ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року м.Дніпро Справа № 904/5563/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О.

секретар судового засідання Логвиненко І.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2021 (повний текст оформлений 29.12.2021, суддя Я.С. Золотарьова) у справі №904/5563/21

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Кам`янське, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "САВТОР", м. Лиман, Одеська область

про стягнення заборгованості у розмірі 200 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 200000 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд вказав, що матеріали справи не містять доказів надання позивачем кредитних коштів ТОВ «САВТОР» (меморіального ордеру), а також доказів, які б підтверджували розмір заборгованості третьої особи перед позивачем (банківської виписки, яка б підтверджувала суму заборгованості).

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив означене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано банківської виписки, яка б підтверджувала суму заборгованості. Але це не відповідає дійсності, саме до позовної заяви було додано банківські виписки та останні не досліджені судом.;

- заборгованість Позичальника за Договором станом на 10.03.2021 року становить 5475006,08 грн. та складається з: 1496999,99 грн. заборгованості за кредитом; 1493256,99 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2484749,10 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишить без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі 904/5563/21. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2022 призначено розгляд справи в судовому засіданні 20.04.2022р.

Згідно з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним Акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (банк), Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «СБІ-Скелябудінвест», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «САВТОР» (позичальник), Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Інгосстрах» (поручитель) було укладено договір № DNHSLON03251 від 21.03.2013 (арк.с.19).

Відповідно до пункту А1 договору, вид кредиту - не відновлювана кредитна лінія.

Згідно пункту А2 договору, в редакції договору про внесення змін від 18.05.2015 (арк.с.30), ліміт цього договору 1 500 000,00 грн на цілі: на закупівлю матеріалів для проведення будівельних робіт за договором відрядних робіт з ТОВ «Приватбуд».

Пунктом 1.1 договору встановлено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі згідно пункту А1 цього договору з лімітом і на цілі зазначені у пункту А2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці пункту 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені цим договором терміни.

Позивач, як доказ надання кредиту ТОВ «САВТОР» надав виписку по рахунку (арк.с.47-52).

Термін повернення кредиту - згідно з графіком зменшення поточного ліміту (пункт А3 договору).

Згідно графіку зменшення поточного ліміту (додаток № 1), дата повернення кредиту - 17.02.2017 (арк.с.36).

Відповідно до пункту А5 договору, в редакції договору про внесення змін від 18.05.2015 (арк.с.30), зобов`язання позичальника забезпечуються: договором поруки № DNHSLON03251/DP від 21.03.2013, договором застави (майнових прав на товар) № DNHSLON03251/DZ3 від 18.05.2015.

Між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (банком) та ОСОБА_1 (поручителем) укладено договір поруки № DNHSLON03251/DP від 21.03.2013 (арк.с.37).

Пунктом 1.1 договору поруки, в редакції договору про внесення змін від 18.02.2016 (арк.с.43) передбачено, що предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «СБІ-Скелябудінвест», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «САВТОР» зобов`язань за договором № DNHSLON03251 від 21.03.2013 з повернення кредиту з лімітом 1 500 000,00 грн.

Згідно пункту 1.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Відповідно до пункту 1.5 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За даними позивача, ТОВ «САВТОР» кредитні кошти не повернув, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем, що стало підставою для звернення позивача з поручителя ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу вимог статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Укладений між Банком та відповідачем договір, який за своєю суттю відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.

В силу частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд зазначає, що згідно вимог статті 204 Цивільного кодексу України укладений сторонами кредитний договір, як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас вимогами частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Частинами першою, другою статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частинами першою, другою статті 543 Цивільного кодексу України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

З аналізу вимог частини першої статті 554 Цивільного кодексу України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 цього Кодексу, слідує, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, установлений законом, якщо інше не встановлено договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд послався на той факт, що матеріали справи не містять доказів надання позивачем кредитних коштів ТОВ «САВТОР» (меморіального ордеру), а також доказів, які б підтверджували розмір заборгованості третьої особи перед позивачем (банківської виписки, яка б підтверджувала суму заборгованості).

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим з огляду на наступне.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до пункту 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з пунктом 62 наведеного Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що банківські виписки є належними та допустимими доказами на підтвердження кредитної заборгованості.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій у в постанові від 17.12.2021 у цивільній справі № 278/2177/15-ц.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем до позовної заяви надано банківські виписки за період з 21.03.2013 по 06.05.2021 по рахунку ТОВ «БК СБІ-Скелябудінвест» з детальним описом операцій по рахунку.

Згідно з цією випискою, заборгованість ТОВ «БК СБІ-Скелябудінвест» за кредитним договором станом на 10.12.2017 становить 1496999,99грн.

Отже, в даному випадку ТОВ «БК СБІ-Скелябудінвест», правонаступником якого є ТОВ «САВТОР», отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконало взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами, представленими в матеріали справи.

Враховуючи наведене вище та положення договору №DNHSLON03251/DP від 21.03.2013, апеляційний суд зазначає про наявність у відповідача, як у поручителя, обов`язку щодо виконання зобов`язання ТОВ «САВТОР» за договором №DNHSLON03251 від 21.03.2013.

Принцип диспозитивності господарського судочинства реалізується дотриманням норм ст.14 ГПК України, відповідно до якої Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У цьому зв`язку, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог до поручителя - ОСОБА_1 про стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитом у розмірі 200000,00грн.

На підставі викладеного, апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" підлягає задоволенню. Рішення господарського суду належить скасувати.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2021 у справі №904/5563/21 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість в сумі 200000,00грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 7500,00грн, у тому числі, за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27. 04.2022р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін