ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року Справа № 924/875/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Гладкої Л. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Красилівської міської ради Хмельницької області на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року по справі №924/875/21 (суддя - В.О. Кочергіна)

час та місце ухвалення рішення: 28 грудня 2021 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; вступна і резолютивна частина проголошена о 12:50 год; повний текст рішення складено 10 січня 2022 року

за позовом Красилівської міської ради Хмельницької області

до

Відповідача 1: Фермерського господарства "Агроздобуток"

Відповідача 2: Мизернюка Олега Васильовича

про розірвання договору оренди земельної ділянки від 31 грудня 2012 року

за участю представників сторін:

від Позивача - Білоконь В.А.;

від Відповідачів 1 та 2 - Лукіянчук О.М..

ВСТАНОВИВ:

Красилівська міської ради Хмельницької області (надалі Позивач) звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Фермерського господарства "Агроздобуток" (далі - Відповідач) та Мизернюка Олега Васильовича (далі - Відповідач 2) в якому просила: розірвати Договір оренди земельної ділянки від 31 грудня 2012 року, укладений між Красилівською районною державною адміністрацією та Відповідачем 2 та зареєстрований 13 листопада 2012 року в управлінні Держкомзему у Красилівському районі Хмельницької області у державному реєстрі земель за №06466 щодо передачі в оренду земельних ділянок загальною площею 147,4561 га.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилався на те, що Відповідач 2 всупереч умовам Договору оренди земельної ділянки від 31 грудня 2012 року (де зазначено, що земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства) передав в суборенду земельні ділянки (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

Позивач наголошує на тому, що Відповідач 2 на умовах спрощеного порядку одержав у користування земельні ділянки державної (в подальшому комунальної) власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів, отримав в оренду земельні ділянки, без наміру і самостійно здійснювати фермерське господарство, та передав в подальшому у суборенду земельні ділянки з 1 січня 2014 року по 1 січня 2022 року. Позивач зазначає, що з 2014 року фактично користувачами земельних ділянок були та є суб`єкти господарювання, які не є фермерським господарством та не могли використовувати земельні ділянки для ведення фермерського господарства. Факти обробітку та використання земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ТОВ Золоте колосся 2017 підтверджується листом №19 від 8 серпня 2021 року, згідно якого вказане товариство на території Кульчинівського старостинського округу має в обробці по договорам суборенди (орендар Відповідач 2) 147,4584 га землі. У зв`язку з тим, що суборендарі земельних ділянок не є фермерським господарством, на переконання Позивача вказані суб`єкти могли користуватися даними земельними ділянками з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за результатами проведених земельних торгів (аукціону).

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року по справі №924/875/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено (том 2, а.с. 75-79).

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що основною метою фермерського господарства є вироблення товарної сільськогосподарської продукції в т.ч. шляхом її вирощування, "сільськогосподарське виробництво" як вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі, а "Сільськогосподарське підприємство" (включаючи селянське (фермерське), рибальське та рибницьке господарства) як юридичну особу, основним видом діяльності якої є вирощування та переробка сільськогосподарської продукції, виручка від реалізації якої становить не менше 50 відсотків загальної суми виручки. При цьому товарним виробництвом є система організаційно-економічних відносин, за якої корисні продукти створюються для їхнього продажу на ринку.

Зважаючи на наведені визначення місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що одним із видів діяльності фермерського господарства є товарне сільськогосподарське виробництво. Зважаючи на те, що поняття "цільове призначення земельної ділянки" нерозривно пов`язане з поняттям "категорія земель", а статтею 19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, суд визначив, що категорія це основне цільове призначення кожної земельної ділянки.

З урахуванням наведених обставин, зважаючи на те, що за умовами договорів суборенди земельних ділянок від 1 січня 2019 року останні використовуються для товарного сільськогосподарського виробництва, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що відсутні обставини використання земельних ділянок не за цільовим призначенням. Окремо судом зазначено, що право Орендаря на передачу земельних ділянок в суборенду передбачено, зокрема, і пунктом 30 договору оренди від 31 жовтня 2012 року.

Зважаючи на те, що місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що Відповідачем 2 не порушено цільового призначення земельної ділянки під час її використання, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі, з огляду на що, у позові судом першої інстанції відмовлено.

Позивач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 174-179), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким повністю задоволити позовні вимоги.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що Відповідач 2 всупереч умовам Договору оренди земельної ділянки від 31 грудня 2012 року, де зазначено, що земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства, передав в суборенду земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач наголошує на тому, що Відповідач 2 на умовах спрощеного порядку одержав у користування земельні ділянки державної (в подальшому комунальної) власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів, отримав в оренду земельні ділянки, без наміру і самостійно здійснювати фермерське господарство, та передав в подальшому у суборенду земельні ділянки. Позивач в апеляційній скарзі звертає увагу, що з 2014 року фактично користувачами земельних ділянок не є Відповідач 1, а є інші треті особи які використовують земельні ділянки для ведення фермерського господарства. Апелянт вказав, що факти обробітку та використання земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ТОВ Золоте колосся 2017 підтверджується листом №19 від 8 серпня 2021 року, згідно якого вказане товариство має в обробці по договорам суборенди (орендар Відповідач 2) 147,4584 га землі. У зв`язку з тим, що суборендарі земельних ділянок не є фермерським господарством, вказані суб`єкти на переконання Позивача, могли користуватися даними земельними ділянками з цільовим призначенням тільки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за результатами проведених земельних торгів (аукціону).

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства (код 01.02), не можуть прирівнюватися до земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки вони належать до різних видів цільового призначення земель сільськогосподарського призначення, що прямо підтверджується Класифікацією видів цільового призначення земель, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051, а також наказом Держкомзему № 548 Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель. Позивач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що чинне земельне законодавство України, зокрема, статі 18-21 Земельного кодексу України не містить приписів, які б дозволяли прирівнювати один до одного або б ототожнювали різні види цільового використання земельних ділянок. Натомість, як вказує Позивач, пункт п`ятий статті 20 Земельного кодексу України забороняє власникам самостійно визначати види використання земельних ділянок в межах категорії земель сільськогосподарського призначення. Інші акти законодавства, які не регулюють правовідносини щодо встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок не можуть бути підставою для прирівнювання правового режиму земельних ділянок, які належать до різних видів цільового призначення. Зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. Користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду. Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Наведені обставини, на переконання апелянта, свідчать про порушення цільового використання земельних ділянок, що свідчить про істотне порушення умов Договору оренди земельної ділянки від 31 жовтня 2012 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року по справі №924/875/21 (том 2, а.с. 161).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 17 лютого 2022 року від Відповідача 1 та Відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в котрому Відповідачі заперечили проти доводів апеляційної скарги Позивача та просили залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (том 2, а.с. 166-177). Відповідачі вказали, що одним із видів діяльності фермерського господарства є товарне сільськогосподарське виробництво, зважаючи на те, що поняття "цільове призначення земельної ділянки" нерозривно пов`язане з поняттям "категорія земель", а статтею 19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, категорія це основне цільове призначення кожної земельної ділянки. Зважаючи на те, що за умовами договорів суборенди земельних ділянок від 1 січня 2019 року останні використовуються для товарного сільськогосподарського виробництва, на переконання Відповідачів, відсутні обставини використання земельних ділянок не за цільовим призначенням. Крім того, право Орендаря на передачу земельних ділянок в суборенду передбачено, пунктом 30 договору оренди від 31 жовтня 2012 року.

Розпорядженням керівника апарату № 01-05/90 від 17 березня 2022 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Бучинської Г.Б., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №924/875/21 (том 2, а.с. 186).

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №924/875/21 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л., суддя Грязнов В.В..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 березня 2022 року (том 2, а.с. 189) прийнято справу справу №924/875/21 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л., суддя Грязнов В.В. та призначено справу №924/875/21 до розгляду на 13 квітня 2022 року об 14:40 год.

На електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 11 квітня 2022 року від представника Відповідача 1 та Відповідача 2 (адвоката Лукіянчук О.М.) надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2022 року клопотання представника Відповідача 1 та Відповідача 2 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, забезпечено представнику Відповідача 1 та Відповідача 2 участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні від 13 квітня 2022 року представник Позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених в ній просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Представник Позивача наголосив, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства (код 01.02), не можуть прирівнюватися до земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки вони належать до різних видів цільового призначення земель сільськогосподарського призначення, що прямо підтверджується Класифікацією видів цільового призначення земель, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, а також наказом Держкомзему № 548 Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель. Представник Позивача зазначив, що статті 18-21 Земельного кодексу України не містить приписів, які б дозволяли прирівнювати один до одного або б ототожнювали різні види цільового використання земельних ділянок, натомість, пункт п`ятий статті 20 Земельного кодексу України забороняє власникам самостійно визначати види використання земельних ділянок в межах категорії земель сільськогосподарського призначення. Зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Окрім того представник Позивача зазначає, що зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення, а користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду. Представник Позивача вказав, що обробіток та використання земель фактично здійснює суборендар, а не Відповідач 2. Крім того, представник Позивача вказав, що Відповідач 2 не мав права передавати земельні ділянки в суборенду, оскільки такі земельні ділянки в силу свого правового статусу належать для фермерського господарства Відповідача 2 і саме воно мало б розпоряджатися такими земельними ділянками. Представник Позивача також наголосив, що Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Наведені обставини, на переконання апелянта, свідчать про порушення цільового використання земельних ділянок, що свідчить про істотне порушення умов Договору оренди земельної ділянки від 31 жовтня 2012 року.

В судовому засіданні від 13 квітня 2022 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача 1 та Відповідача 2 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Позивача, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому представник Відповідача 1 та Відповідача 2 вказав, що одним із видів діяльності фермерського господарства є саме товарне сільськогосподарське виробництво, поняття "цільове призначення земельної ділянки" нерозривно пов`язане з поняттям "категорія земель", а статтею 19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, категорія це основне цільове призначення кожної земельної ділянки. Зважаючи на те, що за умовами договорів суборенди земельних ділянок від 1 січня 2019 року останні використовуються для товарного сільськогосподарського виробництва, відсутні обставини використання земельних ділянок не за цільовим призначенням. Крім того, право Відповідача 2 на передачу земельних ділянок в суборенду передбачено, пунктом 30 договору оренди від 31 жовтня 2012 року. Позивачем не подано до матеріалів справи доказів щодо використання земельних ділянок з будь-яким порушенням земельного законодавства та не за цільовим призначенням, враховуючи те, що на таких земельних ділянках йде посів сільськогосподарським культур, для чого й були виділені такі земельні ділянки для Відповідача 2, відповідно до умов Договору оренди.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача 1, Відповідача 2, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 31 жовтня 2012 року між Красилівською районною державною адміністрацією (надалі - Орендодавець) та Відповідачем 2 укладено Договір оренди земельної ділянки (том 1, а.с. 12-17; надалі Договір).

Відповідно до умов пункту 1 Договору, Орендодавець, на підставі розпорядження голови Красилівської районної державної адміністрації від 03 жовтня 2012 року №488/2012-р надав, а Відповідач 2 прийняв в довгострокове платне користування земельні ділянки (землі резерву та запасу) для ведення фермерського господарства, які знаходяться за межами с. Кульчини Кульчинівської сільської ради, Красилівського району Хмельницької області.

Згідно пункту 2 Договору, в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 147,4561га, у тому числі рілля: - 7,6321га; - 51,1711га; - 11,7593га; - 31,4664га; - 10,6196 га; - 8,3003га; - 9,9242га; - 16,5861га.

За змістом пункту 2.1 Договору земельні ділянки виділені в натурі на місцевості та їм встановлені кадастрові номери та загальні площі земельних ділянок, а саме:

· загальна площа земельної ділянки №1 - 7,6312га (кадастровий номер земельної ділянки №1 - :03:001:0050, нормативно грошова оцінка земельної ділянки -114559 грн 67 коп.);

· загальна площа земельної ділянки №2 - 51,1711га (кадастровий номер земельної ділянки №2 - : 03:001:0051, нормативно грошова оцінка земельної ділянки - 951775 грн 72 коп.);

· загальна площа земельної ділянки №3 - 11,7593 га ( кадастровий номер земельної ділянки - :03:002:0022, нормативно грошова оцінка 211138 грн 42 коп.);

· загальна площа земельної ділянки №4 - 31,4664 га (кадастровий номер земельної ділянки №4 - :03:003:0014, нормативно грошова оцінка земельної ділянки 530525 грн 84 коп.);

· загальна площа земельної ділянки №5 - 10,6198га (кадастровий номер земельної ділянки №5 - :03:005:0049, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки №5 194358 грн 13 коп.);

· загальна площа земельної ділянки №6 8,3003га (кадастровий номер :03:006:0033, нормативно грошова оцінка 184824 грн 35 коп.);

· загальна площа земельної ділянки №7 9,9242га (кадастровий номер :03:005:0050, нормативно грошова оцінка 219512 грн 91 коп.);

· загальна площа земельної ділянки №8 16,5861га (кадастровий номер :03:004:0036, нормативно грошова оцінка 281843 грн 74 коп.).

В силу дії пункту 5 Договору, нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 2688538 грн 11коп..

Пунктами 8, 9 Договору встановлено, що Договір укладено на 49 років (у разі укладання Договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою).

Після закінчення строку дії Договору Відповідач 2 має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Відповідач повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься Відповідачем 2 у грошовій формі у розмірі 3% від грошової оцінки землі в сумі 80656 грн 14 коп. в рік.

Згідно з пунктами 15, 16 Договору, земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства.

Цільове призначення земельних ділянок землі сільськогосподарського призначення.

В силу дії пункту 28 Договору, Орендодавець має право, зокрема, вимагати від Відповідача 2 використання земельних ділянок за цільовим призначенням згідно з Договором оренди; розірвати Договір за рішенням суду достроково, у випадках: порушення Відповідачем 2 умов Договору; нецільового використання чи невикористання за призначенням об`єкту оренди протягом року з дати набуття права користування; несплати орендної плати більше 6 місяців.

Відповідно до пункту 30 Договору, Відповідач 2 має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов Договору оренди землі; передавати земельні ділянки в суборенду.

Згідно з пунктом 38 Договору: дія Договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Невід`ємними частинами Договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом розрахунок розміру орендної плати за оренду земель.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтиском печатки Красилівської районної державної адміністрації (том 1, а.с. 17).

13 листопада 2012 року Договір оренди зареєстровано в управлінні Держкомзему у Красилівському районі Хмельницької області у державному реєстрі земель за № 06466.

12 грудня 2012 року проведено державну реєстрацію Фермерського господарства "Агроздобуток", код 38418121, керівник Відповідач 2, дані про основний вид діяльності 01.11. вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур (том 1, а.с. 132).

В подальшому, 1 січня 2019 року між Відповідачем 2 та ТОВ "Золоте колосся 2017" (Суборендар) було укладено вісім Договорів суборенди земельної ділянки (том 1, а.с. 43-66).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договорів суборенди від 1 січня 2019 року, Відповідач 2 передав, а Суборендар прийняв в довгострокове платне користування земельну ділянку (землі резерву і запасу), яка знаходиться за межами населеного пункту Кульчинівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області (об`єкт суборенди).

Об`єкт суборенди орендований Відповідачем 2 на підставі Договору, укладеного між Красилівською районною державною адміністрацією та Відповідачем 2, зареєстрованого в управлінні Держкомзему у Красилівському районі 13 листопада 2012 року за № 06466.

В суборенду передається наступні земельні ділянки:

· земельна ділянка загальною площею 7,6312 га, кадастровий номер :03:001:0050, нормативно грошова оцінка 114559 грн 67 коп.;

· земельна ділянка загальною площею 51,1711 га, кадастровий номер :03:001:0051, нормативно грошова оцінка 951775 грн 72 коп.;

· земельна ділянка загальною площею 11,7593 га, кадастровий номер :03:002:0022, нормативно грошова оцінка 211138 грн 42 коп.;

· земельна ділянка загальною площею 31,4664 га, кадастровий номер :03:003:0014, нормативно грошова оцінка 530525 грн 84 коп.;

· земельна ділянка загальною площею 10,6198 га, кадастровий номер :03:005:0049, нормативно грошова оцінка 194358 грн 13 коп.;

· земельна ділянка загальною площею 8,3003 га, кадастровий номер :03:006:0033, нормативно грошова оцінка 184824 грн 35 коп.;

· земельна ділянка загальною площею 9,9242 га, кадастровий номер :03:005:0050, нормативно грошова оцінка 219512 грн 91 коп.;

· земельна ділянка загальною площею 16,5861 га, кадастровий номер :03:004:0036, нормативно грошова оцінка 281843 грн 74 коп..

Відповідно до пункту 3.1 Договорів суборенди від 1 січня 2019 року, термін суборенди три роки.

Підпунктами 5.1, 5.2, 5.3 Договорів суборенди від 1 січня 2019 року визначено, що: земельна ділянка передається в суборенду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; цільове призначення земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення; умови збереження стану об`єкта суборенди: проводити свою діяльність методами, що не призводять до погіршення якості земельної ділянки відповідно до вимог природоохоронного та земельного законодавства.

В силу дії пункту 9.1 Договорів суборенди від 1 січня 2019 року, право Відповідача 2, зокрема, вимагати від Суборендаря використання земельних ділянок за цільовим призначенням згідно з Договором суборенди.

Пунктом 15.1 Договорів суборенди від 1 січня 2019 року встановлено, що цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Договори підписані від Орендаря Відповідачем 2, від Суборендаря директором товариства "Золоте колосся 2017" та скріплені відтиском печатки товариства.

Згідно поданих Позивачем інформаційних довідок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, зареєстроване право суборенди ТОВ "Золоте колосся 2017" наведених вище земельних ділянок, підстава Договір суборенди від 1 січня 2019 року.

Позивач вважаючи, що використанням земельних ділянок для товарного сільськогосподарського виробництва порушуються умови Договору щодо цільового використання землі, звернувся до суду, за захистом порушеного, на його думку, права з позовною заявою про розірвання Договору.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

В силу дії частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частин 1-3 статті 202 Цивільного кодексу України: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами; односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила; односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Законом України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

При цьому за змістом статті 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 22 Земельного кодексу України встановлено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Розглядаючи позовну вимогу Позивача щодо розірвання Договору та зважаючи на основний довід апеляційної скарги щодо нецільового використання земельної ділянки шляхом ведення на ній товарного сільськогосподарського виробництва Суборендованою юридичною особою, колегія суддів акцентує увагу на тому, що вирішуючи спори про розірвання договору, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує розірвання таких договорів і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони.

Як встановлено колегією суддів спірна земельна ділянка за своїм цільовим призначенням належить до земель сільськогосподарського призначення, передана ТзОВ «Золоте колосся 2017» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та є земельними ділянками призначеними для вирощування зернових культур.

Законом України «Про охорону земель» в статті 36 закріплено, що охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

При цьому статею 35 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

За змістом статті 37 Закону України «Про охорону земель» власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.

Згідно із частиною 1 статтею 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Відповідно до статті 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

За змістом частин 1, 3 статті 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

У пунктах 36-39 постанови Великою Палати Верховного Суду від 1 червня 2021 року в справі №925/929/19 зі спору, що виник з подібних правовідносин, сформульовано такий правовий висновок:

"Указаними нормами права визначені види використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема для фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства, для сінокосіння і випасання худоби, для ведення індивідуального або колективного садівництва, для городництва, для ведення підсобного господарства. Власники або користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення певного виду використання мають використовувати їх виключно в межах вимог, встановлених статтей 31, 33-37 Земельного кодексу України для такого виду використання.

Отже, колегія суддів констатує, що зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. При цьому такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки, зокрема на землі фермерського господарства, без зміни її категорії цільового призначення (землі сільськогосподарського призначення) чинним законодавством не передбачено.

Ураховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі № 21-417а12, від 08.04.2015 у справі № 6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц, від 03.06.2019 у справі №708/933/17, від 24.02.2020 у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Разом з тим, користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником".

Колегія суддів проаналізувавши умови Договору звертає увагу апелянта на те, що умовами Договору визначено, що цільове призначення переданих в оренду Відповідачу 2 земельних ділянок землі сільськогосподарського призначення (пункт 16 Договору). Пунктом 15 Договору визначено, що землі передаються в оренду для ведення фермерського господарства.

Пунктом 8 Договору встановлено, що Договір укладено на 49 років (у разі укладання Договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою).

В силу дії статті 1 Закону України "Про землеустрій", цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

За основним цільовим призначенням землі України поділяються на такі категорій: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель.

Положеннями пунктів 1.2, 1.4 Класифікації встановлено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. Класифікацію видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Відповідно до цієї класифікації вирізняють, зокрема, такі види цільового призначення сільськогосподарських земель: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код 01.01); для ведення фермерського господарства (код 01.02).

Тобто, існують окремі види цільового призначення сільськогосподарських земель з індивідуально визначеними кодами, що в свою чергу, зважаючи на заперечення апелянта щодо використання земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва земель саме сільськогосподарського призначення, в площинні дії статті 1 Закону України "Про землеустрій" не свідчить про нецільове використання таких земель (враховуючи цільове призначення земельної ділянки), а свідчить лише про здійснення дій спрямованих для вироблення товарної сільськогосподарської продукції, що в свою чергу і є метою створення Фермерського господарства.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі №927/79/19 зазначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію на земельних ділянках, наданих їм в оренду для ведення фермерського господарства. При цьому фермерське господарство створюється після набуття громадянином, який виявив бажання створити фермерське господарство, права користування земельною ділянкою. Землі фермерського господарства складаються, у тому числі із земельних ділянок, що використовується ним на умовах оренди. Право користування такими земельними ділянками зазначається в його статуті, який має містити відомості про земельну ділянку, а також термін, на який передається це майнове право.

Відповідно здійснення такої діяльності, як фермерське господарство і передбачає здійснення діяльності із товарного сільськогосподарського виробництва, а не будь-якої іншої діяльності.

При цьому, колегія суду констатує, що вся технічна документація, проект землеустрою, накази, що надані Відповідачем 2 засвідчують те, що дані земельні ділянки сільськогосподарського призначення відведені з послідуючою передачею в оренду для ведення фермерського господарства Відповідачу 2 (том 1, а.с. 140-150).

Водночас, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Фермерське господарства «Агроздобуток» провело державну реєстрацію 12 грудня 2012 року; керівником є Відповідач 2; основним видом економічної діяльності є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур (01.11; том 1, а.с. 132).

В той же час, апелянт зазначає в своїй апеляційній скарзі, що на отриманих Відповідачем 2 в оренду земельних ділянках Суборендарем здійснюється ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме засівання та вирощування сільськогосподарських культур, залишаючи поза увагою ту обставину, що такі земельні ділянки сільськогосподарського призначення й мають своє цільове використання щодо засадження та вирощування на них сільськогосподарських культур.

При цьому Позивачем не подано доказів щодо здійснення на спірних земельних ділянках робіт щодо зміни їх цільового призначення, або ж здійснення іншого виду робіт на вказаний ділянках, окрім як вирощування та збирання сільськогосподарських культур, зокрема, проведення робіт з сінокосіння, випасання ріллі худобою, зняття родючого грунту, або засідання ріллі понад площу земельних ділянок, отриманих у оренду Відповідачем 2 (дане є відмінним від практики на котру покликається Позивач в своїй апеляційній скарзі, а саме на постанову Верховного Суду по справі №904/1054/19 в якій було змінено цільове призначення земельної ділянки із земель призначених для пасовищ на землі для вирощування сільськогосподарських культур шляхом зняття родючого шару грунту).

Суд апеляційної інстанції при цьому констатує, що обставини щодо обробітку та вирощування на орендованих земельних ділянках сільськогосподарських культур, а також щодо цільового використання таких земельних ділянок підтверджуються актом перевірки від 2 листопада 2021 року проведеної Головним управлінням Держгеокадастром у Хмельницькій області щодо дотримання земельного законодавства на земельних ділянках отриманих Відповідачем 2 в оренду, (том 2, а.с. 3-4).

Дані докази свідчать про недоведеність Позивачем обставин щодо заподіяння йому та державі шкоди саме зі сторони Відповідача 2 пов`язаної (як вказує апелянт) із нецільовим використанням Відповідачем 2 земельних ділянок, адже навпаки, зважаючи на цільове призначення даної категорії земельних ділянок, вони не пустують, а навпаки, здійснюється їх своєчасне та систематичне обслуговування (зрошують, підживлюють грунт).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що статтею 24 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що фермерське господарство діє на умовах самоокупності. Всі витрати господарство покриває за рахунок власних доходів та інших джерел, не заборонених законодавством. Фермерське господарство самостійно визначає напрями своєї діяльності, спеціалізацію, організовує виробництво сільськогосподарської продукції, її переробку та реалізацію, на власний розсуд та ризик підбирає партнерів з економічних зв`язків у всіх сферах діяльності, у тому числі іноземних.

Норми статті 22 Земельного кодексу України кореспондуються з нормами статті 24 Закону України "Про фермерське господарство" стосовно цілей використання земель сільськогосподарського призначення, а саме: для виробництва сільськогосподарської продукції.

Статтею 1 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Отже основною метою фермерського господарства є вироблення товарної сільськогосподарської продукції в тому числі шляхом її вирощування.

Стаття 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 2004 років" визначає "сільськогосподарське виробництво" як вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі, а "Сільськогосподарське підприємство" (включаючи селянське (фермерське), рибальське та рибницьке господарства) як юридичну особу, основним видом діяльності якої є вирощування та переробка сільськогосподарської продукції, виручка від реалізації якої становить не менше 50 відсотків загальної суми виручки.

При цьому товарним виробництвом є система організаційно-економічних відносин, за якої корисні продукти створюються для їхнього продажу на ринку.

Відтак одним із видів діяльності фермерського господарства є товарне сільськогосподарське виробництво.

Зважаючи на те, що поняття "цільове призначення земельної ділянки" нерозривно пов`язане з поняттям "категорія земель", а статтею 19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, колегія суду наголошує, що категорія це основне цільове призначення кожної земельної ділянки.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про використання таких земельних ділянок третьою особою, а не самим Фермерським господарством «Агроздобуток», то колегія суддів звертає увагу Позивача на те, що пунктом 30 Договору серед прав Відповідача 2 передбачено право передавати орендовані земельні ділянки в суборенду (том 1, а.с. 15) саме з метою отримання прибутку (а не нецільового використання земельних ділянок та погіршення родючості таких земель).

Окрім того, договори суборенди дублюють Договір оренди земельної ділянки та не створюють будь-яких інших умов для Суборендаря окрім як використання суборендованих земельних ділянок за цільовим призначенням вирощування сільськогосподарських культур.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які акти за наслідками перевірки, проведеної контролюючими органами щодо порушення порядку дотримання зі сторони Відповідача 2 земельного законодавства щодо нецільового використання земельних ділянок та спричинення таким використанням шкоди.

Зважаючи на все вищевстановлене в даній постанові в площинні відсутності обставини щодо порушення прав та інтересів Позивача, пов`язаних із використанням земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме для вирощування сільськогосподарських культур, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими доводи Позивача про заподіяння Позивачу та державі шкоди саме зі сторони Відповідача 2 пов`язаної (як вказує апелянт) із нецільовим використанням Відповідачем 2 земельних ділянок, а в цілому про нецільове використання земельних ділянок.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо того, що спірні земельні ділянки входять до складу масиву земель сільськогосподарського призначення, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Закону України "Про землеустрій", масив земель сільськогосподарського призначення - сукупність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що складаються з сільськогосподарських та необхідних для їх обслуговування несільськогосподарських угідь (земель під польовими дорогами, меліоративними системами, господарськими шляхами, прогонами, лінійними об`єктами, об`єктами інженерної інфраструктури, а також ярами, заболоченими землями, іншими угіддями, що розташовані всередині земельного масиву), мають спільні межі та обмежені природними та/або штучними елементами рельєфу (автомобільними дорогами загального користування, полезахисними лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, водними об`єктами тощо).

В силу дії статті 35 Закону України "Про землеустрій", інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачається, що відомості про масив земель сільськогосподарського призначення включають: назву, код (номер); опис меж та угідь, що входять до складу масиву; контури угідь; площу; інформацію про земельні ділянки, що входять до складу масиву; інформацію про документи, на підставі яких відомості про масив внесено до Державного земельного кадастру.

З урахуванням описаних норм діючого законодавства України та зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів, що спірні земельні ділянки входять до складу масиву земель сільськогосподарського призначення саме в розумінні Закону України "Про землеустрій", а також відсутності доказів реєстрації масиву земель, колегія суддів відхиляє такі посилання апелянта та до уваги не приймає.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо того, що земельні ділянки передані в суборенду саме Відповідачем 2 а не Фермерським господарством «Агроздобуток», то колегія суддів зазначає, що Позивач залишає поза увагою ту обставину, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, орендарем спірних земельних ділянок значиться саме Відповідач 2 (том 1, а.с. 75-96).

Крім того, укладенню таких договорів суборенди передували обставини, встановленні Відповідачем 2 щодо самовільного використання частини орендованих земель третіми особами, з приводу чого саме Відповідачем 2 вживалися дії щодо усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом подання відповідних позовів до суду (крім того, відповідні дії вживалися й третіми особами шляхом подання позову щодо визнання недійсними Договору оренди та розпорядження голови Красилівської районної державної адміністрації щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для надання в оренду земельної ділянки; том 1,а.с. 133-136). Відповідно, зважаючи на реєстрацію речового права оренди саме за Відповідачем 2, з метою узаконення відповідних відносин щодо обробітку та вирощування сільськогосподарських культур, отримання прибутку, Відповідачем 2 проведенні дії для оформлення відповідних договірних відносин щодо суборенди земельних ділянок.

Також, колегія суддів звертає увагу Позивача на те, що звертаючись до суду з позовом про розірвання Договору оренди, Позивачем залишено поза увагою, що діючими та неоспорюваними залишаються Договори суборенди від 1 січня 2019 року укладені між Відповідачем 2 та ТзОВ «Золоте колосся 2017» та звертає увагу на зареєстроване речове право суборенди сторін таких договірних відносин.

З урахуванням усього вищевстановленого в даній постанові, зважаючи на те, що в силу дії пункту 30 Договору за умовами Договорів суборенди земельних ділянок від 1 січня 2019 року спірні земельні ділянки використовуються для товарного сільськогосподарського виробництва (що є результатом створення фермерського господарства), колегія суду приходить до висновку про відсутність підтверджених обставини використання земельних ділянок саме не за цільовим призначенням (що визначено Позивачем як підстава вказаного позову).

З врахуванням серйозності та важливості основного доводу Позивача щодо нецільового використання орендованих Відповідачем 2 земельних ділянок та порушення умов передання їх в суборенду, Північно-західний апеляційний господарський суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі доводи та докази Позивача, Відповідача, як вищевказані, так і інші, наведені у позові та апеляційній скарзі (зокрема і, щодо надання земельних ділянок в суборенду й саме Відповідачем 2), як кожний окремо, так і, головне, у їх комплексі та сукупності на підтвердження чи непідтвердження факту розірвання Договору.

При цьому апеляційний господарський суд констатує, що все вищеописане підтверджує те, що Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами порушення його права, за захистом якого він звернувся до суду з даним позовом. Дане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача щодо розірвання Договору.

Доводи наведені Позивачем в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та усім вищеописаним в даній судовій постанові.

З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Позивача щодо розірвання Договору.

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорювань рішення без змін з огляду на його законність і обгрунтованість, а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Позивачем.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Красилівської міської ради Хмельницької області на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року по справі №924/875/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 грудня 2021 року по справі №924/875/21 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №924/875/21 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 15 квітня 2022 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.