ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2022 Справа № 914/4013/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Пришляк М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬТЕХСЕРВІС», м. Кривий Ріг

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД УА», м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 268 675,35 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬТЕХСЕРВІС» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД УА» про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 268 675,35 грн.

Ухвалою від 28.12.2021відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, відповідач правом на подання відзиву не скористався.

В судове засідання 02.04.2022 сторони явку уповноважених представників не забезпечили, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття рішення по справі, судом 02.04.2022 прийнято рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням умов договору поставки №42-20/ДТС/П від 08.07.2020.

Станом на 17.12.2021 дебіторська заборгованість становить 138 450,76 грн. На основну суму заборгованості 26 067,22 грн. пені, 19 429,99 інфляційних втрат, 5 502,00 грн.3% річних та 79 225,38 грн. штрафу у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання.

Позиція відповідача

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, пояснень по суті позовних вимог не надав, явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬТЕХСЕРВІС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД УА» укладено договір поставки №42-20/ДТС/П від 08.07.2020.

ТОВ «ДИЗЕЛЬТЕХСЕРВІС» поставило ТОВ «ТРЕЙД УА» товар на загальну суму 158 450,76 грн.

Факт відвантаження товару підтверджується підписаною видатковою накладною №58 від 30.09.2020.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листами та претензіями про добровільне відшкодування заборгованості:

- №2452-ДТС від 29.10.2021;

- №1215-ДТС від 11.05.2021;

- №1507-ДТС від 07.06.2021;

- №2156-ДТС від 07.09.2021;

- №2297-ДТС від 29.09.2021;

- №2397-ДТС від 18.10.2021.

Платіжним дорученням №393 від 14.07.2021 та листом вих. №3 від 14.07.2021 підтверджується часткова проплата в розмірі 20 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по договору №42-20/ДТС/П від 08.07.2020.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог представлено рахунок на оплату №1074 від 07.09.2020 та податкову накладну №174 від 30.09.2020.

ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки №42-20/ДТС/П від 08.07.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України також визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1. даного договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець в порядку та на умовах, визначених ним Договором, зобов`язується вчасно і у повному обсязі прийняти та оплатити товар.

Під товаром розуміються товарно-матеріальні цінності, готова продукція, додаткові матеріали визначені накладною.

Передача товару здійснюється за накладною уповноваженій особі Покупця, яка має належним чином оформлене доручення на отримання Товару.

Відповідно до п.3.1. та п. 3.2. Договору, Покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар шляхом перерахування 50% передоплати від суми, визначеної у рахунку-фактурі протягом 1 банківського дня з моменту його виставлення, решта 50% сплачується протягом 1 банківського дня після відвантаження товару зі складу Постачальника.

Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, зарахована на розрахунковий рахунок Постачальника.

Позивачем у повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання. Відповідач прийняв поставлений йому товар без заперечень, доказів наявності обставин, визначених п.2.7 договору не подав.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу був відвантажений товар на суму 158 450,76 грн., який ним був оплачений лише на суму 20 000,00 грн., залишок заборгованості становить 138 450,76 грн. Доказів оплати поставленого товару у повному обсязі суду не надано. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 138 450,76 грн. заборгованості за договором, з огляду на ст.ст.13,14 та ч.2 ст.237 ГПК України, підлягає задоволенню.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.8 Договору, у випадку затримки оплати Товару за цим Договором, Покупець сплачує Постачальнику суму заборгованості з урахуванням: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, пеню, що обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу та 3% річних.

Згідно п. 5.9 Договору, у випадку непогашення грошової заборгованості протягом 90 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості Покупець зобов`язаний додатково сплатити на користь і на вимогу Постачальника шграф у розмірі 50% від вартості неоплаченого товару.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Здійснивши власний перерахунок пені за несвоєчасну оплату товару, з урахуванням початку виникнення заборгованості згідно ч.1 ст.253 ЦК України, її закінчення, а також враховуючи заявлені позивачем періоди її нарахування, суд дійшов висновку, що правомірною до стягнення з відповідача є пеня у розмірі 26 015,21 грн.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає 19 429,99 грн. інфляційних втрат та 5 485,45 грн. 3% річних.

Крім того до задоволення підлягає штраф відповідно до п. 5.9 договору в розмірі 79 225,38 грн.

Оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог частково.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями № 1075 від 17.12.2021 на суму 4 030,13 грн.

Відповідно до ч. 9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Тому суд вбачає за можливе застосувати ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при розподілі судових витрат і судовий збір у розмірі 4 030,13 грн. покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД УА» (79031, м. Львів, вул. Карла Мікльоша, буд. №5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬТЕХСЕРВІС» (50019, м. Кривий Ріг, вул. Прорізна, буд. 87/15, 1, ) заборгованість в розмірі 268 606,79 з яких: 138 450,76 грн. основної заборгованості, 26 015,21 грн. пені, 19 429,99 грн. інфляційних втрат, 5 485,45 грн. 3% річних, 79 225,38 грн. штрафу та судовий збір в розмірі 4 030,13 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.05.2022.

Суддя Горецька З.В.