ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2022 р. Справа№ 910/12974/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Куксова В.В.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2021

у справі №910/12974/21 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Веско"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Веско" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вагонів у загальному розмірі 134596,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з надання послуг перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 відкрито провадження у справі №910/12974/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №910/12974/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Веско" 108112,60 грн штрафних санкцій, в задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що вантаж, який перевозився за залізничними накладними, Залізницею доставлено за межами термінів доставки, у зв`язку з чим суд, здійснивши власний перерахунок штрафу, дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 108112,60 грн. Клопотання відповідача про застосування строків позовної давності залишено судом без задоволення, посилаючись на те, що позивачем не пропущено визначений чинним законодавством строк позовної давності, виходячи з того, що строк позовної давності щодо вимог по даній справі не сплинув, оскільки в силу положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжено на строк дії карантину запровадженого Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (який неодноразово продовжувався).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права. Зокрема, скаржник стверджує, що по заявленим вимогам сплив строк позовної давності, оскільки ст. 315 Господарського кодексу України не підпадає під перелік статей, строки яких продовжено на строк дії карантину.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/12974/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Куксов В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/12974/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 задоволено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 та поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №910/12974/21, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №910/12974/21, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1471/22 від 13.04.2022, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12974/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 апеляційну скаргу у справі №910/12974/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Куксов В.В., Андрієнко В.В., у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід прийняти до провадження визначеним складом суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

З наявних у матеріалах справи повідомлень про вручення поштових відправлень слідує, що рекомендовану кореспонденцію суду отримано учасниками справи.

Отже, в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від від 07.12.2021 у справі №910/12974/21 в апеляційному порядку.

В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, протягом грудня 2019 року Приватним акціонерним товариством "Веско" на адресу Державного підприємства "Бердянський морський порт" було відвантажено "глину кислотривку та вогнетривку, не пойменовану в алфавіті" (станція відправляння "Дружковка", станцією призначення "Бердянська (експ.)") по наступним залізничним накладним: №52869435 від 05.12.2019, дата прибуття 13.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52870698 від 05.12.2019, дата прибуття 13.12.2019, провізний платіж 51468,00 грн; №52933819 від 10.12.2019, дата прибуття 18.12.2019, провізний платіж 60046,00 грн; №52926854 від 10.12.2019, дата прибуття 18.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52947074 від 11.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52946985 від 11.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 84580,00 грн; №52938404 від 11.12.2019 дата прибуття 20.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52938453 від 11.12.2019, дата прибуття 20.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52938412 від 11.12.2019, дата прибуття 20.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52947041 від 11.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 33832,00 грн; №52953015 від 12.12.2019 дата прибуття 20.12.2019 провізний платіж 17156,00 грн; №52953031 від 12.12.2019, дата прибуття 20.12.2019, провізний платіж 51468,00 грн; №52954740 від 12.12.2019, дата прибуття 20.12.2019, провізний платіж 76122,00 грн; №52953023 від 12.12.2019, дата прибуття 20.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52967791 від 13.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52965662 від 13.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 25734,00 грн; №52968518 від 13.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52968534 від 13.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 93038,00 грн; №52967783 від 13.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52968492 від 13.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 8578,00 грн; №52968542 від 13.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 33832,00 грн; №52968559 від 13.12.2019, дата прибуття 23.12.2019, провізний платіж 33832,00 грн.

Відправка вантажу здійснювалась Одеською філією Акціонерного товариства "Укрзалізниця". Відповідно до накладних швидкість перевезення визначено як "вантажну", відстань перевезення - 622 км.

За твердженнями позивача, після прибуття вантажу на станцію призначення Бердянськ (експ.) було встановлено несвоєчасність доставки указаних залізничних вагонів, зокрема, згідно накладних:

- з простроченням на 3 доби №№52869435, 52870698 (відправлення 05.12.2019, прибуття 13.12.2019), №№52933819, 52926854 (відправлення 10.12.2019, прибуття 18.12.2019), №№52953015, 52953031, 52954740, 52953023 (відправлення 12.12.2019, прибуття 20.12.2019);

- з простроченням на 4 доби №№52938404, 52938453, 52938412 (відправлення 11.12.2019, прибуття 20.12.2019);

- з простроченням на 5 діб №№52967791, 52965662, 52968518, 52968534, 52967783, 52968492, 52968542, 52968559 (відправлення 13.12.2019, прибуття 23.12.2019);

- з простроченням на 7 діб №№52947074, 52946985, 52947041 (відправлення 11.12.2019, прибуття 23.12.2019).

24.02.2020 Приватне акціонерне товариство "Веско" звернулося до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензією про стягнення штрафу за прострочення терміну доставки навантажених вагонів, згідно якої просило відповідача сплатити штраф у розмірі 156467,20 грн за порушення строків доставки навантажених вагонів. Вказана претензія залишена відповідачем без розгляду.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе по вищенаведених накладних зобов`язань та здійснення доставки вантажу з простроченням строків поставки, позивач керуючись положеннями Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів стверджує, що Акціонерне товариство «Укрзалізниця» зобов`язане сплатити Приватному акціонерному товариству "Веско" штраф у розмірі 134596,40 грн, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач заперечував проти позовних вимог та зазначив, що позивачем неправильно визначено термін доставки, як наслідок надлишково визначено штраф у розмірі 26591,80 грн. Також відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дослідивши обставини даної справи погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не узгоджуються з нормами права, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача і супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції до місця призначення.

Статтею 41 Статуту встановлено, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №644 (далі - Правила обчислення термінів доставки вантажу), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41 Статуту) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1 вказаних Правил).

Згідно з п. 2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Пунктом 2.10 названих Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п. 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

При цьому, виходячи з правового аналізу вищенаведеної норми, слід констатувати, що визначений її приписами штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Тобто, у випадку якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що відстань доставки за доданими до матеріалів справи накладними складає 622 км, в силу п.п. 1.1.1 та п. 2.4 Правил, строк доставки товару становить 5 діб.

Суд першої інстанції перевіривши розрахунок штрафу за несвоєчасну доставку вагонів окремо по кожній накладній та з урахуванням кількості днів прострочення, залізничного тарифу, вказаного у накладних, дійшов до висновку про часткову обґрунтованість штрафу у розмірі 108112,60 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, по накладним №№52869435, 52870698, 52933819, 52926854, 52953015, 52953031, 52954740, 52953023 позивачем при розрахунку застосований штраф у розмірі 20% від розміру провізної плати.

По накладним №№52938404, 52938453, 52938412, 52967791, 52965662, 52968518, 52968534, 52967783, 52968492, 52968542, 52968559, 52947074, 52946985, 52947041 позивачем при розрахунку застосований штраф у розмірі 30% від розміру провізної плати.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем неправильно визначено термін доставки в результаті чого невірно визначено суму штрафу яка підлягає до стягнення.

Так, відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012 «Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів» нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб.

Відтак, враховуючи порядок обчислення термінів доставки залізницею вантажів, за накладними:

- №№52869435, 52870698 від 05.12.2019 (вантаж був доставлений 13.12.2019), №№52933819, 52926854 від 10.12.2019 (вантаж був доставлений 18.12.2019), №№52953015, 52953031, 52954740, 52953023 від 12.12.2019 (вантаж був доставлений 20.12.2019) вантаж доставлений з простроченням повних 2 діб;

- за накладними №№52938404, 52938453, 52938412 від 11.12.2019 (вантаж був доставлений 20.12.2019) вантаж доставлений з простроченням повних 3 діб;

- за накладними №№52967791, 52965662, 52968518, 52968534, 52967783, 52968492, 52968542, 52968559 від 13.12.2019 (вантаж був доставлений 23.12.2019) вантаж доставлений з простроченням повних 4 діб;

- за накладними №№52947074, 52946985, 52947041 від 11.12.2019 (вантаж був доставлений 23.12.2019) вантаж доставлений з простроченням повних 6 діб.

Суд апеляційної інстанції виконавши арифметичну перевірку суми штрафних санкцій за порушення строків поставки вантажу, з урахуванням кількості днів прострочення та провізної плати, встановив, що здійснений судом першої інстанції перерахунок суми штрафних санкцій є вірним та складає 108112,60 грн.

Отже, встановивши факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу та беручи до уваги, що відповідачем не спростовано відсутність своєї вини у простроченні термінів доставки вантажу, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення строків доставки вантажу є обґрунтованими у розмірі 108112,60 грн.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, в суді першої інстанції відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положенням ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а ст. 258 названого Кодексу до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною третьою статті 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Як зазначалося, приписами ч. 1 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Що ж до перевезення вантажів залізницею, то відповідно до ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог ст. 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обмеження.

Частиною п`ятою статті 307 ГК України, яка кореспондується з частиною четвертою статті 909 та статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, і останні зміни до зазначених статей Статуту залізниць України вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Господарський кодекс України прийнятий 16.01.2003 і набрав чинності з 01.01.2004, і ст. 315 цього Кодексу передбачено певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення, він також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності.

Відтак положення ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положеннями ст. 315 ГК України таким чином, що позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на пропозицію позивача або з дня закінчення строку, встановленою ч. 3 ст. 315 ГК України для відповіді на пропозицію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч.ч. 2, 3 ст. 315 ГК України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постановах від 11.04.2019 у справі №905/729/18, від 13.08.2019 у справі №910/11614/18, від 10.09.2019 у справі №905/2303/18.

Таким чином, позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6 - місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3 - місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України та ст. 315 ГК України.

Як слідує з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство "Веско" звернулося до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензією 24.02.2020. А отже, в силу положень ст. 315 ГК України, відповідач мав надати відповідь на претензію у строк до 24.05.2020.

З огляду на те, що відповідач у визначений ст. 315 ГК України строк відповідь на претензію не надав, позивач мав право звернутися до суду у строк до 24.11.2020, проте позивач звернувся до суду із даним позовом 05.08.2021 (згідно накладної Укрпошти на конверті).

Водночас постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. установлено на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 дію карантину продовжено з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. Постановою Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 дію карантину продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 р. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 дію карантину продовжено з 19 грудня 2020 р. до 1 жовтня 2021 р.

2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 р. №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» (далі - Закон №540-ІХ), яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину."

З огляду на викладене, враховуючи, що до вимог стосовно пред`явлення перевізникові позову застосовується спеціальна позовна давність, яка в даному випадку визначається положення ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України та положеннями ст. 315 ГК України, зважаючи на приписи ст.ст. 256, 258 (що встановлюють загальний та спеціальний строк позовної давності, які підлягають застосуванню щодо усіх цивільних та/або господарських вимог) п. 12 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, дату звернення позивача із даним позовом до суду (05.08.2021), Господарський суд міста Києва дійшов правильного висновку про звернення позивача з даним позовом у межах позовної давності, оскільки закінчення строку позовної давності припало на період дії карантину строк якого продовжено до 31.08.2021. Таким чином доводи скаржника стосовно того, що по заявленим вимогам сплив строк позовної давності, оскільки ст. 315 ГК України не підпадає під перелік статей, строки яких продовжено на строк дії карантину, не приймаються судом до уваги та ґрунтуються на вільному тлумаченні норм права.

Відтак, у даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 108112,60 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №910/12974/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" має бути залишена без задоволення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарского процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 07.12.2021 у справі №910/12974/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва 07.12.2021 у справі №910/12974/21.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Куксов

В.В.Андрієнко