ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 квітня 2022 року Справа № 903/408/21

по скарзі Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства Ковельводоканал

на дії Ковельського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

по справі №903/408/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління", м. Рівне

до відповідача: Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства "Ковельводоканал", м. Ковель, Волинська обл.

про стягнення 355 320 грн. 41 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульська Л.В.

Представники:

від стягувача: н/з

від боржника: Гетьман І.О., довіреність від 13.04.2022, посадова інструкція

від ВДВС: Голярчук О.О., довіреність від 28.03.2022

встановила: 12.04.2022 на адресу суду надійшла скарга Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства Ковельводоканал на дії Ковельського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), згідно якої просить поновити строк для подання скарги; визнати дії КВ ДВС у Ковельському районі Західного МУ МЮ (м. Львів) неправомірними та зобов`язати зняти арешт з грошових коштів Ковельського УВКГ Ковельводоканал, що знаходяться на відповідному рахунку.

Скарга обґрунтована неправомірним накладенням арешту на рахунок, призначення якого є здійснення виплат заробітної плати, сплати податків, зборів і обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 14.04.2022 розгляд скарги Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства Ковельводоканал на дії Ковельського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) призначено у судовому засіданні 20.04.2022 о 10 год. 00 хв. Зобов`язано Ковельське управління водопровідно-каналізаційного господарства Ковельводоканал надіслати скаргу з додатками ДВС та стягувачу, докази надіслання подати суду до 18.04.2022. Визначено, що до 18.04.2022 подати суду: скаржнику - пояснення та докази щодо платежів, виплат, які проводяться зі спірного рахунку, докази наявності арешту на спірному рахунку; Ковельському відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - матеріали виконавчого провадження для огляду у судовому засіданні; пояснення по суті скарги; АТ Українська залізниця - пояснення по суті скарги.

Скаржник у додаткових поясненнях від 18.04.2022, 20.04.2022 та представник у судовому засіданні скаргу підтримує, оскільки основним призначенням спірного рахунку є здійснення виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплата податків, зборів та інших обов`язкових платежів до Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Зазначає, що зі спірного рахунку також здійснюється оплата електроенергії та паливно- мастильних матеріалів, без придбання яких не можливе здійснення управлінням своєю діяльністю щодо забезпечення споживачів послугами з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Станом на 15.04.2022 сума для виплат заробітної плати складає 2 248 100 грн. 00 коп., податків, зборів та обов`язкових платежів 942 000 грн. 00 коп., з оплати за електроенергію 4 136 300 грн. 00 коп., за паливно- мастильні матеріали 18 000 грн. 00 коп. В Україні запроваджений воєнний стан, АТ «Укрзалізниця» забезпечує евакуацію населення з небезпечних регіонів України, однак у зв`язку з накладенням арешту на рахунок підприємства можливість виплати заробітної плати працівникам відсутня. На рахунку акумулюються кошти в сумі 924 669 грн. 52 коп., проте їх недостатньо для виплати заробітної плати.

АТ «Укрзалізниця» у клопотанні від 19.04.2022 розгляд скарги просить проводити без участі його представника.

19.04.2022 на адресу суду від Ковельського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області надійшли копії матеріалів виконавчого провадження АСВП 68672098.

У судовому засіданні державний виконавець у задоволенні скарги просив відмовити, оскільки вона є безпідставною. Зазначив, що у відповідності до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підстави скасування арешту, накладеного на спірний рахунок боржника, відсутні. Від скаржника не надходило повідомлень, що спірний рахунок є спеціальним.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення боржника, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Волинської області №903/408/21 від 15.09.2021, залишеним в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021, стягнуто з Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства "Ковельводоканал" на користь Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Українська залізниця 315 133 грн. 11 коп. основного боргу, 10 887 грн. 43 коп. пені, 7 352 грн. 41 коп. 3% річних, 19 680 грн. 10 коп. інфляційних втрат та 5 295 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 358 348 грн. 85 коп. (триста п`ятдесят вісім тисяч триста сорок вісім грн. 85 коп.).

На виконання рішення та постанови суду видано наказ №903/408/21-1 від 10.01.2022.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

17.02.2022 Ковельським відділом ДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУ МЮ (м. Львів) винесено постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу Господарського суду Волинської області №903/408/21-1 від 10.01.2022; накладення арешту на майно боржника та грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Згідно долученого скаржником скріншоту з Інтернет мережі «Приват24» для бізнесу, по спірному рахунку боржника ( НОМЕР_1 ) сума власних коштів складає 924 669 грн. 52 коп., заарештовані кошти 394 326 грн. 74 коп., доступний залишок 530 342 грн. 78 коп.

Згідно довідки про потребу в коштах на обов`язкові платежі на квітень 2022 року станом на 15.04.2022 заборгованість Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства "Ковельводоканал" по платежах до бюджету становить 942,0 тис. грн., на заробітну плату 2 248, 1 тис.грн., ПММ 180,0 тис. грн., електроенергія активна 4136,3 тис.грн.

За змістом статей 1, 5 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України Про виконавче провадження заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України Про електроенергетику, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України Про теплопостачання, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України Про теплопостачання, статті 18-1 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення, на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України Про виконавче провадження не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону України Про виконавче провадження виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, її дочірня компанія Газ України, Публічне акціонерне товариство

Укртрансгаз, постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України Про виконавче провадження підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України Про виконавче провадження встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України Про виконавче провадження повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України Про виконавче провадження.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України Про виконавче провадження).

Докази повідомлення державного виконавця про цільове призначення коштів на рахунку, повернення без виконання постанови державного виконавця про накладення арешту на рахунки в матеріалах справи відсутні.

АТ КБ «Приватбанк», як обслуговувач спірного рахунку, на яке нормами статті 52 Закону України Про виконавче провадження покладено обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало. Зазначене свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Докази на підтвердження використання спірного рахунку, як рахунку із спеціальним режимом використання, відсутні.

Стверджуючи про те, що зі спірного рахунку перераховується зарплата, боржник в той же час не довів, що рахунок використовується лише для перерахування зарплати, що на рахунок не зараховуються і не зберігаються кошти боржника, призначені для здійснення інших розрахунково-касових операцій.

Крім того, сам боржник у додаткових поясненнях від 18.04.2022 зазначає, що зі спірного рахунку також здійснюється оплата електроенергії та паливно-мастильних матеріалів.

Судом враховано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Згідно із частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таким чином, у разі накладення виконавцем арешту на кошти, що знаходяться на банківському поточному рахунку суб`єкта господарювання, реалізація державних гарантій та захист права громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю, передбачених положеннями статті 10 Конвенції про захист заробітної плати, частини 5 статті 97 Кодексу законів про працю України, частини 6 статті 24 Закону України "Про працю", здійснюється в порядку, встановленому частинами 3 і 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом зняття арешту з коштів на підставі поданих боржником документів, які підтверджують виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

В матеріалах справи відсутні докази звернення боржника до органу ДВС із заявою про зняття арешту з відповідної суми коштів, розміщених на спірному рахунку, з метою виплати заробітної плати працівникам підприємства.

Щодо правомірності дій державного виконавця за подібних обставин дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №905/361/19, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постановах від 12.04.2021 у справі №921/43/17-г/5, від 05.08.2020 у справі №903/766/19, від 04.12.2020 у справі № 916/1704/15.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, судом враховано відсутність конкретизації боржника в п. 3 резолютивної частини скарги щодо визнання дій державного виконавця неправомірними, оскільки які саме дії скаржник просить визнати неправомірними не вказано.

Враховуючи вищевикладене, недоведеність використання боржником спірного рахунку виключно для виплати заробітної плати працівникам, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів до Державного бюджету України, звернення до ДВС щодо виникнення у боржника зобов`язань з виплати заробітної плати, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Керуючись ст. ст. 234, 342-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства Ковельводоканал на дії Ковельського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України

Ухвала суду підписана 20.04.2022.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук