ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3942/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства Агріматко-Україна до Товариства з обмеженою відповідальністю Садкорн про стягнення заборгованості в загальному розмірі 89098,92 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Агріматко-Україна звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Садкорн про стягнення про стягнення заборгованості за договором поставки № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. в загальному розмірі 89098,92 грн., в т.ч.: 75596,54 грн. основного боргу, 4983,16 грн. пені, 6419,09 грн. інфляційних втрат, 2100,13 грн. 3% річних. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне.

23 березня 2020 року між Приватним акціонерним товариством Агріматко-Україна та Товариством з обмеженою відповідальністю Садкорн було укладено договір поставки № СЗР-415000008, відповідно до п. 1.1 якого позивач взяв на себе зобов`язання поставити на адресу відповідача товар на умовах цього договору, а відповідач взяв на себе зобов`язання прийняти товар та сплатити його вартість в обсязі та строки, встановлені договором.

Так, позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором ним виконані в повному обсязі та в межах дії договору на адресу відповідача був поставлений товар на загальну суму 90286,03 грн., а саме: за видатковою накладною № 331008 від 31.03.2020 р. на суму 29315,00 грн., за видатковою накладною № 526005 від 26.05.2020 р. на суму 12914,19 грн., за видатковою накладною № 527012 від 27.05.2020 р. на суму 8645,42 грн., за видатковою накладною № 601004 від 29.05.2020 р. на суму 20762,52грн., за видатковою накладною № 612016 від 12.06.2020 р. на суму 3733,00 грн., за видатковою накладною № 617009 від 17.06.2020 р. на суму 8876,50 грн., за видатковою накладною № 713018 від 13.07.2020 р. на суму 530038,00 грн.

Як вказує позивач, відповідно до умов договору (додатки № 1-5специфікації) повний розрахунок за отриманий товар відповідач повинен був здійснити 31.12.2020 р. Водночас, за ствердженнями позивача, вартість отриманого товару відповідачем була сплачена частково в сумі 14689,49 грн., а саме: платіжні доручення № 62 від 31.03.2020 р. на суму 4871,34 грн., № 82 від 25.05.2020 р. на суму 2087,19 грн., № 83 від 26.05.2020 р. на суму 4739,76 грн., № 92 від 12.06.2020 р. на суму 1562,76 грн., № 100 від 30.06.2020 р. на суму 1428,42 грн.

Таким чином, як вказує позивач, станом на 07.12.2021 р. за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 75596,54 грн. (90286,03 грн. - 14689,49 грн. = 75596,64 грн.), доказом існування якої є акт взаєморозрахунків від 31.12.2020 р.

Крім того, за ствердженнями позивача, відповідачем порушені строки проведення розрахунків за товар, передбачені специфікаціями до договору (додатки № 1-5 специфікації).

Наразі позивач зауважує, що з метою досудового врегулювання спору ним було направлено на адресу відповідача лист-вимогу № від 26.10.2021р., яку останнім залишено без відповіді та без виконання.

Пунктом 6.2 договору передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасний розрахунок у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відтак, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача за договором, позивачем нараховано пеню за неналежне виконання відповідачем умов спірного договору в сумі 4983,16 грн., що заявлена до стягнення.

Крім того, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого товару, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 2100,13 грн. та інфляційні втрати в сумі 6419,09 грн., що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.12.2021 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства Агріматко-Україна прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3942/21 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.01.2022 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.01.2022 р. розгляд справи № 916/3942/21 відкладено розгляд справи на 07 лютого 2022 р.

07.02.2022 р. від представника позивача через систему Електронний суд надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.02.2022 р. розгляд справи № 916/3942/21 відкладено на 28 лютого 2022 р.

Між тим розгляд справи у судовому засіданні 28.02.2022 р. о 17 год. 00 хв. не відбувся у зв`язку із запровадженням 24.02.2022 р. воєнного стану указом Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. Крім того, 14.03.2022 р. указом Президента України № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено воєнний стан до 25.04.2022 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.03.2022 р. розгляд справи призначено в засіданні суду на 03 травня 2022 р.

18.04.2022 р. від представника позивача через систему Електронний суд надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача з підстав знаходження останнього за межами України, а його відсутність не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення ухвал суду про відкриття провадження у справі від 28.12.2021 р. (а.с. 53), про відкладення розгляду справи від 17.01.2022 р. (а.с. 54), про відкладення розгляду справи від 07.02.2022 р. (а.с. 61).

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

23 березня 2020 р. між Приватним акціонерним товариством Агріматко-Україна (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Садкорн (покупець) укладено договір поставки № СЗР-415000008, згідно п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві на умовах DDP Одеська область Біляївський район с. Маяки (згідно з Правилами Інкотермс в редакції 2010 р.) товари (надалі іменуються товари) за номенклатурою та в строки відповідно до специфікацій (надалі іменуються специфікації), які є додатками до цього договору та його невід`ємними частинами, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену в специфікаціях до договору вартість в строки та в порядку, передбаченому договором та специфікаціями до нього.

Відповідно до п. 2.1 договору ціни товарів визначаються сторонами як договірні. Кількість та ціни товарів указуються в специфікаціях до договору, які є його невід`ємними частинами. Загальна сума договору визначається шляхом складання підсумкових сум по специфікаціях до цього договору.

Згідно п. 2.2 договору строки поставки товару погоджуються сторонами та відображаються в специфікаціях.

В п.п. 3.1, 3.3 договору сторони визначили, що постачальник зобов`язаний: передати покупцю товар у строки, визначені п. 1.1 договору. Товар постачається централізовано-кільцевими завезеннями повністю або частинами за попередніми заявками покупця, узгодженими з постачальником в будь-якій формі (в т.ч. усно). Постачальник свідчить, що товар, який постачається, під забороною (арештом) не перебуває, є вільним від будь-яких прав стягнення, застави, та інших подібних прав та вимог будь-якого виду, включаючи відсутність договірних прав третіх осіб чи зобов`язань перед будь-якими третіми особами щодо товару, які можуть бути реалізовані після укладення договору.

Умовами п.п. 3.4, 3.5 договору визначено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, вказаний у п. 1.1 цього договору, в погоджені сторонами строки. Здійснити оплату за придбаний товар згідно умов статті 4 даного договору.

Покупець здійснює обов`язкову часткову попередню оплату у розмірі 20% від суми договору, яка розраховується згідно п. 2.1. Сума та строки попередньої оплати указуються у специфікації (п. 4.1 договору).

Згідно п. 4.2 договору на решту суми постачальник надає покупцеві відстрочку по оплаті. Покупець сплачує решту суми згідно строків, які відображено в специфікації.

Відповідно до п. 4.3 договору ціни на товари є договірними і вказані у специфікаціях.

В п. 5.1 договору визначено, що відвантаження товару постачальником здійснюється виключно за умови виконання п. 4.1.

Положеннями п. 5.2 договору передбачено, що передача товару постачальником представнику покупця здійснюється виключно за умови надання представником покупця документу, що підтверджує його повноваження на отримання товару (довіреності).

Пунктом 6.2 договору визначено, що у випадку затримки оплати з вини покупця, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

У разі, якщо поставлений постачальником товар виявиться таким, що не відповідає умовам цього договору та вимогам чинного законодавства України, і така невідповідність підтверджена відповідними документами, постачальник за вимогою покупця здійснює заміну товару протягом семи банківських днів з дати отримання такої вимоги, а у разі неможливості здійснити таку заміну, сплачує вартість товару, який виявиться невідповідним протягом десяти банківських днів (п. 6.4 договору).

Умовами п. 6.6 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства України.

Право власності на товар покупець набуває з моменту передачі товару (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 7.2 договору взаємодія сторін в ході прийому-передачі товару, що постачається, регламентується нормами чинного законодавства.

Згідно п. 9.1 договору всі спори, що можуть виникнути в ході виконання договору, сторони вирішують шляхом переговорів. Якщо сторони не досягнуть узгодженого рішення, спір вирішується у відповідному господарському суді.

В п. 9.2 договору сторони визначили, що додатки до договору і протоколи, в залежності від їхнього змісту, можуть доповнювати або змінювати зміст окремих пунктів договору за умови підписання повноважними особами обох сторін.

Умовами п. 9.3 договору визначено, що згідно з положеннями, викладеними у ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони домовились встановити загальний строк позовної давності - 5 (п`ять) років та спеціальний строк позовної давності, в частині стягнення пені - 5 (п`ять) років.

Положеннями п. 10.3 договору передбачено, що останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, вищевказаний договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов?язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки товару № СЗР-415000008 між позивачем та відповідачем складено додатки, а саме:

- додаток № 00001 від 23.03.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. специфікацію № 00001, в якій сторонами погоджено продукцію, що підлягає поставці за спірним договором поставки, на загальну суму 29315,00 грн. (в т.ч. ПДВ 4885,83 грн.), а також строки оплати товару покупцем;

- додаток № 00002 від 25.05.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. специфікацію № 00002, в якій сторонами погоджено продукцію, що підлягає поставці за спірним договором поставки, на загальну суму 12914,19 грн. (в т.ч. ПДВ 2152,37 грн.), а також строки оплати товару покупцем;

- додаток № 00003 від 25.05.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. специфікацію № 00003, в якій сторонами погоджено продукцію, що підлягає поставці за спірним договором поставки, на загальну суму 29407,94 грн. (в т.ч. ПДВ 4901,32 грн.), а також строки оплати товару покупцем;

- додаток № 00004 від 12.06.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. специфікацію № 00004, в якій сторонами погоджено продукцію, що підлягає поставці за спірним договором поставки, на загальну суму 9772,40 грн. (в т.ч. ПДВ 1628,73 грн.), а також строки оплати товару покупцем;

- додаток № 00005 від 30.06.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. специфікацію № 00001, в якій сторонами погоджено продукцію, що підлягає поставці за спірним договором поставки, на загальну суму 8876,50 грн. (в т.ч. ПДВ 1479,42 грн.), а також строки оплати товару покупцем.

Так, судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору № СЗР-415000008 позивачем Приватним акціонерним товариством Агріматко-Україна було здійснено поставку обумовленого договором товару на адресу відповідача на загальну суму 90286,03 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- видатковою накладною № 331008 від 31.03.2020 р. на суму 29315 грн. (в т.ч. ПДВ 4885,83 грн.);

- видатковою накладною № 526005 від 26.05.2020 р. на суму 12914,19 грн. (в т.ч. ПДВ 2152,37 грн.);

- видатковою накладною № 527012 від 27.05.2020 р. на суму 8645,42 грн. (в т.ч. ПДВ 1440,90 грн.);

- видатковою накладною № 601004 від 29.05.2020 р. на суму 20762,52 грн. (в т.ч. ПДВ 3460,42 грн.);

- видатковою накладною № 612016 від 12.06.2020 р. на суму 3733,00 грн. (в т.ч. ПДВ 622,17 грн.);

- видатковою накладною № 617009 від 17.06.2020 р. на суму 6039,40 грн. (в т.ч. ПДВ 1006,57 грн.);

- видатковою накладною № 713018 від 13.07.2020 р. на суму 8876,50 грн. (в т.ч. ПДВ 1479,42 грн.).

При цьому, поставлений позивачем товар було отримано відповідачем, що вбачається з підпису директора Садовника С.М. на вищезазначених накладних, а також скріплено відповідною печаткою покупця.

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем за укладеним договором щодо поставки товару згідно вищевказаних актів видаткових накладних.

Більш того, слід зазначити, що у випадку поставки позивачем неналежної якості відповідач був наділений правом на відмову в отриманні такого товару, натомість товар було прийнято без зауважень, про що свідчать наявні підписи відповідача на вказаних видаткових накладних.

За умовами п. 6.4 договору у разі, якщо поставлений постачальником товар виявиться таким, що не відповідає умовам цього договору та вимогам чинного законодавства України, і така невідповідність підтверджена відповідними документами, постачальник за вимогою покупця здійснює заміну товару протягом семи банківських днів з дати отримання такої вимоги, а у разі неможливості здійснити таку заміну, сплачує вартість товару, який виявиться невідповідним протягом десяти банківських днів.

Таким чином, відповідач, як покупець, за умовами спірного договору поставки № СЗР-415000008 мав здійснити перевірку додержання позивачем, як постачальником, умов договору щодо постачання товару та у випадку виявлення товару, що не відповідає умовам цього договору та вимогам чинного законодавства України пред`явити позивачу відповідну вимогу щодо заміни товару. Водночас, господарський суд зауважує, що відповідачем не надано до матеріалів справи доказів пред`явлення позивачу такої вимоги відповідно до п. 6.4 договору, що свідчить про погодження останнім із якістю ті кількістю поставленого позивачем товару.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

В свою чергу отримання відповідачем поставленого з боку позивача товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки № СЗР-415000008 та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, за умовами п.п. 4.1, 4.2 договору покупець здійснює обов`язкову часткову попередню оплату у розмірі 20% від суми договору, яка розраховується згідно п. 2.1. Сума та строки попередньої оплати указуються у специфікації. На решту суми постачальник надає покупцеві відстрочку по оплаті. Покупець сплачує решту суми згідно строків, які відображено в специфікації.

При цьому, в специфікації № 00001 від 23.03.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. сторони встановили наступний строк оплати покупцем товару: 23.03.2020 р. попередня оплата в розмірі 4871,34 грн., 15.11.2020 р. погашення товарного кредиту в розмірі 24443,66 грн.; в специфікації № 00002 від 25.05.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. сторони встановили наступний строк оплати покупцем товару: 25.05.2020 р. попередня оплата в розмірі 2078,19 грн., 31.12.2020 р. погашення товарного кредиту в розмірі 10836,00 грн.; в специфікації № 00003 від 25.05.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. сторони встановили наступний строк оплати покупцем товару: 25.05.2020 р. попередня оплата в розмірі 4739,79 грн., 31.12.2020 р. погашення товарного кредиту в розмірі 24668,16 грн.; в специфікації № 00004 від 12.06.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. сторони встановили наступний строк оплати покупцем товару: 12.06.2020 р. попередня оплата в розмірі 1562,76 грн., 15.10.2020 р. погашення товарного кредиту в розмірі 8209,64 грн.; в специфікації № 00005 від 30.06.2020 р. до договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. сторони встановили наступний строк оплати покупцем товару: 30.06.2020 р. попередня оплата в розмірі 1428,42 грн., 15.10.2020 р. погашення товарного кредиту в розмірі 7448,08 грн.

Так, з огляду на вказані положення договору та специфікацій, відповідач зобов`язався здійснити попередню оплату 20% вартості товару, що поставляється, а на решту суми постачальником надається покупцеві відстрочка по оплаті, строки якої визначаються у специфікаціях.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Наразі, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем була здійснена попередня оплата, встановлена у кожній із зазначених вище специфікацій, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень (а.с. 23-27), а саме: 31.03.2020 р. здійснено оплату в розмірі 4871,34 грн. згідно платіжного доручення № 62 від 31.03.2020 р.; 25.05.2020 р. здійснено оплату в розмірі 2087,19 грн. згідно платіжного доручення № 82 від 25.05.2020 р.; 26.05.2020 р. здійснено оплату в розмірі 4739,78 грн. згідно платіжного доручення № 83 від 26.05.2020 р.; 12.06.2020 р. здійснено оплату в розмірі 1562,76 грн. згідно платіжного доручення № 92 від 12.06.2020 р.; 30.06.2020 р. здійснено оплату в розмірі 1428,42 грн. згідно платіжного доручення № 100 від 30.06.2020 р.

Таким чином із вказаних платіжних доручень вбачається, що відповідачем відповідно до п. 4.1 договору була сплачена попередня оплата у розмірі 20% на загальну суму 14689,49 грн., розмір якої зазначався сторонами у специфікаціях № 00001 від 23.03.2020 р., № 00002 від 25.05.2020 р., № 00003 від 25.05.2020 р., № 00004 від 12.06.2020 р., № 00005 від 30.06.2020 р. до договору поставки № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р.

Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 75596,54 грн. (90286,03 грн. поставленого товару 14689,49 грн. сплаченого відповідачем).

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем отриманого товару згідно умов договору поставки № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р., в матеріалах справи відсутні. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості отриманого товару за вказаними накладними в межах спірного договору № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

При цьому із наявного в матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків від 06.01.2021 р. за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. вбачається, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю Садкорн перед Приватним акціонерним товариством Агріматко-Україна станом на 31.12.2020 р. становить 75596,54 грн. Вказаний акт підписано уповноваженими представниками та скріплено печатками товариств, а відтак погоджено як постачальником ПрАТ Агріматко-Україна, так і покупцем ТОВ Садкорн.

Відтак, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості в розмірі 75596,54 грн.

Разом з тим з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставлених товарів не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Адже за ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо вимог позивача про стягнення пені в сумі 4983,16 грн. за прострочення оплати за поставлені товари суд зазначає наступне.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.2 договору у випадку затримки оплати з вини покупця, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Відтак, за загальним правило частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України. Так, нарахування пені можливо за шість місяців, визначених частиною шостою статті 232 ГК України, а право на стягнення такої пені може бути заявлено в межах передбаченого пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України річного строку позовної давності.

Відтак, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення оплати за поставлений товар позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка склала 4983,16 грн., розрахунок якої наведено у додатках до позову (а.с. 7).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що відповідачем несвоєчасно були виконані зобов`язання за договором поставки № СЗР-415000008 від 23.03.2020 р. щодо здійснення оплати за поставлені товари, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню згідно п. 6.2 договору, виходячи з облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді прострочення. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені в розмірі 4983,16 грн., судом встановлено, що розрахунок пені було здійснено позивачем вірно за весь заявлений період прострочення. Відтак, з відповідача підлягають стягненню пеня в розмірі 4983,16 грн. При цьому здійснений позивачем розрахунок суми пені за несвоєчасну оплату поставленого товару відповідачем не оспорено.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір 3% річних також визначений сторонами в спірному договорі.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором поставки щодо оплати вартості поставленого товару, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в загальному розмірі 2100,13 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних був здійснений позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 2100,13 грн. При цьому здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого товару відповідачем не оспорено.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату поставленого товару в розмірі 6419,09 грн. та встановлено, що такий розрахунок є помилковими з огляду на невірно визначений сукупний індекс інфляції. Так, позивачем за період з 04.01.2021 р. по 07.12.2021 р. нараховано 6419,09 грн. із застуванням сукупного індексу інфляції 1.08491248, однак за даними Державної служби статистики України у вказаному періоді сукупний індекс інфляції дорівнював 1,094. Відтак, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат з урахуванням встановленого судом сукупного індексу інфляції за весь період прострочення складає 7106,07 грн. ((75596,54 грн. х 1,094) 75596,54 грн.). В свою чергу оскільки заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем остаточно в розмірі 6419,09 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Агріматко-Україна обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства Агріматко-Україна до Товариства з обмеженою відповідальністю Садкорн про стягнення заборгованості в загальному розмірі 89098,92 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю Садкорн (67654, Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, вул. Щорса, буд. 3; ) на користь Приватного акціонерного товариства Агріматко-Україна (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 12/10; ) основний борг в сумі 75596/сімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість/грн. 54 коп., пеню в сумі 4983/чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят три/грн. 16 коп., 3% річних в розмірі 2100/дві тисячі сто/грн. 13 коп., інфляційні втрати в сумі 6419/шість тисяч чотириста дев`ятнадцять/грн. 09 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270/дві тисячі двісті сімдесят/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 04 травня 2022 р.

Суддя В.С. Петров