ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Справа№ 911/3424/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 15.02.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фан Гейм"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21 (суддя Грабець С.Ю., повний текст ухвали складено 24.11.2021)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фан Гейм"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бирема"

про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фан Гейм» звернулось до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Бирема», у якій заявник просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, в межах суми стягнення у розмірі 1 377 153,84 грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Бирема» і знаходяться (обліковуються) на банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фан Гейм» про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено того, що обставини, на які він послався у заяві про забезпечення позову, свідчать про неможливість виконання рішення суду в разі невжиття судом заходів забезпечення позову, а забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фан Гейм» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким накласти арешт на грошові кошти в межах суми стягнення у розмірі 1 377 153,84 грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Бирема» і знаходяться (обліковуються) на банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом першої інстанції не враховано доказів, поданих заявником в обґрунтування ризику невиконання договірних зобов`язань відповідачем, з яких вбачається наявність зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках ТОВ «Бирема» в межах суми стягнення, що є предметом спору, його майновим характером та обставинами, що свідчать про наявність значних ризиків невиконання рішення суду;

- судом не враховано правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду, які наведені заявником в подібних правовідносинах.

09.12.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фан Гейм» на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В, Яковлєв М.Л.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №911/3424/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 13.12.2021 відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фан Гейм" на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

23.12.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/3424/21.

У період з 28.12.2021 по 14.01.2021 головуючий суддя - Шаптала Є. Ю. перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фан Гейм» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.02.2022.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

10.02.2022 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бирема» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому наведено заперечення щодо доводів апеляційної скарги, яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Бирема» просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, зазначаючи наступне:

- твердження заявника в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову є недоведеними жодним чином та ґрунтуються на припущеннях заявника;

- на момент звернення з апеляційної скаргою відповідачем на користь заявника було сплачено грошові кошти в якості повернення коштів за суборенду відповідно до договору суборенди, тобто дії відповідача спрямовані на вирішення питання мирним шляхом.

15.02.2022 в судове засідання з`явилися представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фан Гейм» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бирема».

Представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бирема» заперечив проти доводів апеляційної скарги з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, поданого до суду під час апеляційного провадження, та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звернувшись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фан Гейм» посилається на наступні обставини:

- предметом позову, з яким заявник має намір звернутись до суду, є майнова вимога про повернення (стягнення з ТОВ «Бирема») суборендної плати в розмірі 1 377 153,84 грн на підставі укладеного 31.08.2021 між ТОВ «Бирема» та ТОВ «Фан Гейм» договору суборенди;

- у власності відповідача відсутнє нерухоме майно, за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду;

- на переконання заявника, відповідач може вчиняти дії з грошовими коштами та має маленький розмір статутного капіталу, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду або взагалі позбавити можливості виконати рішення суду.

Враховуючи наведені обставини, заявник вважає, що єдиним ефективним засобом забезпечення позову в даному випадку є накладення арешту на банківські рахунки ТОВ «Бирема» в межах суми стягнення в розмірі 1 377 153,84 грн, оскільки вбачається наявність зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача та предметом спору, його майновим характером та обставинами, що свідчать про наявність значних ризиків невиконання рішення суду.

Також заявник звертає увагу суду на постанови Верховного Суду в подібних правовідносинах.

На вказані обставини посилається скаржник і в апеляційній скарзі.

ТОВ «Бирема» у свою чергу заперечує проти вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на недоведення заявником його тверджень в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, які на його думку ґрунтуються на припущеннях.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши доводи учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на учасника справи, який звертається до суду із заявою про забезпечення позову та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони іншим особам здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №910/12661/19.

Суд звертає увагу, що процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову також є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Виходячи з викладеного, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, при цьому забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як стверджує апелянт, необхідність вжиття заявлених заходів обґрунтовується відсутністю у власності відповідача нерухомого майна, за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду, а на думку заявника відповідач може вчиняти дії з грошовими коштами та має маленький розмір статутного капіталу, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду або взагалі позбавити можливості виконати рішення суду.

На підтвердження зазначених доводів заявником зокрема надано суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що на переконання апелянта не було враховано судом першої інстанції.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не доведено того, що обставини, на які він послався у заяві про забезпечення позову, свідчать про неможливість виконання рішення суду в разі невжиття судом заходів забезпечення позову, а забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.

Колегією суддів враховано доводи апеляційної скарги, однак суд звертає увагу, що наведені заявником підстави для вжиття заходів забезпечення позову є припущеннями, що не є достатньо обґрунтованими підставами для застосування заходів забезпечення позову.

Підсумовуючи викладене, судова колегія визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, оскільки заявником не доведено, що невжиття судом заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано, як і не наведено обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Таким чином, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фан Гейм» на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фан Гейм" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/3424/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження № 911/3424/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.04.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв