ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.04.2022 Справа № 914/1351/16

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, м. Львів, про грошові вимоги до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест, м. Трускавець, Львівська область, в сумі 5683295,22 грн.

у справі за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю „Вілік Буд, м. Київ

про: банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест (вул. Суховоля, 61, м. Трускавець, Львівська область, 82200, ідентифікаційний код 30439207)

Суддя Артимович В.М.,

секретар судового засідання Іванило О.П.

Представники сторін:

від ініціюючого кредитора: не з`явився;

ліквідатор: не з`явився;

від кредитора (ДПС України в особі ГУ ДПС у Львівській області): не з`явився;

від кредитора (Делявський П.І.): не з`явився;

від кредитора (ТзОВ ФК Стандарт Кепітал): не з`явився;

від кредитора (ТзОВ Лакшмі-8): не з`явився;

від кредитора (ТзОВ Овочі-Фрукти): не з`явився;

від інших кредиторів: не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Вілік Буд, м. Київ, надалі кредитор, звернулось до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест (вул. Суховоля, 61, м. Трускавець, Львівська область, 82200, ідентифікаційний код 30439207), надалі боржник.

Ухвалою суду від 26.05.2016 заяву прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01.06.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ТзОВ „Трускавецьінвест.

Постановою суду від 27.12.2017 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Зубик Ю.З., клопотання розпорядника майна - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. від 31.05.2017 за № 02-05/31 задоволено та Товариство з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, заяву арбітражного керуючого Степаненка М.М. від 31.05.2017 за № 01-21/93 задоволено та ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Степаненка М.М., скасовано усі арешти, накладені на майно Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест чи інші обмеження щодо розпорядження майном банкрута. Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення (повідомлення) про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

05.12.2019 на розгляд суду надійшла заява Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про грошові вимоги до боржника в сумі 5683295,22 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2019 заяву Головного управління Державної податкової служби у Львівській області прийнято до розгляду.

04.03.2020 на електронну адресу суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест надійшло повідомлення від 02.03.2020 № 2153 про розгляд вимог ГУ ДПС у Львівській області, у якому ліквідатором вимоги Головного управління Державної податкової служби у Львівській області до ТзОВ «Трускавецьінвест» частково визнаються в сумі 4551825,83 грн.

Ухвалою суду від 11.08.2021 задоволено клопотання Головного управління ДПС у Львівській області про процесуальне правонаступництво та заміну кредитора; постановлено замінити кредитора Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39462700) на правонаступника Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, будинок 8; ідентифікаційний код юридичної особи 43005393) в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ідентифікаційний код ВП: 43968090).

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що грошові вимоги ДПС України в особі Головного управління ДПС у Львівській області до боржника слід визнати частково, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього кодексу.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожний зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Заявляючи кредиторські вимоги до боржника, податковий орган у своїй заяві з грошовими вимогами від 04.12.2019 зазначає, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» перед бюджетом збільшилась та згідно із картками особових рахунків і довідки про заборгованість від 19.09.2019 № 503/9/53.09 становить 5683295,22 грн.

Обґрунтовуючи свої грошові вимоги до боржника, ГУ ДПС у Львівській області вказує, що податкова заборгованість боржника складається із: рентної плати за спеціальне використання води в сумі 9056,92 грн; податку на додану вартість в сумі 3983788,77 грн; податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 1025654,28 грн; туристичного збору, сплаченого юридичними особами в сумі 1093,36 грн; податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 6131,16 грн та земельного податку з юридичних осіб в сумі 657570,73 грн.

На підтвердження своїх кредиторських вимог заявником надано довідку про заборгованість від 19.09.2019 № 503/9/53.09, картки особових рахунків, податкові декларації, акти витяги з актів про результати виїзних перевірок ТзОВ «Трускавецьінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства та податкові повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України.

Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Положеннями ст. 46 Податкового кодексу України передбачено, що на платників податків покладено обов`язок з подання податкових декларацій контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі яких здійснюється нарахування (сплата) податкового зобов`язання.

Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до приписів п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПС України в особі Головного управління ДПС у Львівській області просить визнати та включити до реєстру вимог кредиторів заборгованість перед податковим органом ТзОВ «Трускавецьінвест» з рентної плати за спеціальне використання води в сумі 9056,92 грн, яка складається з нарахованої рентної плати за спеціальне використання води згідно розрахунку від 20.04.2016 (термін сплати 20.05.2016) в сумі 7547,32 грн та донарахованих штрафних санкцій (ст. 126 Податкового кодексу України) згідно податкового повідомлення-рішення № від 18.08.2016.

Ліквідатор у повідомленні від 02.03.2020 № 2153 про розгляд вимог ГУ ДПС у Львівській області заперечує повністю щодо визнання вимог по рентній платі за спеціальне використання води, оскільки заборгованість згідно рахунку від 20.04.2016 вже визнана в ухвалі Господарського суду Львівської області від 28.04.2017, а штрафні санкції нараховано після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест».

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.04.2017 у цій справі № 914/1351/16 визнано грошові вимоги Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області (82100, м. Дрогобич, вул. Шевченка, 9) в сумі 834582,31 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест, з яких 828840,49 грн. (основний борг) вимоги третьої черги та 5741,82 грн. (неустойка (пеня, штраф)) шоста черга.

В ухвалі зазначено, що податковий борг по збору за спеціальне використання води становить 7547,32 грн. основного боргу, що підтверджується податковою декларацією з рентної плати за І квартал 2016 року.

З огляду на матеріали справи, зокрема, документи, долучені до заяви податкового органу від 21.06.2016 про грошові вимоги до боржника, податковий борг з рентної плати за спеціальне використання води було обґрунтовано Дрогобицькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області податковою декларацією з рентної плати за І квартал 2016 року та розрахунком з рентної плати за спеціальне використання води № від 20.04.2016.

З огляду на матеріали, долучені до заяви Головного управління ДПС у Львівській області Державної податкової служби України від 04.12.2019, грошові вимоги податкового боргу з рентної плати за спеціальне використання води в сумі 7547,32 грн податковий орган також обґрунтовує розрахунком з рентної плати за спеціальне використання води № від 20.04.2016.

Враховуючи наведене, оскільки грошові вимоги податкового органу щодо податкового боргу з рентної плати за спеціальне використання води за перший квартал 2016 року в сумі 7547,32 грн, які обґрунтовані розрахунком № від 20.04.2016, визнані ухвалою суду від 28.04.2017 у цій справі, такі аналогічні вимоги, викладені у заяві Головного управління ДПС у Львівській області Державної податкової служби України від 04.12.2019, не підлягають до задоволення.

Нарахування штрафних санкцій в сумі 1509,60 грн заявник обґрунтовує податковим повідомленням-рішенням № від 18.08.2016.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 01.06.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ТзОВ „Трускавецьінвест та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника ТзОВ „Трускавецьінвест.

Відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

У податковому повідомленні-рішенні від 18.08.2016 № про нарахування 1509,60 грн штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання зі збору за спеціальне використання води є посилання на акт перевірки від 18.08.2016 № 348/12-03/30439207, проте не вказано за який період проводилася перевірка та відповідно проведено таке нарахування.

У податковому повідомленні-рішенні від 18.08.2016 № про нарахування 1509,60 грн штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання зі збору за спеціальне використання води є посилання на акт перевірки від 18.08.2016 № 348/12-03/30439207, копію якого долучено до матеріалів справи, та з якого вбачається, що перевірка проводилася за 2015 рік, тобто за період, який не охоплений дією мораторію (до 01.06.2016 року).

Тому сума 1509,60 грн штрафних санкцій за порушення податкових зобов`язань з туристичного збору, сплаченого юридичними особами, визнається судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПС України в особі Головного управління ДПС у Львівській області просить визнати та включити до реєстру вимог кредиторів заборгованість перед податковим органом ТзОВ «Трускавецьінвест» з податку на додану вартість, яка складається з основного зобов`язання в сумі 2721502,76 грн. та 1200719,71 грн. штрафних санкцій.

