобов`язань, бездіяльність щодо стягнення дебіторської заборгованості тощо); при цьому не забезпечені реальними активами внески до статутного фонду боржника, активами не вважаються;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення майнових дій з виведення активів боржника за наявності у боржника заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника (що вказує на мету - ухилення від погашення боржником заборгованості та її збільшення);

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення дій/бездіяльності з набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника в один і той же період часу (податковий період тощо) або з незначним проміжком часу з прийняттям рішення, вказівкою на вчинення/вчиненням майнових дій з виведення активів боржника за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржником.

Окремо слід відзначити, що оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності (відповідно до наведених моделей) на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суду слід відмежовувати дії та обставини, які належать до ризиків підприємницької/господарської діяльності, що визначені стаття 42 Господарського кодексу України, а саме те що, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за наведені дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності окрім вини (пункт 10.5) є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ліквідатор ТОВ «Квент Альянс» в заяві про притягнення до субсидіарної відповідальності засновника банкрута ОСОБА_1 та колишнього керівника банкрута ОСОБА_2 не навів відомостей, з яких би вбачались обставини вчинення засновником та колишнім керівником банкрута протиправних дій, які мали б наслідком доведення підприємства до банкрутства, ознак фіктивного банкрутства чи його приховування. Зокрема, ліквідатором в заяві про притягнення засновника та колишнього керівника банкрута до субсидіарної відповідальності не наведено та недоведено ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства чи його приховування. В заяві не зазначено, що засновником та керівником банкрута вчинялись умисні дії, які призвели до неможливості задоволення вимог кредиторів, а зміна місця реєстрації ТОВ «Квент Альянс», невжиття заходів до стягнення дебіторської заборгованості, неподання звітності до контролюючих органів за 2017-2020 роки, на які посилається ліквідатор банкрута в обґрунтування заяви не доводять наявності зазначених дій.

Обставини щодо значного погіршення фінансового становища боржника через невжиття відповідачами заходів по недопущенню банкрутства, на які ліквідатор боржника посилається в заяві про притягнення до субсидіарної відповідальності вказаних осіб, самі по собі не свідчать про наявність протиправних, в тому числі недобросовісних дій зазначених осіб, які призвели до цього та не звільняє ліквідатора від доведення наявності таких дій. Погіршення фінансового становища боржника є звичайною причиною неплатоспроможності боржника, в той час, як зазначено вище, саме на ліквідатора покладено обов`язок з доведення наявності протиправних дій ( бездіяльності ) засновника та колишнього керівника ТОВ «Квент Альянс» та причинного зв`язку між такими діями та банкрутством боржника, і такий обов`язок ліквідатором не виконано.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що ліквідатором банкрута не доведено наявність протиправної, в т.ч. недобросовісної поведінки засновника та колишнього керівника банкрута, як елементу (об`єктивної сторони) складу правопорушення, який є підставою для притягнення вказаних осіб до субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Керуючись ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.42, 46, 191, п. 4 ч. 1 ст.231, ст. ст.232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

1.Прийняти відмову ліквідатора Кияновської Л.В. від частини позовних вимог, викладених у заяві ліквідатора банкрута Кияновської Л.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників у справі №926/1748-б/20, а саме до відповідача 1: Страттон Оакмонт Ребут ЛТД (Stratton Oakmont Reboot LTD), м. Розо Домініка та закрити провадження у цій частині.

2.В іншій частині заяви ліквідатора Кияновської Л.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги в порядку та строки, встановленні статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 21.04.2022.

Суддя В.В.Дутка