РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2022Справа № 910/21086/21
Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Паливна компанія "Піт-Лейн" про стягнення 66 429,53 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Паливна компанія "Піт-Лейн" (далі - Підприємство) 66 429,53 грн, з яких: 41 373,04 грн - інфляційні втрати, 15 718,67 грн - три проценти річних, 9 337,82 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого позивачем товару за договором поставки нафтопродуктів від 21 вересня 2020 року № ЛК-ДТ-210920.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у справі № 910/21086/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, ухвалою суду від 28 грудня 2021 року відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення Підприємства про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 28 грудня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/21086/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04070, місто Київ, вулиця Набережно-Хрещатицька, будинок 7-А, офіс 203.

Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення Підприємству у зв`язку з відсутністю останнього за адресою місцезнаходження.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 28 грудня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

27 січня 2022 року на електронну адресу суду від Товариства надійшла заява від 27 січня 2022 року, в якій позивач зазначив, що ціна даного позову не змінилася, відповідачем не здійснено погашення спірної заборгованості.

14 лютого 2022 року на адресу суду від Товариства надійшла заява від 9 лютого 2022 року про надання доказів про розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 липня 2021 року в справі № 910/7522/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 1 лютого 2022 року та набрало законної сили 28 вересня 2021 року, встановлено, що 21 вересня 2020 року між Товариством та Підприємством укладено договір поставки нафтопродуктів № ЛК-ДТ-210920, відповідно до якого позивач зобов`язався передати в погоджені строки, а відповідач - прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі й додатках до нього, нафтопродукцію.

Вказаним рішенням встановлено, що на виконання умов цього договору в період з 4 грудня 2020 року по 2 березня 2021 року Товариство поставило, а Підприємство прийняло товар на загальну суму 43 330 408,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи № 910/7522/21. Проте відповідач за поставлений товар у повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 946 751,60 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар у справі 910/7522/21, позивач просив суд стягнути з відповідача: 946 751,60 грн основного боргу, 295 089,43 грн пені, 67 881,19 грн трьох процентів річних, 140 298,77 грн інфляційних втрат, що нараховані по кожній видатковій накладній окремо, а також 32 000,00 грн штрафу.

У рішенні від 19 липня 2021 року в справі № 910/7522/21суд дійшов висновку про те, що Підприємство порушило умови договору та положення статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), у зв`язку з чим задовольнив вимогу про стягнення 946 751,60 грн основного боргу. Суд також встановив, що положення вказаної угоди не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в статті 232 ГК України, тому нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом шести місяців.

Щодо штрафних санкцій та компенсаційних виплат судом у вказаному рішенні зазначено, що останнім перевірено наданий позивачем розрахунок пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та штрафу і встановлено, що Товариством допущено арифметичну помилку у визначенні розміру пені та трьох процентів річних. Однак заявлені до стягнення суми були задоволені в повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищував обчислені судом розміри.

Таким чином, рішенням суду від 19 липня 2021 року позовні вимоги Товариства задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача: 946 751, 60 грн основного боргу, 295 089,43 грн пені, 67 881,19 грн трьох процентів річних, 140 298,77 грн інфляційних втрат, 32 000,00 грн штрафу та 22 230,32 грн судового збору.

У грудні 2021 року Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом до Підприємства про стягнення 9 337,82 грн пені, нарахованої на вказану суму основного боргу в період з 12 травня 2021 року по 4 червня 2021 року, а також 41 373,04 грн інфляційних втрат та 15 718,67 грн трьох процентів річних, нарахованих на суму основного боргу в період з 12 травня 2021 року по 29 листопада 2021 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 даної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 9.2. спірного договору в разі несвоєчасної оплати товару (не оплати) покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період несвоєчасної оплати (неоплати) за кожен день прострочення від суми невиконаного грошового зобов`язання.

В обгрунтування своїх позовних вимог Товариство зазначило, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19 липня 2021 року в справі № 910/7522/21 вже встановлено факт порушення Підприємством своїх зобов`язань по спірному правочину, а також стягнуто з відповідача пеню та компенсаційні виплати за період з 4 грудня 2020 року по 11 травня 2021 року.

У той же час судом встановлено, що ні в тексті рішення Господарського суду міста Києва від 19 липня 2021 року, ні в текстах постанов Північного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 1 лютого 2022 року в справі № 910/7522/21 не вказано початкової та кінцевої дат періоду, за який в цій справі було стягнуто пеню, три проценти річних та інфляційні втрати.

Інші докази, які б надали можливість суду визначити початкову та кінцеву дати вказаного періоду, у матеріалах даної справи відсутні.

Крім того, позивач зазначив, що оскільки рішення суду в справі № 910/7522/21, на його думку, фактично виконане 29 листопада 2021 року, що підтверджується наявною в матеріалах даної справи відповідною копією постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 67597118, тому Товариством здійснено донарахування компенсаційних виплат включно до вказаної дати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми), дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 вказаного закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Фінансова звітність - це звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 листопада 2021 року ВП № 67597118 вбачається, що рішення суду № 910/7522/21 фактично виконано в повному обсязі.

Разом із цим, у даній постанові відсутня будь-яка інформація про конкретну дату фактичного виконання рішення суду від 19 липня 2021 року № 910/7522/21. Надані позивачем копії банківських виписок також не містять цих даних.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами початкової та кінцевої дат визначених ним періодів для нарахування спірних сум штрафної санкції та компенсаційних виплат, у задоволенні позову Товариства слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання: 3 травня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко