ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2022 р. Справа№ 920/954/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 08.02.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Конотопської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області

від 17.11.2021 (повний текст складено 29.11.2021)

у справі № 920/954/21 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгпрес»

до Конотопської міської ради

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгпрес» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Конотопської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 18.06.2016.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на виконання умов договору своєчасно звернувся до відповідача із заявою про продовження дії договору оренди землі з наданням двох примірників додаткової угоди, а відповідачем порушено місячний термін на розгляд заяви позивача, що суперечить вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №920/954/21 позов задоволено повністю.

Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т. М. 26 квітня 2010 року за реєстровим № 338 в редакції Приватного акціонерного товариства «ТОДЕФ», викладеній в резолютивній частині рішенні суду першої інстанції.

Присуджено до стягнення з Київської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства «ТОДЕФ» судовий збір у сумі 2270, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем у строки та в порядку, що встановлені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (саме у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції), позивачем було надіслано на адресу відповідача проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, при цьому доказів направлення на адресу позивача з боку відповідача заперечень щодо продовження дії договору в обумовлені Законом України «Про оренду землі» строки не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору, в зв`язку з ненаданням належної оцінки норм законодавства, які регулюють цивільні правовідносини.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазнає, що спірна земельна ділянка не сформована, землевпорядна документація на неї не виготовлялась, кадастровий номер не присвоювався, її державна реєстрація не проводилась, отже, юридично відсутній об`єкт оренди як істотна умова договору оренди землі, тому укласти договір оренди на вказану земельну ділянку, або додаткову угоду до попереднього договору з державною реєстрацією є неможливим.

Апелянт також стверджує, що листом від 29.07.2021 №01-24/2109 міська рада висловила свої заперечення щодо продовження договору оренди на земельну ділянку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач подав відзив у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Так, позивач зазначає, що він дотримався процедуру повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, при цьому відповідач не надав своєчасної (протягом місяця) відповіді на заяву позивача про згоду або відмову у поновленні договору оренди.

Явка представників у судове засідання

Представники сторін в судове засідання 08.02.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Крім того, 08.02.2022 через відділ канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників учасників справи, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 18.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгпрес» (орендар) та Конотопською міською радою(орендодавець) укладено договір оренди землі, який зареєстровано 26.04.2016 за № 12 (далі - договір оренди).

У подальшому, 09.06.2020 до договору оренди земельної ділянки укладеного додатковий правочин (далі - додаткова угода), який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання, які знаходяться за адресою: по м. Конотоп, вул. Миколи Амосова (район магазину ЕКО).

Відповідно до пункту 8 додаткової угоди право оренди продовжено на один рік до 09.06.2021. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про продовження дії договору, на той самий строк та на тих самих умовах, до заяви додав два примірники додаткової угоди.

Факт отримання вказаної заяви відповідачем підтверджується відміткою про отримання, яка міститься на вказаній заяві.

Водночас, як зазначає позивач, протягом місяця з дня отримання вказаної заяви та додаткової угоди, як це передбачено частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами), тобто до 05.06.2021 з боку відповідача позивачеві не надходило пропозицій щодо неприйнятності умов запропонованої позивачем додаткової угоди. Натомість, позивач продовжує використовувати орендовану земельну ділянку та сплачувати орендну плату.

Позивач вказує, що він дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, а відповідач не надав своєчасної (протягом місяця) відповіді на заяву позивача про згоду або відмову у поновленні договору.

Враховуючи, що відповідач після закінчення строку оспорюваного договору не повідомив позивача про заперечення у його поновленні, позивач вважає, що договір продовжив свою дію на тих самих умовах і на той самий строк, в порядку частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній станом на час укладення договору оренди землі від 18.04.2016).

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача є протиправними і такими, що порушують його права як суб`єкта господарювання на користування вищезазначеною земельною ділянкою, оскільки переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі припиняється, якщо орендодавець повідомить про наявність заперечень щодо поновлення протягом місяця з моменту звернення орендаря, у зв`язку з чим просить суд захистити його порушене право та визнати додаткову угоду до договору оренди землі несільськогосподарського призначення землі комерційного використання, площею 0,0005 га від 18.04.2016 (державна реєстрація від 26.04.2016 № 12) укладеною редакції, що викладено у позові.

Відповідач, у свою чергу заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що листом від 29.07.2021 №01-24/2109 міська рада висловила свої заперечення щодо продовження договору оренди на земельну ділянку, а саме повідомила відповідача про те, що питання продовження договору оренди землі не підтримано колегіальним органом, отже, є заперечення з даного питання. Однак, незважаючи на дані обставини, позивач самовільно продовжив використовувати спірну земельну ділянку без правовстановлюючого документа, чим грубо порушив норми законодавства.

Відповідач також вказує, що спірна земельна ділянка не сформована, землевпорядна документація на неї не виготовлялась, кадастровий номер не присвоювався, її державна реєстрація не проводилась, отже, юридично відсутній об`єкт оренди як істотна умова договору оренди землі, тому укласти договір оренди на вказану земельну ділянку, або додаткову угоду до попереднього договору з державною реєстрацією є неможливим.

Станом на день розгляду справи у суді першої інстанції додаткова угода про поновлення договору оренди укладена не була.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на таке.

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка.

Відповідно до частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частиною першою статті 31 Закону передбачено, що договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з частиною першою статті 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Відповідно до абзацу 3 перехідних положень Закону України «Про оренду землі» договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до абзацу 4 перехідних положень Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Так, відповідно до статті 33 цього Закону (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин - укладення договору) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір користатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Тобто стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об`єднує два самостійні випадки поновлення договору оренди землі на підставі частин 1-5 та 6, які мають самостійні правові конструкції.

Позовні вимоги заявлено саме на підставі положень частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

Суть поновлення договору оренди за змістом частини 6 статті 33 зазначеного Закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі та дотриманням вимог земельного законодавства щодо її утримання.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах.

Щодо прав і обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

Конструкція частини 6 статті 33 зазначеного Закону обумовлює відсутність письмового повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди, тобто вирішальне значення для поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах має сам лише факт заперечення орендодавця у поновленні договору, без будь-якого його обґрунтування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 29.11.2018 у справі № 912/1712/17, від 18.12.2018 у справі № 912/1600/17, від 18.12.2018 у справі № 912/1713/17.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається.

Приймаючи до уваги те, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, сплачує і надалі орендну плату, добросовісний орендар має право розраховувати на отримання рішення відповідача на поновлення договору оренди землі, тобто вважається таким, що набув права правомірного очікування.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач після закінчення терміну договору оренди землі та на момент звернення з відповідним позовом продовжує користуватися земельною ділянкою, сплачує оренду плату, що підтверджується відповідними доказами, які долучено до позовної заяви.

Матеріали справи також не містять доказів висловлення відповідачем протягом одного місяця від дати закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 18.04.2016 будь-яких заперечень щодо продовження дії вказаного договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач стверджує, що його лист від 29.07.2021 №01-24/2109 є запереченням у поновленні договору, оскільки рішення продовження договору оренди землі не підтримано колегіальним органом, отже, є заперечення з даного питання.

Втім, зазначені твердження відповідача є безпідставними, оскільки дата складення листа не відповідає встановленому частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" місячному терміну для надання заперечення проти поновлення договору оренди.

Відтак, наведеними обставинами встановлено, що позивач (орендар) продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, а відповідачем (орендодавцем) не було висловлено будь-яких заперечень (в тому числі й у зв`язку з неналежним виконанням орендарем зобов`язань зі сплати орендних платежів, цільового використання земельної ділянки, тощо) протягом одного місяця від дати закінчення строку дії договору оренди щодо його поновлення на тих самих умовах та на той самий строк.

Суд зазначає, що поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми.

При цьому, слід звернути увагу, що даною нормою не передбачено, що договірні стосунки з оренди припиняються через місяць, якщо сторони таку додаткову угоду не укладуть.

Належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №910/9044/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 та від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 зазначила, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

Позивач просить суд визнати укладеною між позивачем та відповідачем додаткову угоду до договору оренди землі від 18.04.2016.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, 04.06.2019 у справі №910/9044/18, 31.08.2021 у справі №903/1030/19, так як передбачає визнання укладеною в судовому порядку додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 18.04.2016 із викладенням її змісту.

Тобто, позовні вимоги позивача спрямовані на захист своїх порушених прав шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки (на тих самих умовах та на той самий строк).

Умови додаткової угоди відповідають вимогам статті 33 Закону України "Про оренду землі" та фактичним обставинам, які існують між сторонами на час вирішення спору. Доказів порушеного права Конотопської міської ради судом не встановлено.

Відтак, оскільки позивачем було правильно обрано спосіб захисту своїх прав з огляду на законодавство у редакції, яка повинна бути застосована на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до приписів законодавства, обґрунтовуючи порушення своїх прав на поновлення договору оренди, позивач вправі розраховувати на їх захист незалежно від того, як інша сторона спору (орендодавець) розпорядилась об`єктом спору і договору оренди землі, який позивач просить поновити в суді.

Враховуючи те, що позивачем було надіслано на адресу відповідача у строки та в порядку, що встановлені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (саме у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, а також беручи до уваги відсутність доказів направлення на адресу позивача з боку відповідача заперечень щодо продовження дії договору в обумовлені Законом України «Про оренду землі» строки, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а додаткова угода до договору оренди землі від 18.04.2016, зареєстрованого 26.04.2016 за № 12, підлягає визнанню укладеною в редакції, наведеній позивачем.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову та визнання укладеної додаткової угоди у редакції, яка викладена у резолютивній частині рішення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не є такими, що спростовують висновки суду про наявність підстав визнання укладеною додаткової угоди до договору про оренду землі від 18.04.2016.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №920/954/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276, статтями 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Конотопської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №920/954/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №920/954/21 залишити без змін.

Матеріали справи №920/954/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 03.05.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка