ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"25" квітня 2022 р. Справа № 924/1295/21

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Кузиній М.-О.С., розглянувши матеріали

за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрасбезпеки, м. Рівне

до Фізичної особи-підприємця Фурманюка Степана Івановича, с. Нападівка Старокостянтинівського району Хмельницької області

про стягнення 16 858,00грн

Представники сторін:

від позивача: Мельник Н.П. - згідно з довіреності №4033/6.3/14-21 від 22.12.2021;

від відповідача: не з`явились.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

29.12.2021 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрасбезпеки, м.Рівне до Фізичної особи-підприємця Фурманюка Степана Івановича, с.Нападівка Старокостянтинівського району Хмельницької області про стягнення 16 858,00 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що еквівалентно 566,19 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку.

Ухвалою суду від 17.01.2022 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1295/21 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 22.02.3033 судом постановлено розгляд справи №924/1295/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12.04.2022 судом закрито підготовче провадження у справі №924/1295/21 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач - Державна служба України з безпеки на транспорті, м.Київ в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрасбезпеки, м.Рівне підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на те, що ФОП Фурманюком Степаном Івановичем 03 травня 2019 на 434 км. а/д Київ-Чоп було здійснено перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень, а саме: навантаження на одиночну вісь 13,11 т. при допустимих 11 т., що є підставою для стягнення з нього на користь держави в особі Укртрансбезпеки 16 858,00 грн. гривень, в дохід дорожнього фонду Державного бюджету України.

Відповідач - Фізична особа-підприємець Фурманюк Степан Іванович, с.Нападівка Старокостянтинівського району Хмельницької області проти позовних вимог заперечує. Посилається на те, що дійсно, вказаний транспортний засіб належить мені на праві приватної власності, фізичній особі. У відповідності до довіреності від 20 листопада 2018 він доручив здійснювати всі дії стосовно вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 та станом на момент перевірки не був обізнаний яким чином його використовує ОСОБА_1 і для чого. На момент проведення перевірки 03 травня 2019 року він не являвся суб`єктом господарювання, не був у встановленому законом порядку зареєстрований як фізична особа-підприємець та не надавав жодних послуг. Реєстрацію себе, як фізичної особи-підприємця, він здійснив лише 03.06.2019. Яким чином та для чого використовував автомобіль ОСОБА_1 йому не відомо, оскільки саме в його законному володінні перебував транспортний засіб на момент перевірки. Жодних видаткових накладних на його ім`я не могло бути так як він момент перевірки не являвся суб`єктом господарювання.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідача не призводить до неможливості вирішення спору по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

03 травня 2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на 434 км а/д Київ-Чоп проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Даний автомобіль належить ФОП Фурманюку Степану Івановичу.

У акті зазначено, що управління транспортним засобом здійснювалося водієм ОСОБА_1. Під час перевірки виявлено, що надання послуг з перевезення вантажів здійснювалося згідно накладної №8/03/05 від 03.05.2019 з перевищенням нормативно допустимих вагових параметрів на одиночну вісь 13,11т. при допустимих 11т. без відповідного дозволу.

Після проведення габаритного-вагового контролю видано квитанцію про зважування, інспекторами складено Довідку від 03.05.2019 №0022572 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, Акт від 03.05.2019 №0001996 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 03.05.2019 № 1996, згідно якого нараховано Фурманюку С.І до сплати 566,19 євро.

Як вбачається із поданої до матеріалів справи позивачем видаткової накладної №8/03/05твід 03.05.2019 постачальником товару є ТОВ "Сотеко" с.Волиця Сокальського району Львівської області, покупцем ТОВ "ВАНІКА" м.Чернігів.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фурманюк Степан Іванович набув статусу фізичної особи-підприємця 03.06.2019.

Як вбачається із завіреної приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавутою Ю.А. довіреності від 20 листопада 2018 Фурманюк Степан Іванович уповноважив ОСОБА_1 бути його повноважним представником перед третіми особами щодо розпорядження (продати за умови сплати державного мита, або податку з фізичних осіб, здавати в оренду, заставляти, експлуатувати, поставити на облік та зняти з обліку, тощо) належним йому на праві Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 5-ВРЕВ УДАІ УМВС у Хмельницькій області м.Старокостянтинів, 08.10.2008, автомобілем марки МАН, моделі 12/192, тип - фургон рефрижератор, номер шасі НОМЕР_3 , 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Здійснювати інші дії стосовно вказаного транспортного засобу.

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Положеннями статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст.33 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

В силу приписів ст.49 Закону України "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення перевезень у внутрішньому сполученні.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Згідно статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п.6 Порядку).

Згідно з п.20 Порядку, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 21 Порядку встановлено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Згідно з п.27 Порядку, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п. 28 Порядку).

Системний аналіз норм законодавства свідчить про те, що відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до ст.1 Правил дорожнього руху України. (Зазначені висновки підтверджуються висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі №806/1450/16 (адміністративне провадження №К/9901/22072/18).

Відповідно до ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Так, під час здійснення габаритно-вагового контролю посадовими особами позивача встановлено, що надання послуг з перевезення вантажів здійснювалося згідно накладної №8/03/05 від 03.05.2019 з перевищенням нормативно допустимих вагових параметрів на одиночну вісь 13,11т. при допустимих 11т. без відповідного дозволу.

Вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України, ст.50 Закону України "Про автомобільний транспорт" має підтверджувати факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником). При цьому, у товарно-транспортній накладній №8/03/05 від 03.05.2019 що міститься у матеріалах справи, не зазначено суб`єкта господарювання, який є перевізником вантажу.

Державною службою України з безпеки на транспорті, м.Київ в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрасбезпеки, м.Рівне не з`ясовано на замовлення якого перевізника здійснювалося надання послуг з перевезення вантажів автомобілем марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що Фурманюк Степан Іванович , як власник автомобіля марки МАН, моделі 12/192, тип - фургон рефрижератор, номер шасі НОМЕР_3 , 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за довіреністю від 20 листопада 2018 передав вказаний транспортний засіб в користування фізичній особі ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 03.05.2019 у водія ОСОБА_1 , що керував транспортним засобом марки МАН, моделі 12/192, тип - фургон рефрижератор, номер шасі НОМЕР_3 , 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності відповідачу, були відсутні документи, на підставі яких встановлюється маршрут проїзду такого транспортного засобу з часу завантаження до часу здійснення габаритно-вагового контролю та плати за такий проїзд.

На час проведення перевірки та складання акту від 03 травня 2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на 434 км а/д Київ-Чоп про проведення габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 Фурманюк Степан Іванович не був фізичною особою-підприємцем (як зазначено у даному акті).

Докази того, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з відповідачем матеріали справи не містять.

Інших доказів, які б підтверджували здійснення 03 травня 2019 року перевезення товару Фурманюком Степаном Івановичем позивачем в судове засідання не подано.

Судом враховується, що відповідач у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", так як його транспортний засіб у спірній ситуації фактично використовувався іншою особою, у той час як за ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника.

При цьому законність або незаконність використання іншою особою належного відповідачу транспортного засобу для здійснення вантажних автомобільних перевезень не є підставою для визначення правового статусу відповідача як перевізника у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про дорожній рух" водій має право: керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування. Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.п.1.10, 2.1, 2.2 затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу - це фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Як слідує з наявних у справі доказів, транспортний засіб є приватною власністю відповідача, а тому він мав законне право передавати керування цим транспортним засобом іншій фізичній особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційні документи на ці транспортні засоби. Проте в даному випадку це жодним чином не зробило його учасником спірних правовідносин.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому за встановлених обставин притягнення його до відповідальності є протиправним.

З огляду на зазначене, у позові Державної служби України з безпеки на транспорті, м.Київ в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрасбезпеки, м.Рівне до Фізичної особи-підприємця Фурманюка Степана Івановича, с.Нападівка Старокостянтинівського району Хмельницької області про стягення 16 858,00 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що еквівалентно 566,19 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку належить відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, 14, Київ, 03135; ) в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрасбезпеки (вул. Небесної Сотні, 34, м. Рівне, 33013) до Фізичної особи-підприємця Фурманюка Степана Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення 16 858,00грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.05.2022.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 4 прим. :

1- до справи;

2, 3 - позивачу( просп. Перемоги, 14, Київ, 03135; вул. Небесної Сотні, 34, м. Рівне, 33013) надіслати на е-пошту: та ;

4 - відповідачу (АДРЕСА_1) надісл. реком. з повідом.