ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2022 р. Справа №921/115/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Гунька О.

розглянуши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Білявинці" від 08.11.2021.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 (повний текст рішення складено 13.10.2021, суддя Гевко В.Л.)

та на додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 (повний текст рішення складено 19.10.2021, суддя Гевко В. Л.)

у справі № 921/115/21

за позовом Приватного підприємства "Білявинці" с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722

до відповідача Фізичної особи - підприємця Дергуна Ігоря Володимировича, с. Білявинці, Бучацький район, Тернопільська область,

про визнання недійсним договору оренди від 03 липня 2017 року, додаткової угоди від 28.12.2018 та актів приймання-передачі автомобілів в кількості 12 штук.

за участю представників:

від позивача - Недошитко О.І., Коцюба Н.Я., Павловська Н.Т.;

від відповідача (в режимі відеоконференції) - не з`явився;

01.03.2021 року Приватне підприємство "Білявинці" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Дергуна Ігоря Володимировича про визнання недійсними договору оренди від 03 липня 2017 року, додаткової угоди від 28.12.2018 та актів приймання-передачі автомобілів в кількості 12 штук, що є додатками до договору за підписом комерційного директора ПП «Білявинці» - ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/477/20 за позовом Фізичної особи - підприємця Дергуна Ігоря Володимировича до Приватного підприємства «Білявинці» про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди транспортних засобів від 03 липня 2017 року, який підписаний зі сторони Орендаря комерційним директором ПП «Білявинці» - ОСОБА_1 Про існування вищевказаного договору оренди, включно з додатковою угодою від 28.12.2018 і актами приймання-передачі транспортних засобів, що є додатками №№1-12 до нього, та про його зміст ПП «Білявинці» стало відомо із позовної заяви про стягнення заборгованості у справі №921/477/20. Зі змісту даних правочинів вбачається, що ОСОБА_1 вчиняв спірні правочини в якості уповноваженого працівника ПП "Білявинці", що засвідчується посиланням у спірних правочинах на його посаду (комерційний директор), займану у позивача, а також підставу представництва - «наказ», що за своєю суттю є внутрішнім актом уповноваженої посадової особи, а саме, розпорядчим документом, який видається керівником на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції. Разом з тим, ні змісту самого "наказу", ні його реквізитів (дати, номера) у договорі оренди не зазначено. Так само, ФОП Дергун І.В. не надав будь-якої інформації щодо змісту "наказу" та його реквізитів у позові, а також інших заявах по суті в межах господарської справи №921/477/20, як і ухилився від надання будь-яких пояснень з цього приводу. ПП «Білявинці» стверджує, що жодним чином та у жодний спосіб не уповноважувало комерційного директора ОСОБА_1 вчиняти дії від імені Підприємства щодо укладення та підписання правочинів, у тому числі підписувати договори з ФОП Дергуном І.В. Комерційний директор ПП «Білявинці» - ОСОБА_1 є особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (договору оренди та додатків до нього) з Фізичною особою підприємцем Дергуном І.В., відповідно договір оренди транспортних засобів від 03 липня 2017 року та всі додатки до нього, які підписані зі сторони ПП "Білявинці" комерційним директором - ОСОБА_1, на думку позивача, підлягають визнанню судом недійсними.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 року у справі № 921/115/21 (суддя В.Л. Гевко) у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 110-137).

Ухвалюючи рішення, суд здійснивши аналіз повноважень комерційного директора ПП «Білявинці» - ОСОБА_1 визначеного внутрішніми документами ПП «Білявинці», а також - зміст укладених спірних правочинів, дійшов висновку, що під час укладення ним спірних правочинів мало місце перевищення ним своїх повноважень. Разом з тим, суд вважає, що подані відповідачем докази достатньо вірогідно підтверджують вчинення зі сторони позивача дій по прийняттю до виконання вказаних спірних правочинів - так званих «конклюдентних дій».

Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 року у справі № 921/115/21 (суддя В.Л. Гевко) судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви до Господарського суду Тернопільської області в розмірі 2270,00 грн., покладено на позивача - Приватне підприємство "Білявинці"; стягнуто з Приватного підприємства "Білявинці" на користь Фізичної особи - підприємця Дергуна Ігоря Володимировича 11616,00 грн. витрат на правову допомогу (т. 2, а.с. 167-173).

При прийнятті додаткового рішення, суд враховуючи обставини справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи те, чи були вони фактично понесені стороною, дійшов висновку, що доведеними є витрати, понесені відповідачем на отримання професійної правової допомоги, наданої йому адвокатом Суп М.Б., в розмірі 11616,00 грн.

Не погодившись з даними рішеннями, позивач оскаржив їх в апеляційному порядку, вважає оскаржувані рішення незаконними, необґрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з огляду на наведене, просив скасувати рішення та додаткове рішення у даній справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) скаржник зазначає, що суд першої інстанції погодившись з доводами позивача, що спірні правочини укладені (підписані) від імені ПП «Білявинці» комерційним директором - ОСОБА_1, як особою без представницької дієздатності, яка не була уповноважена на таке представництво і не мала повноважень діяти від імені Підприємства, дійшов невірного висновку, що під час укладення даних правочинів мало місце перевищення повноважень та неправильно застосував ст. 241 ЦК України;

2) на думку скаржника, за фактично встановлених обставин у даній справі, не може бути застосована до спірних правовідносин ст. 92 ЦК України, на яку місцевий господарський суд покликається в оскаржуваному рішенні;

3) скаржник наголошує на відсутності будь-якої мотивації у оскаржуваному рішенні щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 28.12.2018 про внесення змін до договору оренди транспортних засобів б/н від 03.07.2017;

4) судом першої інстанції недостовірно викладено зміст предмета спірного договору в частині об`єкта оренди (складу орендованого майна);