У п. 180.1. Податкового кодексу України визначено коло осіб, які є платниками податку на додану вартість, у тому числі, для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, яка провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статте. 183 цього розділу, будь-яка особа, яка зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно із ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до ст. 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

У ст. 203 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Свої вимоги щодо заборгованості з податку на додану вартість в сумі 2721502,76 грн. заявник обґрунтовує податковими деклараціями за період грудень 2016 року серпень 2018 року:

20 382,00 грн. - нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.12.2016 (термін сплати 30.12.2016);

20 612,00 грн. - нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 20.01.2017 (термін сплати 30.01.2017);

20 828,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.02.2017 (термін сплати 02.03.2017);

20 133,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.03.2017 (термін сплати 30.03.2017);

20 365,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.04.2017 (термін сплати 30.04.2017);

20 132,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.05.2017 (термін сплати 30.05.2017);

20 132,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 20.06.2017 (термін сплати 30.06.2017);

20 132,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 18.08.2017 (термін сплати 19.08.2017);

20 210,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 18.09.2017 (термін сплати 30.09.2017);

20 363,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.10.2017 (термін сплати 30.10.2017);

20 133,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 17.11.2017 (термін сплати 30.11.2017);

20 210,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 18.12.2017 (термін сплати 30.12.2017);

20 363,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2018 (термін сплати 30.01.2018);

20 133,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 07.02.2018 (термін сплати 02.03.2018);

20 133,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.03.2018 (термін сплати 30.03.2018);

20 363,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 19.03.2018 (термін сплати 30.03.2018);

20 133,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 14.05.2018 (термін сплати 30.05.2018);

20 133,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 20.06.2018 (термін сплати 30.06.2018);

20 363,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 18.07.2018 (термін сплати 30.07.2018);

20 133,00 грн. нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 17.08.2018 (термін сплати 30.08.2018).

Нарахування штрафних санкцій в сумі 1200719,71 грн. заявник обґрунтовує відповідними податковими повідомленнями-рішеннями:

1 500,00грн. - донараховано штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 19.04.2016;

823,80 грн. - донараховано штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 29.06.2016;

1 769,03 грн. - донараховано штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 29.06.2016;

1 629,68 грн. - донараховано штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 29.06.2016;

3 999,07 грн. - штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 29.06.2016;

120 897,00 грн. - податкове зобов`язання донараховано за актом перевірки № від 09.06.2017, податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017;

60 449,00 грн. - штрафні санкції донараховано за актом перевірки № від 09.06.2017, податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017;

1 020,00 грн. - донараховано штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2017;

3 999,10 грн. - донараховано штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2017;

3 961,70 грн. - донараховано штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2017;

3 961,70 грн. - штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2017;

18 183,25 грн. - донараховано штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2017;

72 662,76 грн. - податкове зобов`язання донараховано за актом перевірки від 22.03.2010 № 61/23-00/30439207, податкове повідомлення-рішення від 25.08.2010 № /2;

19 368,38 грн. - штрафні санкції донараховано за актом перевірки від 22.03.2010 № 61/23-00/30439207, податкове повідомлення-рішення від 25.08.2010 № /2.

2 122 557,00 грн. - податкове зобов`язання донараховано за актом перевірки від 22.03.2010 № 61/23-00/30439207, податкове повідомлення-рішення від 02.04.2010 № 42301/1.

1 079 885,00 грн. - штрафні санкції донараховано за актом перевірки від 22.03.2010 № 61/23-00/30439207, податкове повідомлення-рішення від 02.04.2010 № 42301/1;

170,00 грн. - штрафні санкції ст. 126 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 12.03.2019.

Ліквідатор у повідомленні від 02.03.2020 № 2153 про розгляд вимог ГУ ДПС у Львівській області заперечує щодо визнання вимог по нарахуванню податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 161754,00 грн, які нараховані після 27.12.2017 (дата постанови про визнання боржника банкрутом), а також штрафних санкцій в сумі 99966,33 грн, які нараховано після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест».

Так, постановою Господарського суду Львівської області від 27.12.2017 у цій справі № 914/1351/16 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест (вул. Суховоля, 61, м. Трускавець, Львівська область, 82200, ідентифікаційний код 30439207); Товариство з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест (вул. Суховоля, 61, м. Трускавець, Львівська область, 82200, ідентифікаційний код 30439207) визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом; скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Пунктом 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 Податкового кодексу України податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Згідно п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: 54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; 54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; 54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом; 54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

В п. 5.1 ст. 5 Податкового кодексу України визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених ст. 1 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Згідно із ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.

У ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства наведено наслідки визнання боржника банкрутом, згідно із частиною першою якої з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З урахування вищевикладеного, поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора. При цьому в ліквідаційній процедурі у банкрута не можуть виникати зобов`язання зі сплати обов`язкових платежів, оскільки господарська діяльність банкрута завершується і строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав.

Звільнення від обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав у період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, передбачено законом (частина перша статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства), що в свою чергу зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання. Причому на такі сподівання боржника не впливають вчинені ліквідатором непослідовні дії з подання звітності до податкового органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, господарський суд здійснює офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, суд зазначає, що після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури вимоги можуть заявляти виключно поточні кредитори із поточними вимогами, на які не поширюються обмеження, встановлені ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства.

Як зазначено раніше Господарським судом Львівської області 01.06.2016 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який діяв до 21.10.2019) та ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства.

27.12.2017 Господарським судом Львівської області визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) могло відповідати за зобов`язаннями, що виникли у період до 27.12.2017 року.

Як вбачається з долучених до заяви з кредиторськими вимогами податкових декларацій з податку на додану вартість, сума грошових вимог з податку на додану вартість включає в себе нарахування такого податку, як за період до 27.12.2017 (постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури) в сумі 2559748,76 грн, так і після 27.12.2017, про що свідчать податкові декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2018 (термін сплати 30.01.2018); № від 07.02.2018 (термін сплати 02.03.2018); № від 19.03.2018 (термін сплати 30.03.2018); № від 19.03.2018 (термін сплати 30.03.2018); № від 14.05.2018 (термін сплати 30.05.2018); № від 20.06.2018 (термін сплати 30.06.2018); № від 18.07.2018 (термін сплати 30.07.2018); № від 17.08.2018 (термін сплати 30.08.2018) на загальну суму 161754,00 грн.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що нараховані ГУ ДПС у Львівській області грошові зобов`язання відповідно до вказаних декларацій не відносяться ні до зобов`язань, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, ні до зобов`язань, що є поточними до визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, ні до тих, що виникли після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури та на які не поширюються обмеження, встановлені ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства.

Також суд зазначає, що положення ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, з введенням в дію якого 21.10.2019 року втратив чинність Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», за своїм змістом аналогічні положенням ст. 38 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що свідчить про послідовність та незмінність позиції законодавця в регулюванні питання щодо виникнення зобов`язань у боржника, який перебуває в судовій процедурі ліквідації.

Так, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2020 року у справі №15/293-б зазначено: «У ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у КУзПБ, і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами цього кодексу. Такими випадками є зобов`язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури. Подання боржником, щодо якого введено ліквідаційну процедуру, декларацій до контролюючого органу не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом (висновок Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/14827/16). Звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, передбачено законом (ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»), а також зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання. В цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду. Враховуючи наведене вище, а також висновки Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/14827/16 (щодо застосування приписів статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у поєднанні з положенням Податкового кодексу України), колегія суддів у цій справі дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо відхилення заявлених ГУ ДФС грошових вимог. З цих же підстав, колегією суддів не приймається до уваги посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 911/254/16».

Також правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.01.2021 року у справі № 916/4181/14: «боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, на підставі положень статті 38 Закону про банкрутство має право на легітимне очікування бути звільненим від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав у період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Легітимні очікування боржника безпосередньо випливають із частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Характеристика очікувань боржника як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права, та обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Звільнення від обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав у період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, передбачено законом (частина перша статті 38 Закону про банкрутство, частина перша статті 59 КУзПБ), що в свою чергу зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання. Водночас, ухвалюючи оскаржувані судові рішення в частині відмови у визнанні вимог Чорноморської ОДПІ на суму 8 332,20 грн., суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статті 59 КУзПБ щодо наслідків визнання боржника банкрутом, які аналогічні наведеним у статті 38 Закону про банкрутство, оскільки навіть у разі самостійного подання боржником відповідних звітів до контролюючого органу такий факт не може бути передумовою виникнення у боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів. Нарахування за відповідними зобов`язаннями боржника повинні здійснюватися лише до моменту прийняття постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Наведене відповідає висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеному у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/14827/16, від 08.10.2019 у справі № 911/3883/16 та від 14.08.2019 у справі № 913/412/16 і судом касаційної інстанції не встановлено підстав, які б зумовлювали необхідність відступу від зазначено правового висновку. 10. Висновок щодо застосування норми права. 10.1. З дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у нього не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які були нараховані за період після визнання боржника банкрутом, оскільки положеннями частини першої статті 38 Закону про банкрутство, які аналогічні за змістом положенням частини першої статті 59 КУзПБ, передбачено підставу для припинення обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Самостійне подання ліквідатором звітності до податкового органу не є винятком з цього правила».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 826/3106/18 зазначено: «Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури».

Отже, враховуючи наведені положення законодавства та беручи до уваги наведену правову позицію в постановах Верховного Суду, донарахування грошових зобов`язань, які відповідають поняттю «додаткові зобов`язання» в розумінні ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, після визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є неправомірним.

А тому, заявлені ГУ ДПС у Львівській області кредиторські вимоги до банкрута в сумі 161754,00 грн, які виникли на підставі податкових декларацій по податку на додану вартість за період з 19.01.2018 по 17.08.2018, а саме після визнання боржника банкрутом, суперечать ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, та відповідно дані вимоги не підлягають до задоволення.

Крім того, не вбачається жодних підстав для віднесення податків та зборів до витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, згідно абз.4 п.п.1 ч.1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства.

Заперечуючи вимоги податкового органу щодо нарахування штрафних санкцій по податку на додану вартість в сумі 99966,33 грн, ліквідатор вказує, що такі нараховано після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест».

Суд зазначає, що у податкових повідомленнях-рішеннях № від 29.06.2016; № від 29.06.2016; № від 29.06.2016; № від 09.06.2017; № від 08.11.2017; № від 08.11.2017; № від 08.11.2017; № від 08.11.2017 суму (98776,33 грн.) нарахованих штрафних санкцій по яких ліквідатор не визнає, вказано період нарахування, який не охоплений дією мораторію, тобто до 01.06.2016 року.

Крім того, боржник на час розгляду грошових вимог не подав доказів щодо скасування податкових повідомлень - рішень про нарахування цих штрафних санкцій в адміністративному чи судовому порядку.

Тому сума 98776,33 грн. штрафних санкцій за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями визнається судом.

Щодо податкових повідомлень-рішень № від 12.09.2017; № від 12.03.2019, суд звертає увагу на те, що у цих повідомленнях-рішеннях не вказано періоду, за який проводилася перевірка та проведено таке нарахування, а є посилання на акти перевірки від 06.09.2017, 26.02.2019. Суд звертає увагу на те, що акт перевірки від 06.09.2017 у матеріалах справи відсутній та суду не надавався. А з акту перевірки від 26.02.2019 вбачається, що перевірка проводилася за період 2019 року, тобто після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника

Отже, незважаючи на достатній період часу, який було надано судом податковому органу для подання пояснень щодо повідомлення ліквідатора в частині невизнання грошових вимог, доказів нарахування вказаних штрафних санкцій в сумі 31295,75 грн за період, який не охоплений дією мораторію, заявником суду не надано.

Враховуючи наведене, оскільки нарахування 1190,00 грн штрафних санкцій за порушення законодавства по податку на додану вартість обґрунтоване податковими повідомленнями-рішеннями від 12.09.2017, 08.11.2017, 12.03.2019, тобто після порушення справи про банкрутство ТзОВ «Трускавецьінвест» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника, беручи до уваги заперечення ліквідатора, зважаючи на недоведеність заявником таких нарахувань за період, який не охоплений дією мораторію, суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення.

Заборгованість боржника перед податковим органом складається також з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 1025654,28 грн. (основний платіж на суму 1023604,66 грн., штрафні санкції на суму 2049,52 грн.)

Статтею 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно підпункту 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України - є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частки.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт, що передбачено підпунктом 266.3.3. п.266.3 266 Податкового кодексу України.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України).

Грошові вимоги до боржника по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки заявник обґрунтовує: суму 1023604,66 грн основного зобов`язання податковими деклараціями з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з липня 2016 року по січень 2019 року, суму 1032,03 грн штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням від 24.11.2016 № , та нарахування пені в сумі 1017,49 грн підтверджує карткою особового рахунку.

Ліквідатор у повідомленні від 02.03.2020 № 2153 про розгляд вимог ГУ ДПС у Львівській області заперечує щодо визнання вимог по нарахуванню податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 467430,55 грн, які нараховані після 27.12.2017 (дата постанови про визнання боржника банкрутом), а також штрафних санкцій в сумі 2049,52 грн, які нараховано після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест».

Як зазначено раніше Господарським судом Львівської області 01.06.2016 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який діяв до 21.10.2019) та ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства.

27.12.2017 Господарським судом Львівської області визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) могло відповідати за зобов`язаннями, що виникли у період до 27.12.2017 року.

Як вбачається із заяви з кредиторськими вимогами, сума грошових вимог з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки включає в себе нарахування такого податку, як за період до 27.12.2017 (постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури) в сумі 556174,11 грн, так і після 27.12.2017 (податкові декларації за період з січня 2018 року по січень 2019 року) на загальну суму 467430,55 грн.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що нараховані ГУ ДПС у Львівській області грошові зобов`язання відповідно до поданих документів не відносяться ні до зобов`язань, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, ні до зобов`язань, що є поточними до визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, ні до тих, що виникли після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури та на які не поширюються обмеження, встановлені ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, враховуючи наведені раніше положення законодавства та беручи до уваги наведену раніше правову позицію в постановах Верховного Суду, донарахування грошових зобов`язань, які відповідають поняттю «додаткові зобов`язання» в розумінні ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, після визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є неправомірним.

А тому, заявлені ГУ ДПС у Львівській області кредиторські вимоги до банкрута в сумі 467430,55 грн, які виникли на підставі податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з січня 2018 року по січень 2019 року, а саме після визнання боржника банкрутом, суперечать ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, та відповідно дані вимоги не підлягають до задоволення.

Заперечуючи вимоги податкового органу щодо нарахування штрафних санкцій по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 2049,52 грн, ліквідатор вказує, що такі нараховано після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест».

Суд зазначає, що, як вбачається з картки особового рахунку боржника щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахування пені в сумі 1017,49 грн за порушення податкових зобов`язань щодо такого податку проводилося з 30.04.2016, тобто вказано період нарахування, який не охоплений дією мораторію, тобто до 01.06.2016 року.

Тому сума 1017,49 грн. пені за порушення податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визнається судом.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.11.2016, яким заявник обґрунтовує нарахування штрафних санкцій за порушення податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи таке податкове повідомлення-рішення відсутнє та суду не надавалося. Відповідно у суду немає можливості перевірити період, за який проводилося таке нарахування.

Отже, незважаючи на достатній період часу, який було надано судом податковому органу для подання пояснень щодо повідомлення ліквідатора в частині невизнання грошових вимог, доказів нарахування вказаних штрафних санкцій за період, який не охоплений дією мораторію, заявником суду не надано.

Враховуючи наведене, оскільки нарахування 1032,03 грн штрафних санкцій за порушення законодавства по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обґрунтоване податковим повідомленням-рішенням від 24.11.2016, тобто після порушення справи про банкрутство ТзОВ «Трускавецьінвест» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника, беручи до уваги заперечення ліквідатора, зважаючи на недоведеність заявником таких нарахувань за період, який не охоплений дією мораторію, суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення.

Як вбачається із заяви з кредиторськими вимогами до боржника, ДПС України в особі Головного управління ДПС у Львівській області просить визнати та включити до реєстру вимог кредиторів заборгованість перед податковим органом ТзОВ «Трускавецьінвест» з туристичного збору, сплаченого юридичними особами в сумі 1093,36 грн, яка складається з основного зобов`язання в сумі 686,41 грн. та 406,95 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до п. 268.1 ст. 268 Податкового кодексу України туристичний збір - це місцевий збір, кошти від якого зараховуються до місцевого бюджету.

Згідно із пп. 268.2.1. п. 268.2 ст. 268 Податкового кодексу України платниками збору є громадяни України, іноземці, а також особи без громадянства, які прибувають на територію адміністративно-територіальної одиниці, на якій діє рішення сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, про встановлення туристичного збору, та тимчасово розміщуються у місцях проживання (ночівлі), визначених підпунктом 268.5.1. пункту 268.5 цієї статті.

У пунктах 268.3, 268.4. ст. 268 Податкового кодексу України визначено, що ставка збору встановлюється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за кожну добу тимчасового розміщення особи у місцях проживання (ночівлі), визначених підпунктом 268.5.1 пункту 268.5 цієї статті, у розмірі до 0,5 відсотка - для внутрішнього туризму та до 5 відсотків - для в`їзного туризму від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, для однієї особи за одну добу тимчасового розміщення. Базою справляння збору є загальна кількість діб тимчасового розміщення у місцях проживання (ночівлі), визначених підпунктом 268.5.1 пункту 268.5 цієї статті.

Свої вимоги щодо заборгованості з туристичного збору, сплаченого юридичними особами в сумі 1093,36 грн. заявник обґрунтовує податковою декларацією від 26.07.2016 № 0 в сумі 686,41 грн, податковим повідомленням-рішенням від 18.08.2016 № в сумі 140,00 грн та нарахування пені за порушення податкових зобов`язань зі сплати туристичного збору в сумі 266,95 грн обґрунтовує карткою особового рахунку боржника щодо туристичного збору, сплаченого юридичними особами.

Ліквідатор у повідомленні від 02.03.2020 № 2153 про розгляд вимог ГУ ДПС у Львівській області заперечує щодо визнання вимог по нарахуванню штрафних санкцій за порушення податкових зобов`язань з туристичного збору в сумі 406,95 грн, оскільки вказує, що такі нараховано після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест».

Суд зазначає, що, як вбачається з картки особового рахунку боржника щодо туристичного збору, сплаченого юридичними особами, нарахування пені в сумі 266,95 грн за порушення податкових зобов`язань щодо такого податку проводилося за період, який не охоплений дією мораторію, тобто до 01.06.2016 року.

У податковому повідомленні-рішенні від 18.08.2016 № про нарахування 140,00 грн штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з туристичного збору, сплаченого юридичними особами, є посилання на акт перевірки від 18.08.2016 № 348/12-03/30439207, копію якого долучено до матеріалів справи, та з якого вбачається, що перевірка проводилася за 2015 рік, тобто за період, який не охоплений дією мораторію (до 01.06.2016 року).

Тому сума 406,95 грн. пені та штрафних санкцій за порушення податкових зобов`язань з туристичного збору, сплаченого юридичними особами, визнається судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПС України в особі Головного управління ДПС у Львівській області просить визнати та включити до реєстру вимог кредиторів заборгованість перед податковим органом ТзОВ «Трускавецьінвест» з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 6131,16 грн, яка складається з основного зобов`язання в сумі 2464,92 грн та 3666,24 грн штрафних санкцій.

Свої вимоги щодо заборгованості з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 6131,16 грн. заявник обґрунтовує податковими повідомленнями-рішеннями від 09.06.2017 № , № та нарахування пені за порушення податкових зобов`язань з податку на прибуток іноземних осіб обґрунтовує карткою особового рахунку боржника щодо вказано податку.

Ліквідатор у повідомленні від 02.03.2020 № 2153 про розгляд вимог ГУ ДПС у Львівській області заперечує щодо визнання вимог по нарахуванню штрафних санкцій з податку на прибуток іноземних осіб в сумі 3666,24 грн, оскільки вказує, що такі нараховано після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест».

Суд зазначає, що у податкових повідомленнях-рішеннях від від 09.06.2017 № , № про нарахування штрафних санкцій за порушення податкових зобов`язань по податку на прибуток іноземних осіб, є посилання на акт перевірки від 03.05.2017 № 9/14-00/30439207, копію якого долучено до матеріалів справи, та з якого вбачається, що перевірка проводилася за період, який не охоплений дією мораторію.

Також суд зазначає, що, як вбачається з картки особового рахунку боржника щодо податку на прибуток іноземних осіб нарахування пені в сумі 2030,01 грн за порушення податкових зобов`язань щодо такого податку проводилося за період, який не охоплений дією мораторію, тобто до 01.06.2016 року.

Тому сума 3666,24 грн. пені та штрафних санкцій за порушення податкових зобов`язань з податку на прибуток іноземних осіб визнається судом.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просить визнати та включити до реєстру вимог кредиторів заборгованість перед податковим органом ТзОВ «Трускавецьінвест» з земельного податку в сумі 657570,73 грн.

Як визначено у п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статте. 46 цього кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарні днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Свої вимоги щодо заборгованості з земельного податку в сумі 657570,73 грн. заявник обґрунтовує податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за період з 01.03.2016 року по 30.01.2019 року.

Ліквідатор у повідомленні від 02.03.2020 № 2153 про розгляд вимог ГУ ДПС у Львівській області заперечує щодо визнання вимог з земельного податку в сумі 54677,98 грн за період з терміном сплати з 01.03.2016 по 30.05.2016, оскільки така заборгованість вже визнана в ухвалі Господарського суду Львівської області від 28.04.2017, а також заперечує щодо визнання вимог по нарахуванню податкових зобов`язань з земельного податку в сумі 270894,50 грн, які нараховані після 27.12.2017 (дата постанови про визнання боржника банкрутом).

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.04.2017 у цій справі № 914/1351/16 визнано грошові вимоги Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області (82100, м. Дрогобич, вул. Шевченка, 9) в сумі 834582,31 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю „Трускавецьінвест, з яких 828840,49 грн. (основний борг) вимоги третьої черги та 5741,82 грн. (неустойка (пеня, штраф)) шоста черга.

В ухвалі зазначено, що податковий борг по земельному податку з юридичних осіб становить 54677,98 грн. основного боргу, що підтверджується податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік.

З огляду на матеріали справи, зокрема, документи, долучені до заяви податкового органу від 21.06.2016 про грошові вимоги до боржника, податковий борг з плати за землю було обґрунтовано Дрогобицькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності)за 2016 рік (дата заповнення 16.02.2016).

З огляду на матеріали, долучені до заяви Головного управління ДПС у Львівській області Державної податкової служби України від 04.12.2019, грошові вимоги податкового боргу з плати за землю в сумі 54677,98 грн податковий орган також обґрунтовує податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності)за 2016 рік (дата заповнення 16.02.2016).

Враховуючи наведене, оскільки грошові вимоги податкового органу щодо податкового боргу з земельного податку за 2016 рік в сумі 54677,98 грн, які обґрунтовані податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності)за 2016 рік (дата заповнення 16.02.2016), визнані ухвалою суду від 28.04.2017 у цій справі, такі аналогічні вимоги, викладені у заяві Головного управління ДПС у Львівській області Державної податкової служби України від 04.12.2019, не підлягають до задоволення.

Як зазначено раніше Господарським судом Львівської області 01.06.2016 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який діяв до 21.10.2019) та ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства.

27.12.2017 Господарським судом Львівської області визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) могло відповідати за зобов`язаннями, що виникли у період до 27.12.2017 року.

Як вбачається із заяви з кредиторськими вимогами, сума грошових вимог з земельного податку включає в себе нарахування такого податку, як за період до 27.12.2017 (постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури), так і після 27.12.2017 (податкові декларації за період з січня 2018 року по січень 2019 року) на загальну суму 270894,50 грн.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що нараховані ГУ ДПС у Львівській області грошові зобов`язання відповідно до поданих документів не відносяться ні до зобов`язань, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, ні до зобов`язань, що є поточними до визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, ні до тих, що виникли після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури та на які не поширюються обмеження, встановлені ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, враховуючи наведені раніше положення законодавства та беручи до уваги наведену раніше правову позицію в постановах Верховного Суду, донарахування грошових зобов`язань, які відповідають поняттю «додаткові зобов`язання» в розумінні ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, після визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207) банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є неправомірним.

А тому, заявлені ГУ ДПС у Львівській області кредиторські вимоги до банкрута в сумі 270894,50 грн, які виникли на підставі податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з січня 2018 року по січень 2019 року, а саме після визнання боржника банкрутом, суперечать ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, та відповідно дані вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Згідно ч. 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому: у першу чергу задовольняються: витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; у другу чергу задовольняються вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників); у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, зокрема, повідомлення розпорядника майна про результати розгляду кредиторської заяви та заяву про визнання кредиторських вимог до боржника з доданими до неї документами, суд дійшов висновку, що грошові вимоги Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Львівській області слід визнати частково в сумі 4657202,44 грн. Також визнанню підлягає сплачений судовий збір в сумі 3842,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно із ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, оскільки учасники провадження у даній справі в судове засідання 06.04.2022 не з`явилися, ухвалу складено та підписано 15.04.2022.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 2, 60, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 73, 74, 86, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Грошові вимоги Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ідентифікаційний код 43143039) визнати частково в сумі 4661044,44 грн, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (ідентифікаційний код 30439207), з яких: 3842,00 грн (судовий збір) перша черга; 3451072,45 (основний борг) третя черга; 1206129,99 (штрафні санкції) шоста черга.

2. Решта грошових вимог відхилити.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 235 ГПК України.

4. Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Артимович В.М.