ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2022 р. Справа№ 910/6446/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 (повний текст складено 08.09.2020)

у справі № 910/6446/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 51106,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення 51 106,05 грн., з яких: пеня у розмірі 41 695,22 грн та 9401, 83 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 121/51 від 23.09.2019 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений товар.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 позов задоволено частково; вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" 20 958,16 грн пені, 4497,09 грн 3% річних та 1046,79 грн судового збору; вирішено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7943,62 грн, сплачений згідно платіжного доручення № НД3179 від 17.03.2020, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. У іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 у справі №910/6446/20 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що місцевим господарським судом не враховано те, що:

- частина правочину, а саме п. 9.6. договору суперечить діючому законодавству та фактично не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені вказаним пунктом договору, тому на думку відповідача, розрахунок пені є незаконним, необґрунтованим та безпідставним, оскільки зроблений на підставі правочину, який суперечить діючому законодавству.

- майновий стан відповідача та його фінансова спроможність щодо сплати штрафних санкцій.

Узагальнений виклад позиції позивача

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 у справі № 910/6446/20 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/6446/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 у справі № 910/6446/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б., Тарасенко К.В. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

В силу приписів ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" укладено договір про закупівлю (поставку) товарів № 121/51 (надалі - договір), за умов п.п. 1.1. та 1.2. якого, позивач, як постачальник, зобов`язується поставити відповідачу, як покупцю товари згідно умов договору, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору.

Згідно п. 1.3. договору найменування (номенклатура, асортимент), ціна, кількість, строки (графік) поставки та інші характеристики продукції зазначені в додатках до договору, а саме згідно додатку №1 товаром є - "44170000-2 Плити, листи, стрічки та фольга, пов`язані з конструкційними матеріалами (прокат плаский)", загальною вартістю 3 190 638,24 грн. з ПДВ.

Пунктом 2.5. договору передбачено, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника в порядку, передбаченому додатком до договору.

Відповідно до п. 3 додатку №1 до договору розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів після підписання акту приймання-передачі продукції.

Пунктом 5.3. договору визначено, що датою поставки продукції є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції.

У п.п. 7.1.1 п. 7.1 договору відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлену продукцію.

27.01.2020 між сторонами укладена додаткова угода №1 згідно якої були внесені зміни до договору, зокрема, в частині зміни найменування продукції, збільшення загальної вартості продукції, що закуповується згідно договору до 3 826 662,84 грн та продовження строку дії договору до 31.03.2020.

На виконання умов договору та взятих на себе зобов`язань, позивачем було поставлено відповідачу продукцію, погоджену сторонами у додатку №1 до договору з урахуванням змін внесених згідно додаткової угоди №1 від 27.01.2020 на загальну суму 3 426 630,89 грн з ПДВ.

Факт здійснення поставки продукції підтверджується наявними у матеріалах справи товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі продукції та видатковими накладними: № 208 від 09.10.2019 на суму 410 684,88 грн.; № 220 від 22.10.2019 на суму 398 343,17 грн.; № 225 від 01.11.2019 на суму 404 093,18 грн.; № 228 від 04.11.2019 на суму 409 944,24 грн.; № 229 від 05.11.2019 на суму 409 573.92 грн.; № 230 від 05.11.2019 на суму 394 806,64 грн.; № 246 від 15.11.2019 на суму 161 521,02 грн.; № 263 від 21.11.2019 на суму 215 526,24 грн.; № 17 від 31.01.2020 на суму 224 043,60 грн.; № 20 від 04.02.2020 на суму 398 094,00 грн. Зазначені вище акти, підписані представником відповідача без зауважень щодо якості або кількості продукції.

Вказана у позовній заяві видаткова накладна № 226 від 04.11.2019, а також пов`язані із нею акт приймання-передачі продукції та товарно-транспортна накладна в матеріалах справи відсутні.

У позовній заяві позивач стверджував, що станом на 03.04.2020 відповідачем сплачено основну заборгованість за договором у повному обсязі, але оскільки погашення заборгованості відбувалося з порушеннями строків оплати передбачених у додатку №1 договору, позивач просив суд першої інстанції стягнути на свою користь з відповідача пеню у розмірі 41 695,22 грн та 9401,83 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 позов задоволено частково; вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" 20 958,16 грн пені, 4497,09 грн 3% річних та 1046,79 грн судового збору; вирішено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7943,62 грн сплачений згідно платіжного доручення № НД3179 від 17.03.2020, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. У іншій частині позову - відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі продукції та видаткових накладних: № 208 від 09.10.2019, № 220 від 22.10.2019 № 225 від 01.11.2019, № 228 від 04.11.2019, № 229 від 05.11.2019, № 230 від 05.11.2019, № 246 від 15.11.2019, № 263 від 21.11.2019, № 17 від 31.01.2020, № 20 від 04.02.2020 суд першої інстанції встановив факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 3 426 630,89 грн. з ПДВ та факт прийняття товару відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

В силу вимог ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3 додатку №1 до договору розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів після підписання акту приймання-передачі продукції.

З матеріалів справи вбачається, що товар за видатковою накладною № 208 від 09.10.2019 на суму 410 684,88 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 208 від 10.10.2019; за видатковою накладною № 220 від 22.10.2019 на суму 398 343,17 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 220 від 23.10.2019; за видатковою накладною № 225 від 01.11.2019 на суму 404 093,18 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 225 від 01.11.2019; за видатковою накладною № 228 від 04.11.2019 на суму 409 944,24 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 228 від 05.11.2019; за видатковою накладною № 229 від 05.11.2019 на суму 409 573.92 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 229 від 05.11.2019; за видатковою накладною № 230 від 05.11.2019 на суму 394 806,64 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 230 від 05.11.2019; за видатковою накладною № 246 від 15.11.2019 на суму 161 521,02 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 246 від 18.11.2019; за видатковою накладною № 263 від 21.11.2019 на суму 215 526,24 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 263 від 21.11.2019; за видатковою накладною № 17 від 31.01.2020 на суму 224 043,60 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 17 від 31.01.2020; за видатковою накладною № 20 від 04.02.2020 на суму 398 094,00 грн. переданий відповідачу згідно акту прийому-передачі № 20 від 04.02.2020.

Таким чином, враховуючи узгоджені сторонами у договорі строки здійснення розрахунків, а також положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, останніми термінами проведення відповідачем розрахунків за поставлений товар є: 11.11.2019 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 208 від 09.10.2019; 22.11.2019 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 220 від 22.10.2019; 02.12.2019 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 225 від 01.11.2019; 05.12.2019 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 228 від 04.11.2019; 05.12.2019 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 229 від 05.11.2019; 05.12.2019 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 230 від 05.11.2019; 18.12.2019 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 246 від 15.11.2019; 23.12.2019 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 263 від 21.11.2019; 02.03.2020 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 17 від 31.01.2020; 05.03.2020 за товар поставлений згідно видаткової накладної № 20 від 04.02.2020.

На підтвердження здійснення відповідачем оплати за поставлений товар, позивачем було надано до матеріалів справи довідки про рух коштів за розрахунковим рахунком НОМЕР_1 , які сформовані програмним комплексом в АТ "ОТП Банк" в м. Києві.

Разом з тим, надані позивачем довідки про рух коштів підтверджують лише частину здійснених відповідачем розрахунків, а саме, з них вбачається, що оплата за поставлений товар: згідно видаткової накладної № 208 від 09.10.2019 у сумі 410 684,88 грн. здійснена відповідачем 25.11.2019 (з простроченням оплати на 13 календарних днів); згідно видаткової накладної № 220 від 22.10.2019 у сумі 398 343,17 грн. здійснена 05.11.2019 (у строки передбачені договором); згідно видаткової накладної № 228 від 04.11.2019 у сумі 409 944,24 грн. здійснена 07.02.2020 (з простроченням оплати на 62 календарні дні); згідно видаткової накладної № 229 від 05.11.2019 у сумі 409 573,92 грн. здійснена 27.12.2019 (з простроченням оплати на 21 календарний день); згідно видаткової накладної № 230 від 05.11.2019 у сумі 394 806,64 грн. здійснена 13.01.2020 (з простроченням оплати на 38 календарних днів); згідно видаткової накладної № 246 від 15.11.2019 у сумі 161 521,02 грн. здійснена 13.12.2019 (у строки передбачені договором).

Докази щодо термінів здійснення оплати за товар поставлений згідно видаткових накладних № 225 від 01.11.2019, № 226 від 04.11.2019, № 263 від 21.11.2019, № 17 від 31.01.2020 та № 20 від 04.02.2020 позивачем до суду першої інстанції не надані, а отже, у суду відсутня можливість встановити факт порушення відповідачем строків здійснення розрахунків і відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача неустойки та 3% річних за порушення строків оплати за вищезгаданими видатковими накладними.

Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що наявні в матеріалах справи акти звірки взаєморозрахунків не відповідають вимогам щодо належності та достовірності доказів, оскільки вказані акти підписані лише представником позивача, а тому інформація яка в них наведена не є узгодженою з відповідачем і не відображає згоду відповідача щодо стану проведених розрахунків.

Водночас, судова колегія зауважує на тому, що суд першої інстанції достовірно встановив порушення відповідачем п. 3 додатку №1 до договору, щодо строків розрахунку за поставлений товар згідно видаткових накладних № 208 від 09.10.2019, № 228 від 04.11.2019, № 229 від 05.11.2019 та № 230 від 05.11.2019.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 9.6. договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Статтею 549 Цивільного кодексу України, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ст.і 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За умовами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, з огляду на здійсненні розрахунки суду першої інстанції, перевірених судом апеляційної інстанції, вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 41 695,22 грн та 3 % річних у розмірі 9401,83 грн підлягає частковому задоволенні, а саме, в частині пені - 20 958,16 грн та 3 % річних - 4497,09 грн.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 у справі № 910/6446/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству.

Твердження відповідача про те, що п. 9.6. договору суперечить вимогам чинного законодавства, та фактично не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені вищевказаним пунктом договору, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, принцип договірного регулювання правовідносин, втілений у чинному законодавстві, дозволяє сторонам договору на власний розсуд визначати свої взаємні права та обов`язки.

У свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що сторони, врахувавши встановлену законом свободу договору, визначили саме таку відповідальність, що у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції. При цьому, судова колегія зазначає, що вказаний пункт договору в судовому порядку сторонами не був оскаржуваний, тобто п. 9.6. договору є дійсним.

Доводи відповідача стосовно неврахування судом першої інстанції майнового стану відповідача та його фінансової спроможність щодо сплати штрафних санкцій, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відповідачем не було заявлено клопотання у порядку ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, аналогічне положення закріплені також у ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України

При цьому, судова колегія зауважує на тому, що визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку, який повинен бути доведений у даному випадку відповідачем.

Підсумовуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Інші наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права та матеріального права.

Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав колегією суддів також не встановлено.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 у справі № 910/6446/20 - без змін.

Матеріали справи № 910/6446/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко