ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2281/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

(склад суду змінено згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2022 у зв`язку зі звільненням судді Головея В.М.),

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області)

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.12.2021, проголошене о 12:43:47 суддею Волковим Р. В. у м. Одесі, повний текст якого складено 16.12.2021

у справі № 916/2281/21

за позовом скаржника

до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат"

про стягнення 123 844,07 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Державна екологічна інспекція Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) /далі по тексту-Інспекція/ звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат", в якому просила стягнути з відповідача суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу у вигляді збитків, нанесених державі Україна, у розмірі 123 844,07 грн..

Підставою позовних вимог визначено засмічення відповідачем земельних ділянок промисловими та побутовими відходами (код класифікації відходів відповідно ДК 005-96: відходи виробничо-технологічні інші, залишки сортування целюлози не вибіленої (2111.2.9; 2111.2.9.01), металобрухту та пластикових виробів), яке зафіксовано в Акті 13.12.2019 №26/12, складеному за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та є порушенням ст. 35 Закону України «Про охорону земель», ст. 17 Закону України «Про відходи».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.12.2021 в задоволенні позову відмовлено з підстав не доведення позивачем належними та допустимими доказами порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства. Відмовляючи у задоволені позову місцевий господарський суд зазначив, що наданий позивачем на підтвердження засвідчення факту порушення відповідачем норм природоохоронного законодавства Акт №26/12 від 13.12.2019 визнано недопустимим доказом постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №420/8548/20, а наданий позивачем Акт обстеження б/н від 13.12.2020 було складено через рік після проведення планової перевірки, а тому означені документи не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі та свідчити про засмічення відповідачем земельної ділянки промисловими та побутовими відходами.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник вважає, що висновок П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №420/8548/20 про те, що Акт №26/12 від 13.12.2019 є недопустимим доказом не має преюдиційного значення для вирішення даної справи, а тому безпідставно був прийнятий місцевим господарським судом до уваги.

Також за твердженням апелянта, суд першої інстанції під час розгляду справи безпідставно не надав правову оцінку наданим позивачем доказам, а саме протоколу про адміністративне правопорушення №001302 від 13.12.2019 та постанові про накладення адміністративного стягнення №0013002 від 27.12.2019.

Крім того, скаржник вважає, що не відповідають матеріалам справи висновки місцевого господарського суду про те, що не може бути належним та допустимим доказом у справі Акт обстеження б/н від 13.12.2020, оскільки його було складено через рік після перевірки, враховуючі той факт, що він є самостійним службовим документом, який підтверджує факт обстеження земельної ділянки та факт забруднення та засмічення земель та містить технічну помилку в частині зазначення року складення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує її доводи та зазначає про те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення вірно встановив, що позивачем не було надано допустимих та належних доказів засвідчення факту порушення відповідачем норм природоохоронного законодавства, у зв`язку з чим правомірно відмовив у задоволені позовних вимог і підстав для зміни або скасування зазначеного рішення не має.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 02 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області було проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання ПрАТ "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За результатами вказаного планового заходу Державною екологічною інспекцією в Одеській області складено Акт №26/12 від 13 грудня 2019 року, в якому встановлено, що на території підприємства виявлено засмічення цементних ділянок промисловими та побутовими відходами код класифікації відходів відповідно ДК 005-96: відходи виробничо-технологічні інші, залишки сортування целюлози не вибіленої (2111.2.9; 2111.2.9.01), металобрухту та пластикових виробів:

- 45.286570,28.929433, площею 5 кв.м.;

- 45.287453,28.930691, площею 19 кв.м.;

- 45.288555,28.924712, площею 13 кв.м.;

- 45.288003,28.924070, площею 23 кв.м.,

що є порушенням ст. 35 Закону України «Про охорону землі».

Згідно з Протоколом про адміністративне правопорушення №001302 від 13.12.2019 начальник транспортного цеху ПрАТ "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" Данильченко С.П. здійснив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 52 КУпАП, допустивши псування і забруднення сільськогосподарських та інших земель, що є порушенням ст. 35 Закону України «Про охорону земель». У протоколі зазначено, що шкода буде нарахована додатково.

Постановою про накладення адміністративного правопорушення від 27.12.2019 №001302 начальника транспортного цеху ПАТ «ІЦКК» Данильченка С.П. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 52 КУпАП та ст. 35 Закону України «Про охорону земель», та накладено стягнення у вигляду штрафу у сумі 1700,00 грн.

04.03.2020 позивачем були надіслані відповідачу претензії щодо добровільного відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок засмічення промисловими відходами земельної ділянки на загальну суму 123 844,07 грн., які останнім не задоволено, з в`язку з чим позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Згідно з пунктом «в» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів, забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдання позадоговірної шкоди визначено ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є правопорушення - протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та шкодою; вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не настає.

Обов`язок доказування, відповідно до ч.3 ст. 13, ч.1 ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, якими обґрунтовуються його вимоги або заперечення.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Отже відповідно до приписів природоохоронного законодавства умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини.

Посилання апелянта на Акт №26/12 від 13.12.2019, як на доказ засвідчення факту порушення відповідачем норм природоохоронного законодавства, є безпідставним, оскільки як вірно зазначено місцевим господарським судом, чинною постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №420/8548/20 встановлено недопустимість такого зазначеного доказу, оскільки він складений з порушенням порядку, встановленого законом.

При цьому згідно з частиною 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Таким чином, обставини, встановленні в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №420/8548/20, щодо недопустимості такого доказу як Акт від 13.12.2019 №26/12 правомірно були враховані при розгляді даної справи господарським судом першої інстанції.

Також, визнання постановою №0013002 від 27.12.2019 начальника транспортного цеху ПрАТ "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 52 Кодексу України про адміністративне правопорушення, накладення на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. та факт сплати ним штрафу не є достатнім доказом заподіяння відповідачем шкоди навколишньому природному середовищу, а тому відповідні доводи апелянта колегією суддів відхиляються.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і посилання скаржника на Акт обстеження б/н від 13.12.2020, оскільки жодним Законом України не передбачено складання додаткового акту, окрім акту, складеного за результатами здійснення планового або позапланового заходу відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Крім того, як вірно зазначено місцевим господарським судом, зазначений акт було складено через 1 рік після проведення планової перевірки і доказів того, що він містить технічну помилку в частині зазначення року складення матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства і тому підстави для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність наведених судом першої інстанції висновків, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2021 у даній справі має бути залишеним без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.12.2021 у справі №916/2281/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 28.04.2022 о 10.00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.