ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2022 р. Справа№ 910/12964/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021

у справі №910/12964/21 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Служби зовнішньої розвідки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс»

про стягнення 185 731,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Служба зовнішньої розвідки України (далі, позивач або СЗРУ) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» (далі, відповідач) про стягнення 185 731,00 грн, з яких 108 801,00 грн пені за період з 02.09.2020 до 09.12.2020 та 76 930,00 грн штрафу за порушення строку виконання робіт понад 30 днів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором №16/1/3-2 від 26.03.2020 не виконав роботи у передбачений договором строк до 01.09.2020, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції (штраф та пеня) у загальному розмірі 185 731,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/12964/21 позовні вимоги Служби зовнішньої розвідки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» про стягнення 185731,00 грн задоволено у повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» на користь Служби зовнішньої розвідки України пеню у розмірі 108801 (сто вісім тисяч вісімсот одна) грн 00 коп., штраф у розмірі 76930 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 96 коп.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором №16/1/3-2 від 26.03.2020 несвоєчасно закінчив роботи з капітального ремонту спортивного майданчика біля житлового будинку на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, про що свідчать акти виконаних робіт за жовтень та грудень 2020 року, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 0,1% ціни договору за кожний день прострочення, що становить 108801,00 грн та штрафу за прострочення понад 30 днів у розмірі 7% вказаної вартості, що становить 76 930,00 грн.

При цьому суд відхилив посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин у позивача у зв`язку із запровадженням Кабінетом Міністрів України карантинних заходів та, як наслідок, тимчасове припинення проведення робіт та допуск працівників відповідача на об`єкт будівництва, що в свою чергу спричинило несвоєчасне виконання ремонтних робіт на вказаному об`єкті, оскільки лист позивача №16/1/912 від 27.03.2020, на який посилається відповідач, вказаних обставин не підтверджує.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 13.12.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/12964/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

До апеляційної скарги додано також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було вручено скаржнику 23.11.2021 (копію поштового конверту та витяг із сайту Укрпошти додано до клопотання).

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- судом першої інстанції було неправильно надано оцінку листу позивача від 27.03.2020 №16/1/912 та суд оцінив відповідний доказ однобічно, прийнявши сторону позивача, що останній лише повідомив відповідача про можливість засвідчення факту настання форс-мажорних обставин;

- суд першої інстанції не встановив та взагалі не з`ясував мету позивача в написанні та відправленні відповідачу такого листа, а лише трактував цей лист як повідомлення Позивача, про можливе для позивача засвідчення факту форс-мажорних обставин, а не настання форс-мажорних обставин як факту, що вже має місце;

- об`єкт позивача режимного значення і без спеціального дозволу позивача потрапити відповідач ніяк не міг би, тим паче після того, як позивач повідомив, що тимчасово припиняє виконання робіт та допуск працівників відповідача;

- позивач не відмовився від Договору та не розірвав його, а це також доводить те, що для позивача настали форс-мажорні обставини і якщо б було б навпаки, то він мав би право відмовитись від Договору, оскільки відповідач не розпочинав своєчасно роботи;

- при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції щодо стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання взятих на себе зобов`язань суд не враховував ступіть вини позивача, оскільки відповідні обставини по затримці здачі робіт на об`єкті позивача виникли саме з вини останнього, що полягало у повідомленні про настання форс-мажорних обставин та припинення допуску представників відповідача на об`єкт;

- суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення мав би застосувати норми матеріального права щодо прострочення кредитора (позивача), а саме частину 1 статті 613 Цивільного кодексу України, статтю 221 Господарського кодексу України;

- суд першої інстанцій при здійсненні господарського судочинства у даній справі не виконав його завдання, стосовно справедливого та неупередженого вирішення судом спорів, а також не було додержано основної засади (принципу) господарського судочинства - верховенства права, що свідчить про порушення пункту 1 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України;

- усупереч статті 86 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду не ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів, а також судом у своєму рішенні не було вмотивовано відхилення вищевказаних доказів відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

28.01.2022 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд відмовити у її задоволенні в повному обсязі, а рішення суду залишити без змін.

У відзиві позивач наголосив на тому, що згідно пункту 2.1. Договору роботи за цим Договором виконуються у строк до 01.09.2020, однак остаточне приймання виконаних робіт відбулось шляхом підписання Акту приймання виконаних будівельних робіт №7 за грудень 2020 року та Зведеної довідки про вартість будівельних робіт та витрати за грудень 2020 року, які були підписані сторонами 09.12.2020. Таким чином, загальний строк прострочення виконання зобов`язання підрядником щодо виконання робіт за завданням замовника склав 99 днів (з 02.09.2020 по 09.12.2020), що є підставою для притягнення відповідача до відповідальності за порушення умов Договору згідно пункту 16.3. останнього.

Позивач зазначає, що відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження зазначених ним у апеляційній скарзі заперечень щодо дії форс-мажорних обставин у вигляді карантину, оголошеного в Україні, та їх впливу на строк виконання зобов`язання за Договором, а також жодних доказів, що представникам відповідача зі сторони СЗРУ було припинено чи обмежено доступ на об`єкт, де мали виконуватись ремонтні роботи.

03.02.2022 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на відзив, у яких відповідач наголошує на тому, що саме для позивача у березні 2020 року настали форс-мажорні обставини, що підтверджується листом позивача від 27.03.2020 №16/1/912. Однак судом першої інстанції було неправильно надано оцінку даному листу позивача та оцінено відповідний доказ однобічно, прийнявши сторону позивача, що останній лише повідомив відповідача про можливість засвідчення факту настання форс-мажорних обставин.

До того ж відповідач зазначає, що об`єкт позивача режимного значення і без спеціального дозволу позивача потрапити відповідач ніяк не міг би, тим паче, після того, як позивач повідомив, що тимчасово припиняє виконання робіт та допуск працівників відповідача. У відповідності до пункту 20.1. договору Сторони передбачили надання списку представників відповідача та затвердженням даного списку позивачем для надання допуску на об`єкт. У період з березня по червень 2020 року позивач не звертався письмово до відповідача з вимогами про початок робіт та затвердження списку працівників для допуску на об`єкт, як наслідок, відповідач розпочав роботи лише у червні 2020 року, а відповідні роботи були прийняті без жодних зауважень по об`єму та строкам виконання, що підтверджується Актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2020 року від 17.06.2020.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2021 апеляційну скаргу «ДСС Солюшионс» у справі №910/12964/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Апеляційну скаргу було подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12964/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/12964/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

22.12.2021 матеріали справи №910/12964/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. у період з 22.12.2021 по 06.01.2022 згідно наказів голови Північного апеляційного господарського суду №719-в від 17.12.2021 та №728-в від 20.12.2021 перебувала у щорічних основних відпустках.

Після виходу головуючого судді з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/12964/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/12964/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/12964/21 на час апеляційного оскарження, розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/12964/21 є вимоги про стягнення 185 731, 00 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (повідомлень про вручення поштових відправлень), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

26.03.2020 між Службою зовнішньої розвідки України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» (далі - підрядник) укладено Договір №16/1/3-2 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого підрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений цим договором строк закінчені роботи з капітального ремонту спортивного майданчика біля житлового будинку УТЦ Б-3 на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 (далі - об`єкт), а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, прийняти закінчені роботи на об`єкті та оплатити їх.

Умовами пунктів 1.2 та 1.4 Договору сторони визначили, що підрядник виконує роботи згідно проектної документації в межах ціни цього договору за рахунок коштів державного бюджету України. Підрядник повинен виконати передбачені цим договором роботи, якість яких відповідає державним стандартам, будівельним нормам, іншим нормативно-правовим актам. Склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що роботи за цим договором, визначені у пункті 1.1 договору, виконуються у строк до 1 вересня 2020 року.

Строки виконання робіт можуть змінюватися із внесенням відповідних змін у договір у разі: виникнення обставин непереборної сили; невиконання або неналежного виконання замовником своїх зобов`язань (несвоєчасне надання фронту робіт, проектної документації, порушення умов фінансування, тощо); внесення замовником змін до проектної документації (вихідних даних), плану фінансування; виникнення інших обставин, що не залежать від підрядника та можуть вплинути на строки виконання робіт (у тому числі несвоєчасне - терміном більше трьох днів з дати письмово повідомлення підрядника, забезпечення замовником допуску працівників підрядника на об`єкт (пункт 2.3 Договору).

Договірна ціна цього договору визначається на основі кошторису, що є невід`ємною частиною цього договору, є динамічною і складає 1099000,00 грн (пункт 3.1 Договору).

Умовами пункту 5.1 та 5.2 укладеного Договору сторони визначили, що забезпечення робіт проектною документацією покладається на замовника. Замовник протягом 3-х робочих днів з дати укладення цього договору зобов`язаний передати підряднику затверджену проектну документацію, розроблену відповідно до вимог ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво».

Приписами пункту 11.1 Договору визначено, що приймання-передача закінчених робіт (об`єкта) проводиться шляхом підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (форма №КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3).

У пункті 18.1 Договору сторони передбачили, що він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2020, а щодо взаємних розрахунків - до їх повного виконання.

Після підписання Договору, у зв`язку з запровадженням на території України карантинних обмежень, позивач листом №16/1/912 від 27.03.2020 повідомив відповідача про можливе засвідчення факту форс-мажорних обставин, що унеможливить виконання Службою зовнішньої розвідки України зобов`язань за договором та, відповідно, припинення допуску представників відповідача на об`єкт позивача, у зв`язку з чим, просив передбачити можливе тимчасове припинення виконання робіт на об`єкті з вжиттям заходів визначених Положенням про порядок консервації та розконсервації об`єктів будівництва, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №2 від 21.10.2005.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, відповідач передав позивачу роботи з капітального ремонту спортивного майданчика на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 у період з червня по серпень 2020 року на суму 534 434,96 грн, про що складені акти приймання виконання будівельних робіт акт №1 від 17.06.2020 на суму 267 413,28 грн, акти №2 від 28.08.2020 та №3 на суму 267 021,68 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

27.08.2020 позивач звернувся до відповідача з листом №16/1/2404, в якому враховуючи погоджений договірний строк виконання робіт, наголосив на необхідності завершення виконання ремонтно-будівельних робіт у визначений строк.

У свою чергу, відповідач звернувся до позивача з листом №61/08/2020 від 28.08.2020, в якому, посилаючись на карантинні обмеження та затримку розрахунків його контрагентів, вказав про неможливість своєчасного виконання ремонтних робіт за об`єктом та гарантував їх завершення до 30.09.2020, у зв`язку з чим просив укласти додаткову угоду в частині продовження строків виконання ремонтних робіт до 30.09.2020.

Позивач відповіддю №16/1/2455 від 03.09.2020 відмовив відповідачу в продовженні термінів виконання ремонтних робіт на спортивному майданчику та наголосив на необхідності якнайшвидшого завершення будівельних робіт у відповідності до взятих на себе відповідачем зобов`язань.

У період жовтень та грудень 2020 року відповідач передав позивачу роботи з капітального ремонту спортивного майданчика на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 на суму 564 565,04 грн, про що складені акти приймання виконання будівельних робіт №5 від 23.10.2020 на суму 379 820,73 грн та акт №7 від 09.12.2020 на суму 184 744,31 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Отже, станом на грудень 2020 року відповідач передав позивачу узгоджені договором роботи з капітального ремонту спортивного майданчика на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, 3 на загальну суму 1 099 000 грн.

07.04.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією №5/3/529/ПБ, в якій, враховуючи наявність зі сторони відповідача порушень договірних зобов`язань в частині своєчасного виконання ремонтних робіт на 99 днів, вимагав сплатити пеню у розмірі 0,1% від ціни договору та штраф у розмірі 7% від ціни договору.

У відповідь на отриману претензію відповідач вказав на відсутність з його сторони порушень договірних зобов`язань з підстав того, що у листі позивача №16/1/912 від 27.03.2020 вказано про зупинення самим позивачем термінів виконання робіт на об`єкті у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень, а відтак відбулося зміщення терміну виконання робіт на 77 днів, оскільки фактично відповідач приступив до виконання робіт лише у червні 2020 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує про те, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором №16/1/3-2 від 26.03.2020 несвоєчасно закінчив роботи з капітального ремонту спортивного майданчика біля житлового будинку на об`єкті, розташованому у м. Києві, 19 км Житомирського шосе, про що свідчать акти виконаних робіт за жовтень та грудень 2020 року, у зв`язку з чим просить стягнути штрафні санкції у загальному розмірі 185 731,00 грн.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував на тому, що своєчасно не міг приступити до ремонтних робіт, оскільки наступного дня після підписання договору, позивач звернувся до нього з листом, в якому повідомив про виникнення у нього форс-мажорних обставин, які тривали до червня 2020 року, а отже прострочення виконання ремонтних робіт сталося не з вини відповідача, а з вини позивача, оскільки ним же був обмежений доступ до об`єкту, який тривав майже два з половиною місяця.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та заперечення на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених правових норм, кожна сторона на підставі належних, допустимих, вірогідних, достовірних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду (частина 1 статті 877 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що роботи за договором виконуються у строк до 1 вересня 2020 року.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

У пункті 11.1 Договору вказано, що приймання-передача закінчених робіт (об`єкта) проводиться шляхом підписання сторонами акта приймання передачі виконаних робіт (ф. №КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф. №КБ-3).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме з актів №5 за жовтень від 23.10.2020 та №7 за грудень від 09.12.2020, та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач допустив прострочення виконання робіт з 02.09.2020.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 883 Цивільного кодексу України за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Пунктом 16.3 Договору сторони визначили, що підрядник несе відповідальність за порушення зі своєї вини таких зобов`язань за договором і у таких сумах, зокрема, у разі порушення строку виконання робіт (їх етапу) з підрядника стягується пеня у розмірі 0,1% ціни договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

При цьому, пунктом 3.1 Договору встановлено, що ціна визначається на основі кошторису та складає 1 099 000,00 грн.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 та у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Враховуючи наведені правові норми та умови пункту 16.3 Договору, оскільки судом встановлено, що відповідач повинен був закінчити роботи 01 вересня 2020 року, чого не зробив, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 0,1% ціни договору за кожний день прострочення, що становить 108 801,00 грн та штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 7% вказаної вартості, що становить 76 930,00 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу за прострочення виконання зобов`язань за Договором, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Стосовно заперечень відповідача проти позовних вимог, викладених у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Суд не приймає до уваги посилання скаржника на лист позивача №16/1/912 від 27.03.2020 за яким, на думку відповідача, Служба зовнішньої розвідки України повідомила про настання форс-мажорних обставин у зв`язку із запровадженням Кабінетом Міністрів України карантинних заходів та тимчасово припинила проведення робіт та допуск працівників відповідача на об`єкт будівництва, що в свою чергу спричинило несвоєчасне виконання ремонтних робіт на вказаному об`єкті.

Дослідивши зміст наявного в матеріалах справи листа Служби зовнішньої розвідки України №16/1/912, який датований наступним днем після укладення договору та адресований Товариству з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс», колегія суддів встановила, що у зв`язку із введенням Урядом України карантинних обмежень, позивач повідомив відповідача про можливе засвідчення факту форс-мажорних обставин, що унеможливить виконання Службою зобов`язань за договором, та, відповідно припинення допуску представників товариства на об`єкт, розташований у місті Києві, 19 км Житомирського шосе, 3. При цьому, просив передбачити можливе тимчасове припинення виконання робіт на об`єкті з вжиттям заходів, визначених Положенням про порядок консервації та розконсервації об`єктів будівництва, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №2 від 21.10.2005.

Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає, що аналіз вказаного листа на предмет його дійсного змісту свідчить, що у вказаному листі було повідомлено лише про можливе для позивача засвідчення факту форс-мажорних обставин, а не про настання форс-мажорних обставин як факту, що вже має місце, як помилково визначає відповідач.

Доводи апеляційної скарги відповідача у даному контексті ґрунтуються виключно на його припущеннях та довільному тлумаченні змісту листа позивача №16/1/912 від 27.03.2020.

При цьому, як вірно наголосив місцевий господарський суд, жодних доказів того, що у позивача в дійсності виникли такі обставини, які зробили неможливим виконання ним взятих на себе зобов`язань та вплинуло на строки виконання відповідачем своїх зобов`язань, матеріали справи не містять і відповідачем не надано.

Умовами пункту 19.1 Договору визначено, що при надзвичайних випадках: стихійне лихо, військові дії, зміни в законодавстві України, а також інших обставин непереборної сили, які роблять неможливим виконання зобов`язань по цьому договору, сторони звільняються на період дії таких обставин від своїх зобов`язань по договору. Факт настання форс-мажорних обставин повинен бути підтверджений Торгово-промисловою палатою України. Якщо будь-яка із вище вказаних обставин безпосередньо вплинула на виконання зобов`язань у встановлений договором термін, то цей термін виконання зобов`язань продовжується пропорційно строку дії таких обставин.

Сторона, для якої виникнення форс-мажорних обставин зробили неможливим виконання зобов`язань, повинна не пізніше 5 календарних днів в письмовій формі повідомити іншу сторону про їх настання, очікуваному терміну їх дії та припинення. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатися на них як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (пункт 19.2 Договору).

Однак, як вже встановлено вище, вказаним листом позивач лише повідомив відповідача про можливе, а не фактичне виникнення форс-мажорних обставин.

У подальшому позивач не повідомляв відповідача про отримання ним сертифікату Торгово-промислової палати України про настання для нього форс-мажорних обставин. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Безпідставним є посилання відповідача і на те, що за змістом вказаного листа сам позивач просив припинити виконання робіт на об`єкті, оскільки у своєму листі позивач лише просив передбачити можливе тимчасове припинення виконання робіт з вжиттям заходів, визначених Положенням про порядок консервації та розконсервації об`єктів будівництва, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №2 від 21.10.2005, а не припинення робіт, як визначає відповідач.

За змістом пунктів 19.1, 19.2 Договору у разі виникнення підстав для припинення робіт на об`єкті з причин, які не залежали від відповідача, останній мав звернутися до Торгово-промислової палати України для підтвердження настання таких обставин, що б і зумовило продовження терміну виконання робіт без укладення додаткової угоди, втім відповідачем відповідних доказів не надано.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, умовами пункту 2.4 Договору сторони встановили, що перегляд та зміна строків виконання робіт, введення об`єкта в експлуатацію і передачі його замовнику може здійснюватися за умови підписання сторонами відповідної додаткової угоди до договору (з обґрунтуванням обставин, що його спричинили).

Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано укладеної між сторонами додаткової угоди до Договору щодо зміни строку виконання робіт, як того вимагає пункт 2.4 останнього.

Відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку, що кінцевий строк виконання робіт, визначений пунктом 2.1 Договору до 01.09.2020, змінювався.

Разом з цим, не надано відповідачем і жодних доказів того, що його представникам зі сторони позивача було обмежено чи припинено доступ на об`єкт, розташований у місті Києві, 19 км Житомирського шосе, 3, за яким відповідач мав виконати ремонтні роботи.

У матеріалах справи відсутні також докази того, що відповідач звертався до позивача із вимогою щодо надання такого доступу, у чому йому було відмовлено.

Посилання скаржника на дію на території позивача спеціального пропускного режиму за відсутності доказів відмови у допуску відповідача на об`єкт не можуть бути покладені в основу судового рішення і підтверджувати факт прострочення кредитора.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, у суду відсутні підстави для висновку про прострочення кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України.

Також безпідставними є посилання скаржника на те, що у разі наявності зі сторони виконавця прострочення терміну виконання ремонтних робіт позивач повинен був розірвати Договір в односторонньому порядку.

Так, пунктом 17.3 Договору за позивачем закріплено право, а не обов`язок ініціювати розірвання Договору за таких обставин.

Водночас, нереалізація позивачем права на розірвання договору в односторонньому порядку з підстав прострочення терміну виконання робіт не може свідчити про погодження продовження терміну здачі робіт.

Враховуючи вищевикладене, відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростував, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у даній справі.

Також не заслуговують на увагу та відхиляються доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006) пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судом першої інстанції обставин даної справи та обґрунтування судового рішення про задоволення позову, судова колегія вважає, що Господарським судом міста Києва належним чином виконано обов`язок щодо обґрунтування своїх висновків, а також з достатньою ясністю зазначено підстави, на яких ґрунтується оскаржуване рішення.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/12964/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/12964/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ДСС Солюшионс».

Матеріали справи №910/12964/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Постанову складено та підписано після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко