РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2022Справа № 910/20221/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

про стягнення 1258,18 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 1258,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, 18.06.2021 в м. Миколаїв на вул. Біла сталось ДТП за участі автомобіля «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ЗАЗ 110307-42» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Дана ДТП сталась в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «ЗАЗ 110307-42», що підтверджується європротоколом. Внаслідок даної ДТП автомобілю марки «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ 110307-42» на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 10928,16 грн. Проте, відповідачем було сплачено лише частину страхового відшкодування в сумі 9669,98 грн, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 1258,18 грн. Зазначив, що розрахунок матеріального збитку позивача було зроблено на підставі акту виконаних робіт №ЗА-0002254 від 27.08.2021. Також вказав, що саме ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» є належним відповідачем, оскільки даний спір полягає у неправомірному розрахунку суми страхового відшкодування відповідачем.

Відповідач проти задоволення позовної заяви заперечив, посилаючись на те що, ним в повному обсязі виконано свої зобов`язання перед позивачем, рахунок-фактура №СЧ-0000266 від 30.06.2021 є неналежним та допустимим доказом розміру заподіяних збитків. Додатково вказав, що позивачем було помилково визначено ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у статусі відповідача, оскільки різниця між фактичним розміром шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування має відшкодовуватись особою, винною у скоєнні ДТП.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.03.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Наша Автоцивілка» №5040503, відповідно до умов якого страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, в тому числі за страховим ризиком - ДТП здійснити на умовах цього договору виплату страхового відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу або третій особі, а страхувальник зобов`язується сплатити страхову премію у визначені терміни та виконати інші умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема позовної заяви, повідомлення про ДТП, що має ознаки страхового випадку, 18.06.2021 о 13:35 год у м. Миколаїв, по вул. Карпенко, вугол Білої сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ««Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ЗАЗ 110307-42» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження

По факту вказаної ДТП водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 18.06.2021.

Як визначено ст.33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Інструкція) (затверджено протоколом президії МТСБУ від 11.08.2011 за №274/2011).

Відповідно до п. 1 вказаної вище Інструкції, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Повідомлення) це письмове повідомлення встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) зразка, яке надається Страховику чи МТСБУ водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п. 2 Інструкції, Повідомлення заповнюється та підписується водіями транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Повідомлення може оформлятися одним із водіїв транспортних засобів виключно у разі, якщо оформлення ДТП здійснювалося уповноваженими на те працівниками міліції.

При складанні Повідомлення використовується тільки один комплект документів, що складається з трьох аркушів: титульної сторінки, оригіналу та копії повідомлення будь-якого учасника ДТП (п. 3 Інструкції).

Пунктом 4 Інструкції закріплено, що повідомлення заповнюється чітко, розбірливо, від руки кульковою ручкою, бажано друкованими літерами, при цьому обов`язково зазначаються всі відомості про кожного учасника ДТП. Вибір учасником колонки (жовта чи блакитна) не має значення.

У п.5 Інструкції зазначено, що у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти Повідомлення. У такому разі водії транспортних засобів після складення Повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про її настання.

Згідно із положеннями п.6 Інструкції, виправлення у Повідомленні категорично забороняються. Замість зіпсованого бланку заповнюється інший. Тільки після підписання Повідомлення водіями учасниками ДТП, аркуші розділяються для кожного із водіїв.

Відповідно до п.7 вказаної Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, схема ДТП; у пункті 10 стрілкою необхідно вказати напрям і місце початкового удару (первинного контакту); у пункті 11 стисло зазначаються видимі пошкодження кожного транспортного засобу; у пункті 12 (клітинки 1-17) відмічаються знаком «Х» обставини, які відносяться та характеризують ДТП.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту «Наша Автоцивілка» №5040503 від 25.03.2021 на підставі страхового акту №2145083-1 від 07.07.2021, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 22755,35 грн на рахунок ТОВ «АвтоЗАЗ-Сервіс», що підтверджується наявною копією платіжного доручення №25856 від 07.07.2021.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі акту виконаних робіт №ЗА-0002254 від 27.08.2021, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 22755,35 грн.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Так, матеріалами справи підтверджується, що під час здійснення розрахунку суми страхового відшкодування позивачем враховано п.7.39 Методики та здійснено розрахунок з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно до Звіту про визначення коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу №29672 від 01.12.2021 в розмірі 0,69.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 10928,16 грн.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Судом встановлено, що 21.07.2021 відповідачем було сплачено частину страхового відшкодування в сумі 9669,98 грн, що підтверджується довідкою про надходження коштів на ПрАТ «СК «ВУСО».

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля марки «ЗАЗ 110307-42» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху, що підтверджує наявність вини останнього у ДТП.

Крім того, факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу) із визнанням своєї вини ОСОБА_2 , вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ЗАЗ 110307-42» д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/203050354 у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

З наявного в матеріалах справи Витягу з інформаційної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що поліс обов`язкового страхування №ЕР/203050354 був чинний на момент скоєння ДТП (18.06.2021). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн, розмір франшиза - 0 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, позивачу, як страховику, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту «Наша Автоцивілка» №5040503 від 25.03.2021 перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , мав до особи відповідальної за завдані збитки.

Оскільки, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (матеріальний збиток) становить 10928,16 грн та заявлена в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (130000 грн), суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 1258,18 грн.

Заперечення відповідача, щодо неналежності та не допустимості рахунку №СЧ-0000266 від 30.06.2021 ТОВ «АвтоЗАЗ-Сервіс», як доказу, що підтверджує вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, суд відхиляє, з огляду на наступне.

З матеріалів справи, вбачається, що розрахунок матеріального збитку, позивачем було зроблено не на підставі рахунку-фактури №СЧ-0000266 від 30.06.2021, а саме на підставі акту виконаних робіт №ЗА-0002254 від 27.08.2021, який підтверджує фактичну суму розміру заподіяної шкоди та платіжного доручення №25856 від 07.07.2021 яке є реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вартість запчастин є завищеною.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44; ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) страхове відшкодування в розмірі 1258 грн (одна тисяча двісті п`ятдесят вісім) грн 18 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 25.04.2022

Суддя Я.В. Маринченко