ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/298/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" (03117, м. Київ, пр-т Перемоги, 65, )
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, )
про стягнення 151 034,52грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість страхове відшкодування в розмірі 127 400,00грн, пеню в розмірі 8 851,68грн, 3% річних в розмірі 3 822,00грн та збитки від інфляції в розмірі 10 960,84грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує невиконанням обов`язку відповідачем за регресною вимогою щодо сплати страхового відшкодування з посиланням на норми Закону України "Про страхування", Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 31.01.2022 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, ухвала суду від 25.01.2022, зокрема, отримана відповідачем - 03.02.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений строк не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від учасників справи не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

13.09.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова Група "ТАС" (позивач, страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00515087 (надалі - договір), за умовами якого застраховано ризик настання збитків страхувальника, що спричинення пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіль "Mazda CX-5", д.н.з. НОМЕР_1 .

За умовами даного договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

10.08.2020 на автодорозі о 23.20 на автодорозі "Київ-Харків-Довжанський" відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "ГАЗ-2217", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "Mazda/CX-5", д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 31.08.2020 у справі № 3/619/2025-20 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

10.08.2020 Страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу й надав усі необхідні документи.

Приватним акціонерним товариством "Страхова Група "ТАС" складено страховий акт № 21795/15/920 від 29.09.2020, Звіт № 91-R/98/6 від 10.08.2020, а також розрахунок суми страхового відшкодування до нього, за висновками якого вартість відновленого ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу склала 617765,98грн.

Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу "Mazda/CX-5", д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до звіту № 91-R/98/6 від 10.08.2020 - 373000,00грн., що на 70% перевищує його дійсну вартість на дату настання страхового випадку, а тому відповідний транспортний засіб вважається фізично знищеним.

08.09.2020 між Приватним акціонерним товариством "Страхова Група "ТАС" (позивач, страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено додаткову угоду до договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00515087, за умовами якої страхувальник визнає автомобіль "Mazda/CX-5", д.н.з. НОМЕР_1 знищеним, а його відновлення економічно недоцільним та погодили суму страхового відшкодування за подією, що сталося, у сумі 306087,00грн. (п.1. відповідної додаткової угоди).

Відповідно до умов договору страхування, на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу, онлайн аукціону з продажу автомобілів у пошкодженому стані (зобов`язуюча пропозиція), додаткової угоди до договору страхування від 08.09.2020, Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 306 087,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1244 від 01.10.2020.

Відповідно до полісу № АО 004283897 цивільна відповідальність власника транспортного засобу "ГАЗ-2217", державний номер НОМЕР_2 , станом на 10.08.2020, була застрахована в Акціонерному товаристві "Страхова компанія "Мега-Гарант" (відповідач), що підтверджується копією полісу № АО 004283897.

Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, відповідно до полісу № АО 004283897 становить 130 000,00грн, розмір франшизи складає 2 600,00грн.

15.10.2020 позивач звернувся на адресу відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 127 400,00грн (сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи та ліміту), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у встановлений законом строк та на момент звернення до суду не здійснив перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, позивач на суму страхового відшкодування нарахував відповідачу за період із 26.01.21 по 26.07.21 пеню в розмірі 8 851,68грн, 3% річних в розмірі 3 822,00грн та збитки від інфляції в розмірі 10 960,84грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд встановив наступне.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст.979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами п.3 ст.20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування").

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За приписами ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FO515087 від 13.09.2019 було відшкодовано на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 306 087,00грн.

Правила щодо регресного позову страховика встановлені ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобільного засобу "ГАЗ-2217", державний номер НОМЕР_2 , станом на 10.08.2020, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Мега-Гарант", що підтверджується копією полісу № АО 004283897.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідач Акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Гарант".

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Оскільки ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, відповідно до полісу АО 004283897 становить 130 000,00грн, розмір франшизи складає 2 600,00грн., відповідно до розрахунку позивача страхове відшкодування становить 127 400,00грн.

Із матеріалів справи судом вбачається, що позивач направив на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування № 02329/9220 в порядку суброгації, яка була отримана відповідачем 26.10.2020, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення.

За приписами ст. 36 п. 36.2 36.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як зазначає позивач, до моменту його звернення з відповідним позовом до суду його заяву про страхове відшкодування відповідач не задовольнив та не прийняв будь-якого рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму страхового відшкодування.

Враховуючи те, що заявлена до стягнення сума страхового відшкодування в розмірі 127 400,00грн підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування, суд дійшов висновку про законність та доведеність позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 8 851,68грн за період з 26.01.2021 по 26.07.2021, суд керується наступним.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законами України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які застосовуються до спірних правовідносин, передбачено розмір неустойки (пені) у разі прострочення виплати страхового відшкодування страховиком.

Як вже було встановлено судом, заяву позивача про виплату страхового відшкодування відповідач фактично отримав 26.10.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Строк, протягом якого відповідач повинен був здійснити страхове відшкодування або надати обґрунтовану відповідь, відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", становить 90 днів, а саме до 26.01.2021.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст.992 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 26.01.2021 по 26.07.2021 на суму 8 851,68грн, судом встановлено, що позивачем правильно визначено період нарахування пені, розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 3 822,00грн та збитків від інфляції в розмірі 10 960,84грн, нарахованих за період з 26.01.2021 до 25.01.2022, на суму страхового відшкодування, суд керується положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/12028/17 від 20.04.2018.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних та збитків від інфляції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позов є цілком обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" (03117, м. Київ, пр-т Перемоги, 65, ) - 127 400,00грн страхового відшкодування, 3 822,00грн 3% річних, 10 960,84грн збитків від інфляції, 8 851,68грн пені, 2 481,00грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "14" квітня 2022 р. враховуючи введення в Україні воєнного стану із 24.02.2022 та об`єктивну неможливість складання повного рішення у строки, передбачені ч. 6 ст.233 Господарського процесуального кодексу України, через активні боєві дії на території м. Харкова.

Суддя Т.А. Лавренюк