5) місцевий господарський суд взяв до уваги письмові докази (документи), подані відповідачем із суттєвим порушенням встановленого процесуальним законом порядку їх подання. Разом з тим, суд не надав оцінку долученому до матеріалів даної справи висновку експерта № 308/309/21-22 від 07.07.2021 на предмет його належності, допустимості та достовірності, як доказу.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника, вважає їх необґрунтованими та незаконними, такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Зокрема зазначає, що згідно наказу Приватного підприємства «Білявинці» №ОС-3 від 05.10.2015 «Про прийняття на роботу ОСОБА_1», ОСОБА_1 прийнято на посаду комерційного директора з 07.10.2015 з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Як вбачається із змісту наданої позивачем копії посадової інструкції комерційного директора Приватного підприємства «Білявинці» від 01.10.2015, а саме п.б, «...Директор комерційний, в тому числі, виконує роботу по прийманню, зберіганню та відпуску матеріальних цінностей (зокрема, паливно-мастильних матеріалів, запасних частин до техніки та інших товарно-матеріальних цінностей, продукції, товарів), у зв`язку з чим приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей ввірених йому для зберігання або для інших цілей...». З огляду на зазначене, саме на комерційного директора ПП «Білявинці» ОСОБА_1 покладено функцію та обов`язки з прийняття та зберігання в даному випадку транспортних засобів за договором оренди транспортних засобів від 03 липня 2017 року та актами цриймання- передачі транспортних засобів до договору оренди транспортних засобів, як товарно-матеріальних цінностей. Вказаний правочин був схвалений керівництвом Приватного підприємства «Білявинці» з моменту його вчинення, оскільки саме позивач - ПП «Білявинці» проводило виконання за спірним договором, з огляду на виписки з банківських рахунків Фізичної особи підприємця Дергуна Ігоря Володимировича за період з 01.07.2017-31.12.2017 та 01.01.2018-31.12.2018, якими підтверджується факт сплати позивачем плати за оренду автомобілів шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок Фізичної особи - підприємця - Дергуна Ігоря Володимировича, де підстава і призначення платежу вказані, як «плата за оренду автомобілів», що в свою чергу свідчить про здійснення конклюдентних дій зі сторони позивача в сторону відповідача, а відтак і визнання самого договору. Відповідач наголошує, що факт використання позивачем належних відповідачу транспортних засобів в господарській діяльності з метою надання послуг з перевезення вантажів в користь третіх осіб в період з 09.03.3019 по 21.03.2019, підтвержується товарно-транспортними накладними, що містяться в матеріалах справи. Відповідач стверджує, що спірний договір неоспорювався позивачем з моменту його укладення, а саме з 03 липня 2017 року. Посилання скаржника, як обгрунтування позову на обставини справи №921/811/19 за позовом ПП «Білявинці» до ТзОВ «ЮНАЙТЕД НІТРОДЖЕН ЛОГІСТІК» про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу автомобілів, яка розглянута Господарським судом Тернопільської області 13.05.2020 не мають самостійного правового значення у даній справі, так як, Дергун Ігор Володимирович не був учасником вказаної справи, рішення у даній справі жодним чином не впливають на його права та обов`язки, предмет спору у справі №921/811/19 не тотожний з предметом спору у даній справі. Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз І.Є.Заблоцького за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 07.07.2021 №308/309/21-22 у господарській справі №921/477/20 за позовом ФОП Дергун І.В. до ПП «Білявинці» про стягнення заборгованості, підпис у рядку «ФОП Дергун І.В.» у договорі про оренду транспортного засобу від 03.07.2017 укладеного між Фізичною особою-підприємцем Дергуном Ігорем Володимировичем та Приватним підприємством «Білявинці» в особі директора ОСОБА_2 виконано не Дергуном Ігорем Володимировичем, а іншою особою. Не визнаються відповідачем і доводи скаржника про факт переплати орендної плати ПП «Білявинці» в користь відповідача згідно договору про оренду транспортного засобу від 03 липня 2017 року підписаного зі сторони приватного підприємства «Білявинці» директором ОСОБА_2., з тих підстав, що такий правочин не укладався та не підписувався Дергуном І.В.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 у даній справі, відповідач звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що в апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано незаконності додаткового рішення про стягнення судових витрат. Просить оскаржувані рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи, наведені у апеляційній скарзі та просили стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 23000,00 грн.

Представник відповідача не забезпечив проведення судового засідання в режимі відеоконференції у відповідності з ухвалами суду від 31.03. та 18.04.2022.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, заслухавши пояснення представників позивача, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваних рішеннь з огляду на наступне:

03.07.2017 між Фізичною особою - підприємцем Дергун Ігорем Володимировичем (Орендодавець) та Приватним підприємством «Білявинці» (Орендар) було укладено договір оренди транспортних засобів. Відповідно до п.1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, Орендодавець зобов`язується передати за плату Орендареві у тимчасове користування транспортні засоби для використання в господарській діяльності Підприємства згідно додатків до договору, а Орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування передані Орендодавцем транспортні засоби, що визначені у додатках до договору, ключі від транспортних засобів та реєстраційні документи та сплачувати Орендодавцеві орендну плату (т. 2, а.с. 6-8).

Згідно з пунктом 2.1 підпункту 2.1.1 договору Орендодавець зобов`язувався в триденний строк після підписання цього договору передати в тимчасове користування Орендаря зазначені в п.1.1 договору транспортні засоби. Передача транспортних засобів здійснюється за актами приймання-передачі транспортних засобів (додаток 1 до договору), що є основним документом для проведення розрахунків між сторонами.

