ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

20 квітня 2022 року м. ХарківСправа № 922/344/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

без виклику представників сторін,

розглянувши

заяву ТОВ "Інжинірингова компанія "Стратегія", м. Київ, про забезпечення позову (вх. № 4111 від 21.02.2022) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Стратегія" м. Київ
до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків
про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Стратегія", м. Київ, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до: Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 70/136-р/к від 23.11.2021 по справі № 4/01-81-21 в частині визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектна компанія "Аркон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Стратегія" антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворенню результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у відкритих торгах з використанням електронної системи закупівель "Prozorro", проведених Комунальним виробничим підприємством "Краматорський водоканал" на допорогову закупівлю "Проектні роботи "Будівництво водозабірних споруд з використанням місцевих перспективних джерел альтернативного водопостачання м. Краматорськ" (індетнтифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-13-001599-b) та накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Стратегія" у розмірі 68000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Стратегія", подано до суду заяву про забезпечення позову (вх. № 4111 від 21.02.2022), в якій заявник просить суд: вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення виконання рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 70/136-р/к від 23.11.2021 по справі № 4/01-81-21 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами розгляду справи.

В обґрунтування поданої заяви, заявник посилається на те, що згідно з п. 3 резолютивної частини рішення по справі №4/01-81-21 Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України постановлено за порушення, вказане в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, вирішено накласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Стратегія» штраф у розмірі 68000,00 грн. Натомість, ТОВ «Інжинірингова компанія «Стратегія» не погоджується з рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №70/136-р/к від 23.11 2021 по справі №4/01-81-21 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», вважає його незаконним та згідно приписів ч. 1 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», вважає таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки, на думку заявника, в рішенні по справі №4/01-81-21 не доведені обставини, які мають значення для справи, рішення по справі №4/01-81-21 прийняте за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи; викладені в рішенні по справі №4/01-81-21 висновки не відповідають обставинам справи.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, докази, подані в обґрунтування даної заяви, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 4 та 5 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом, як гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Як вказує заявник, звертаючись до господарського суду із даною заявою, ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає перелік підстав за наявності яких можливе зупинення виконання рішення органу АМКУ, якщо органом комітету відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не визначено інше. При цьому, ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає прийняття рішення органу АМКУ, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладання штрафу; усунення наслідків порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрацій суб`єктів господарювання на конкуренцію. Виконання рішень, тобто вчинення чи утримання від вчинення певних дій, відповідачем у справі можливо у зв`язку із рішеннями органів АМКУ про припинення порушення, примусовий поділ, накладання штрафу, усунення наслідків порушення. Рішення про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції є встановленням певного юридичного факту і виконання не передбачає. У зв`язку з цим, як вказує заявник, ч. 4 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» про зупинення виконання рішення органів АМКУ не можуть поширюватись: на рішення про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені абзацами першим та другим ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Ч. 5 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає, що незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити рішення органу АМКУ.

Таким чином, як наголошує заявник, оскарження рішення органів АМКУ до господарського суду не зупиняє його виконання (дію), крім випадків, визначених Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Зазначені обставини, на думку заявника, є обґрунтованою підставою для вжиття заходів до забезпечення позову, шляхом зупинення виконання рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 70/136-р/к від 23.11.2021 по справі № 4/01-81-21 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами розгляду справи господарським судом.

Виходячи з викладеного заявником в заяві, суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст. ст. 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Суд зауважує, що в даному випадку, як підстава вжиття заходів забезпечення позову має досліджуватись, чи може невжиття таких заходів істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Такої ж правої позиції дотримується об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Як вже зазначалось судом, заявником у поданій на розгляд суду заяви, обов`язково повинно бути надано докази наявності таких фактичних обставин, невжиття яких зможе призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача. При цьому, якщо заявник буде посилатися тільки на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, без відповідного обґрунтування, суд не бути вважати це достатньою підставою для задоволення заяви.

Заявник вважає, що рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №70/1 36-р/к від 23.11.2021 по справі №4/01-81-21 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» є незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним та скасуванню у судовому порядку, у зв`язку з чим вважає, що задоволення судом заяви про забезпечення позову, є адекватними та пов`язаними з предметом спору заходами забезпечення позову, відповідає ч. 1 ст. 137 ГПК України, що на думку заявника дозволять уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Натомість, суд зазначає, що у поданій на розгляд суду заяві про забезпечення позову викладені лише припущення заявника щодо ймовірності невиконання відповідачем рішення суду.

Суд наголошує на тому, що наявність обставин, з якими позивач пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, підлягає обґрунтуванню та доведенню на загальних підставах, визначених ГПК України.

З огляду на викладене, дослідивши подану до суду заяву про забезпечення позову, суд вважає, що зазначені заявником обставини, є припущеннями позивача та не свідчать про неможливість виконання рішення суду, у разі задоволення позову саме у даній справі, без застосування відповідних заходів забезпечення позову.

Будь-яких належних доказів до заяви на її обґрунтування, позивачем суду не надано.

Окрім цього, суд вважає за необхідне наголосити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, в силу приписів ст.ст. 136, 140 ГПК України не розглядає і не вирішує питань щодо обґрунтованості майбутніх позовних вимог.

Питання обґрунтованості позовних вимог, буде предметом окремого дослідження судом під час розгляду відповідного позову на стадії розгляду спору по суті.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що заявником не обґрунтовано та не подано достатніх доказів на підтвердження того, яким чином не вжиття заходу забезпечення позову в майбутньому, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду за позовом заявника за умови його задоволення.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Стратегія", м. Київ, заява про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою, не доведеною належними доказами, а тому, є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 86, 136-140, ст.ст. 234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Стратегія", м. Київ, про забезпечення позову (вх. № 4111 від 21.02.2022) - відмовити.

Згідно з приписами ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Ухвалу підписано 20.04.2022, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану із 24.02.2022 та об`єктивною неможливістю її підписання у строки, передбачені ГПК України, через боєві дії на території м. Харкова.

Суддя Р.М. Аюпова
справа № 922/344/22

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.