За користування визначених у п.1.1 договору транспортними засобами Орендар сплачує Орендодавцю щомісячно орендну плату в розмірі 25000,00 грн. за кожен транспортний засіб без сплати податку на додану вартість на підставі актів приймання-передачі транспортних засобів (додаток 1 до договору) (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.3 договору сторони погодили, що Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату за користування транспортними засобами протягом дії цього договору щомісячно до 25 числа кожного наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок або банківську карту Орендодавця.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 27 червня 2019 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його невиконання чи неналежне виконання, яке мало місце під час дії цього договору (п.п. 5.1, 5.2 договору).

У відповідності до п. 5.3 договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін договору у разі не виконання іншою стороною умов передбачених цим договором, в порядку визначеному чинним законодавством. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається (п. 5.4 договору).

Договір оренди транспортних засобів від 03.07.2017 підписано зі сторони Орендодавця - ФОП Дергуном І.В., зі сторони Орендаря - комерційним директором ПП «Білявинці» ОСОБА_1 і завірений печаткою Підприємства.

На виконання умов вищевказаного договору, в користування позивача в період з 05 липня 2017 року по 31 травня 2019 року відповідачем було передано 12 належних йому на праві приватної власності транспортних засобів, що підтверджується актами приймання-передачі транспортного засобу (т. 2, а.с. 9-20). Відповідно до даних актів Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне користування належні Орендодавцеві на праві власності транспортні засоби у придатному для використання стані у відповідності до мети оренди. Сторонами підтверджено відсутність недоліків транспортних засобів на момент передачі в оренду. Акти приймання-передачі транспортного засобу підписано зі сторони Орендодавця - ФОП Дергуном І.В., зі сторони Орендаря - комерційним директором ПП «Білявинці» ОСОБА_1

28 грудня 2018 року, сторони підписали додаткову угоду про внесення змін до п.3.1 договору оренди транспортних засобів укладеного 03 липня 2017 року в частині розміру орендної плати, виклавши його у наступній редакції: « 3а користування визначених у п.1.1 договору транспортними засобами Орендар сплачує Орендодавцю щомісячно орендну плату в розмірі 30782,00 грн. за кожен транспортний засіб без сплати податку на додану вартість на підставі актів приймання-передачі транспортних засобів (додаток № до договору)» (т. 2, а.с. 21).

Згідно виписок з банківських рахунків Фізичної особи підприємця Дергуна Ігоря Володимировича за період з 01.07.2017-31.12.2017 та з 01.01.2018 - 31.12.2018, Приватне підприємство «Білявинці» сплачувало орендну плату за користування транспортними засобами шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок відповідача (т. 1, а.с. 134-151).

Предметом спору у цій справі є вимога ПП «Білявинці» про визнання недійсними договору оренди від 03 липня 2017 року, додаткової угоди від 28.12.2018 та актів приймання-передачі автомобілів в кількості 12 штук, що є додатками до договору за підписом комерційного директора ПП «Білявинці» - ОСОБА_1

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, 03.07.2017 між Фізичною особою - підприємцем Дергун Ігорем Володимировичем (Орендодавець) та Приватним підприємством «Білявинці» (Орендар) було укладено договір оренди транспортних засобів, відповідно до умов якого, Орендодавець зобов`язується передати за плату Орендареві у тимчасове користування транспортні засоби для використання в господарській діяльності Підприємства згідно додатків до договору, а Орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування передані Орендодавцем транспортні засоби, що визначені у додатках до договору, ключі від транспортних засобів та реєстраційні документи та сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

Згідно із ч.ч. 1, ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні визначення містить норма ст. 759 ЦК України, яка зокрема зазначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Параграфом 5 Глави 58 Цивільного кодексу України (Найм (оренда) транспортного засобу) врегульовані відносини та особливості оренди виключно транспортних засобів. Норми параграфу 5 Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства, регламентують обмежену сферу орендних правовідносин - лише пов`язаних з орендою (наймом) виключно транспортних засобів і поширюються виключно на правовідносини між орендодавцем транспортного засобу та орендарем транспортного засобу, отже, є спеціальними нормами для даного виду правовідносин та є превалюючими над загальними нормами.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Із змісту статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно норм ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 ЦК України).

Щодо покликань скаржника на те, що оспорювані правочини укладені (підписані) від імені позивача комерційним директором ПП «Білявинці» ОСОБА_1, як особою без представницької дієздатності, яка не була уповноважена на таке представництво і не мала повноважень діяти від імені позивача, колегія суддів здійснивши аналіз повноважень комерційного директора ПП «Білявинці» ОСОБА_1, визначеного внутрішніми документами ПП «Білявинці», а також зміст укладених спірних правочинів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що під час укладення ОСОБА_1 спірних правочинів мало місце перевищення ним своїх повноважень, при цьому суд апеляційної інстанції враховує таке:

Пунктом 2.1.1 договору оренди транспортних засобів від 03.07.2017 сторони погодили, що Орендодавець зобов`язується в триденний строк після підписання цього договору передати в тимчасове користування Орендаря зазначені в п.1.1 договору транспортні засоби. За умовами договору, передача транспортних засобів в оренду здійснюється за актами приймання-передачі транспортних засобів (додатки до договору), що є основними документами для проведення розрахунків між сторонами.

На виконання умов даного договору, в користування позивача в період з 05 липня 2017 року по 31 травня 2019 року відповідачем було передано 12 належних йому на праві приватної власності транспортних засобів, серед яких: 1) спеціалізований напівпричіп, марки WEІGНТLІFТЕR, модель - 3SТТ, тип: Н/ПР- САМОСКИД -Е, номер шасі НОМЕР_1 колір зелений, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 05.07.2017; 2) спеціалізований напівпричіп, марки МАGYАR., модель - SR34Е, тип: ЦИСТЕРНА -Е, номер шасі: НОМЕР_4 , колір білий, рік випуску 1995, реєстраційний номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 від 02.11.2016; 3) спеціалізований напівпричіп, марки ВODЕХ, модель - КІS 3WА, тип: Н/ПР- САМОСКИД -Е, номер шасі НОМЕР_7 , колір зелений, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_9 від 05.07.2017; 4) спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, марка DAF модель - FТ ХF 105.460. 2006 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_12 від 09.08.2016; 5) спеціалізований напівпричіп, марки РОLKОN, модель - NW-192, тип: Н/ПР- САМОСКИД -Е. номер шасі: НОМЕР_13 , колір синій, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_15 від 08.07.2017; 6) спеціалізований напівпричіп, марки WEІGНТLІFТЕR, модель - 3STD, тип: Н/ПР- САМОСКИД- Е, номер шасі НОМЕР_16 , колір синій, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_18 від 08.07.2017; 7) спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, марка VOLVO, модель - РН 12. 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_19 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_20 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_21 від 15.11.2017; 8) спеціалізований напівпричіп, марки АDIGE, модель - СY-772-FFЗВ, тип: НАПІВПРИЧІП Н/ПР-ЦИСТЕРНА - Е, номер шасі: НОМЕР_22 , колір сірий, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_23 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_24 від 27.12.2017; 9) спеціалізований напівпричіп, марки SDС, модель - ТRАІLЕRS SDС, тип: Н/ПР- ЦИСТЕРНА ХАРЧОВА - Е, номер шасі: НОМЕР_25 , колір сірий, рік випуску 2005. реєстраційний номер НОМЕР_26 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_27 від 10.03.2018; 10) спеціалізований напівпричіп, марки General tгаіlегs, модель - D-JD-SRЗ, тип: Н/ПР- САМОСКИД -Е, номер шасі НОМЕР_28 , колір чорний, рік випуску 2002, реєстраційний номер НОМЕР_29 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_30 від 17.04.2018; 11) спеціалізований напівпричіп, марки SDС, модель-ТР-35S, тип: Н/ПР-САМОСКИД- Е, номер шасі НОМЕР_31 , колір червоний, рік випуску 2002, реєстраційний номер НОМЕР_32 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_33 від 28.04.2018; 12) спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, марка VOLVO. тип: В452264. модель - FН 13.480, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_34 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_35 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_36 , що підтверджується актами приймання-передачі транспортних засобів.

Відповідно до актів приймання-передачі транспортних засобів, Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне користування (оренду) належні Орендодавцеві на праві власності транспортні засоби у придатному для використання стані у відповідності до мети оренди. Сторонами підтверджено відсутність недоліків транспортних засобів на момент передачі в оренду.

Як зазначалось вище, 28.12.2018 сторони підписали додаткову угоду про внесення змін до п.3.1 договору оренди транспортних засобів, укладеного 03 липня 2017 року в частині розміру орендної плати, виклавши його у наступній редакції: « 3а користування визначених у п.1.1 договору транспортними засобами Орендар сплачує Орендодавцю щомісячно орендну плату в розмірі 30782,00 грн. за кожен транспортний засіб без сплати податку на додану вартість на підставі актів приймання-передачі транспортних засобів (додаток № до договору). Інші умови вищевказаного договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені сторонами раніше, і сторони підтверджують їх обов`язковість для себе. Додаткова угода зі сторони Орендаря підписана комерційним директором ПП «Білявинці» ОСОБА_1 і завірений печаткою Підприємства.

Про прийняття до виконання укладених правочинів зі сторони позивача - ПП «Білявинці» свідчать, зокрема виписки з банківських рахунків відповідача - Фізичної особи підприємця Дергуна Ігоря Володимировича за період з 01.07.2017-31.12.2017 та з 01.01.2018 - 31.12.2018, позивач - Приватне підприємство «Білявинці» сплачувало відповідачу - орендну плату за користування транспортними засобами шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок відповідача, де підстава і призначення платежу вказані, як «плата за оренду автомобілів», що в свою чергу свідчить про здійснення конклюдентних дій зі сторони позивача в сторону відповідача, а відтак і визнання самого договору. Колегія суддів зазначає, що спірний договір оренди транспортних засобів та додаткова угода про внесення змін до даного договору неоспорювався позивачем з моменту його укладення, а саме з 03 липня 2017 року.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що між Приватним підприємством «Білявинці» та Фізичною особою - підприємцем Дергун Ігорем Володимировичем було укладено договір оренди транспортних засобів від 03 липня 2017 року за підписом директора ПП «Білявинці» ОСОБА_2 на строк до 31 грудня 2018 року і саме на підставі цього договору оренди транспортних засобів за підписом директора ПП «Білявинці» ОСОБА_2 між ПП «Білявинці» та ФОП Дергуном І.В. виникли господарські відносини і здійснювалась оплата в період з 01.07.2017 по 31.12.2018, оскільки, з наявної в матеріалах справи копії договору про оренду транспортного засобу від 03.07.2017 за підписом директора ПП «Білявинці» ОСОБА_2 вбачається, що Орендодавець передає Орендарю в користування - лише один автомобіль за додатком № 1 (інших доказів матеріали справи не місять), тоді як подані відповідачем докази свідчать, що предметом спірного договору від 03.07.2017 укладеного з відповідачем від імені позивача ОСОБА_1, було декілька транспортних засобів, і вони використовувались в роботі позивача (т. 1, а.с. 202-203).

Щодо представлених для огляду в судовому засіданні представниками позивача додатків (актів приймання-передачі транспортного засобу) до договору оренди транспортних засобів від 03 липня 2017 року за підписом директора ПП «Білявинці» ОСОБА_2, колегія суддів таким не надає правової оцінки, з огляду на те, що такі відсутні в матеріалах даної господарської справи та судом першої інстанції не надавалась оцінка зазначеним документам.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи міститься копія висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз І.Є.Заблоцького за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 07.07.2021 №308/309/21-22 у господарській справі №921/477/20 за позовом ФОП Дергуна І.В. до ПП «Білявинці» про стягнення заборгованості, згідно якого, підпис у рядку «ФОП Дергун І.В.» у договорі про оренду транспортного засобу від 03.07.2017 укладеного між Фізичною особою-підприємцем Дергуном Ігорем Володимировичем та Приватним підприємством «Білявинці» в особі директора ОСОБА_2 виконано не Дергуном Ігорем Володимировичем , а іншою особою (т. 2, а.с. 59-65).

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач не спростував обставини використання ПП «Білявинці» належних відповідачу транспортних засобів у своїй господарській діяльності, з метою надання послуг з перевезення вантажів на користь третіх осіб в період з 09.03.2019 по 21.03.2019, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії товарно-транспортних накладних, чим спростовуються і доводи скаржника, що ПП «Білявинці» не передавались ключі від них (т. 1, а.с. 96-133).

Крім того, колегія суддів зауважує, що представники позивача в судовому засіданні не заперечували фактичного користування транспортними засобами відповідача.

З огляду на вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для відмови господарським судом у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договору оренди від 03 липня 2017 року, додаткової угоди від 28.12.2018 та актів приймання-передачі автомобілів в кількості 12 штук, що є додатками до договору за підписом комерційного директора ПП «Білявинці» - ОСОБА_1

Щодо додаткового рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 року у даній справі, яким судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви до Господарського суду Тернопільської області в розмірі 2270,00 грн., покладено на позивача -Приватне підприємство "Білявинці"; стягнуто з Приватного підприємства "Білявинці" на користь Фізичної особи - підприємця Дергуна Ігоря Володимировича 11616,00 грн. витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує таке:

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, частиною третьою вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 5 названої статті встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такій вчинялись.

Згідно із до статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатом діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача - Суп М. подано до Господарського суду Тернопільської області клопотання б/н та б/д (вх.№7908 від 27.09.2021) про стягнення витрат на професійну правову допомогу у даній справі, надану згідно акта приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 15.03.2021, а саме: складання відзиву на позовну заяву та додатків до нього - 1056х5=5280,00 грн. ; - складання заперечення на відповідь на відзив - 1056х2=2112,00 грн.; - підготовка та подання до суду клопотання про долучення до справи письмових доказів - 1056х2=2112,00 грн.; - участь адвоката відповідача в 6-ти судових засіданнях - 1056х6=6336,00 грн. (т. 2, а.с. 139, 145-146).

Місцевий господарський суд частково задовільняючи клопотання представника відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи обставини справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи те, чи були вони фактично понесені стороною, дійшов підставного та обґрунтованого висновку, що доведеними є витрати, понесені відповідачем на отримання професійної правової допомоги, наданої йому адвокатом Суп М.Б. в розмірі 11616,00 грн. (5280,00 грн. - за складання відзиву на позовну заяву та додатків до нього; 2112,00 грн. - за складання заперечення на відповідь на відзив ; 1056,00 грн. - за підготовку та подання клопотання про долучення до справи письмових доказів; 3168,00 грн. - за участь в 7-ми судових засіданнях).

Водночас, колегія суддів зауважує, що в поданій апеляційній скарзі скаржником жодним чином не обґрунтовано незаконності додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 року та у додатковому рішенні від 12.10.2021 у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваних рішень суду першої інстанції, як таких, що ухвалені відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо клопотання поданого представником позивача - адвокатом Коцюбою Н.Я. про відшкодування витрат на правничу допомогу б/н від 23.03.2022, в якому остання просить стягнути з ФОП Дергуна І.В. на користь ПП «Білявинці» 23000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом господарської справи № 921/115/21 у суді апеляційної інстанції, судова колегія враховує таке:

З огляду на те, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 у справі № 921/115/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог заявлених ПП «Білявинці», колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість зазначеного рішення суду першої інстанції, відтак, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 129, 269, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2021 та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 у справі №921/115/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 04.05.2022 року.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік