ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" квітня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/458/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/458/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Миколаївська енергопостачальна компанія (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 39/1; )

До відповідача: Кілійського міжрайонного управління водного господарства (68301, Одеська обл., Кілійський райо, м. Кілія, вул. Б. Хмельницького, буд. 78; )

про стягнення 226608,11 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „Миколаївська енергопостачальна компанія звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Кілійського міжрайонного управління водного господарства про стягнення 226608,11 грн.

Позовні вимоги направлено на стягнення з відповідача пені у розмірі 192231,36 грн. та 3% річних у розмірі 34376,75 грн.

24.02.2022 р. Президентом України підписано указ № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, який підтримано Верховною Радою. Воєнний стан запроваджено з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 р. № 9 рекомендовано зборам суддів та суддям України оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та з метою забезпечення безпеки працівників Господарського суду Одеської області та відвідувачів, зборами суддів Господарського суду Одеської області від 24.02.2022 р. було вирішено рекомендувати суддям, як тимчасовий захід, зняти з розгляду справи, які призначені з 24 лютого 2022 року.

14.03.2022 р. Указом Президента України № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05год.30хв. 26 березня 2022р. строком на 30 діб.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області від 14.03.2022р. рекомендовано суддям Господарського суду Одеської області продовжити розгляд справ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.03.2022р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Миколаївська енергопостачальна компанія до розгляду та відкрито провадження у справі №916/458/22. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "27" квітня 2022 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у судове засідання на 27.04.2022р. о 10:00.

12.04.2022р. до суду від Кілійського міжрайонного управління водного господарства надійшло клопотання, відповідно до якого відповідач просив суд позов задовольнити частково, тим самим зменшити суму розрахунку пені на 1/2, а саме: 113304,05 грн.

14.04.2022р. до суду Товариством з обмеженою відповідальністю „Миколаївська енергопостачальна компанія було надано заперечення проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

25.04.2022р. до суду від Кілійського міжрайонного управління водного господарства надійшла заява, відповідно до якої відповідач просив суд розглянути справу без його участі, а також відповідачем було зазначено суду, що він з позовними вимогами позивача згоден.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідач визнає заявлені позовні вимоги у даній справі.

У судовому засіданні 27.04.2022 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та зазначено, що повне рішення буде складено 27.04.2022р.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

18 лютого 2021р. між Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Миколаївська енергопостачальна компанія (постачальник) було укладено Договір про постачання електричної енергії №100/60 (надалі - Договір).

Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії та товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов договору.

Пунктом 3.1.7. Правил передбачено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.

Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що за цим Договором Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2021 році ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (електрична енергія з врахуванням послуги з передачі електроенергії) (надалі -Товар), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цю електричну енергію, на умовах цього договору.

Згідно підпункту 7.2.1. Договору, Постачальник зобов`язався забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та Договору.

Відповідно до п.13.1. Договору, набуває чинності з дати підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками та діє до 31 грудня 2021 року.

Відповідно до пункту 9 Комерційної пропозиції, що є додатком №3 до Договору Договір про постачання електричної енергії споживачу набирає чинності з дати підписання Договору і укладається на строк до 31 грудня 2021 року (включно), а в частині розрахунків Договір дії до повного їх завершення.

В заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу початок постачання визначений з 01 березня 2021 року.

Виходячи з умов пункту 5.6. Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до пункту 4.3. Правил, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Згідно з пунктом 4.13 Правил для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Пунктом 4 Комерційної пропозиції передбачено, що Постачальник до 6 числа наступного за розрахунковим місяцем надає Споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у попередньому місяці. Платіжний документ формується Постачальником безкоштовно. Платіжні документи на оплату надаються Споживачу електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі документообігу у порядку передбаченому Договором.

Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем (Відповідачем) післяплатою у строк визначений в рахунку, який не може бути меншим 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем (Відповідачем), з можливістю відстрочення до 60 календарних днів оплати отриманого Споживачем рахунку (Пункт 5.7. Договору). Слід зазначити, що за відстроченням оплати рахунків за спожиту електричну енергію Споживач (Відповідач) до Позивача не звертався.

Рахунки на оплату за спожиту електричну енергію направлялися Постачальником Споживачу електронною поштою та додатково поштовий зв`язком, що відповідає пункту 4 Комерційної пропозиції.

Пунктом 4.17 Правил передбачено, що за несвоєчасну оплату передбачених договором (комерційною пропозицією) платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором.

Якщо Споживач не здійснив оплату за цим Договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ, У разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором Постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі, що визначається цим Договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього Договору (пункт 5.8. Договору).

Відповідно до п. 6 комерційної пропозиції до Договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком платежів, Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування за весь час прострочення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; 3 % річних з простроченої суми.

Як зазначає позивач, у зв`язку з вищевикладеним, відповідачу за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по плановим платежам за електричну енергію за період червень-жовтень 2021 року по несвоєчасно оплаченим рахункам була нарахована пеня в період з 22.07.2021 по 16.12.2021 на загальну суму 192231,36 грн.

Також, відповідачу за несвоєчасну оплату планових рахунків за активну електроенергію, виданих за період червень - жовтень 2021 були нараховані 3% річних за період з 22.07.2021 по 16.12.2021 у розмірі 34376,75 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникни на підставі укладеного між ними 18 лютого 2021р. Договору про постачання електричної енергії №100/60 (надалі - Договір). В заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, початок постачання визначений з 01 березня 2021 року.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6 комерційної пропозиції до Договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком платежів, Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування за весь час прострочення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; 3 % річних з простроченої суми.

Позивачем було здійснено нарахування пені на загальну суму 192231,36 грн. та 3% річних у розмірі 34376,75 грн.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства, як споживачем, прийнятих на себе договірних зобов`язань, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 192231,36 грн. та 3% річних у розмірі 34376,75 грн. є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. ч. 3, ч. 4 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192цього Кодексу.

Під час розгляду справи відповідачем до господарського суду Одеської області було подано письмову заяву, відповідно до якої було зазначено, що відповідач з позовними вимогами позивача згоден.

За таких обставин, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК У країни, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За заявлені позовні вимоги позивача судовий збір становить 3399,12 грн. На підставі викладеного, на відповідача покладаються судові витрати у розмірі 50% від сплаченого судового збору у розмірі 1699,56 грн., у зв`язку з задоволенням позовних вимог та визнанням заявлених позовних вимог відповідачем.

У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову ( ч. 3 ст. 7 Закону України „Про судовий збір).

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, господарський суд виходить з того, що відповідно до положень п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Суд зазначає позивачу, що питання про повернення судового збору у розмірі 1699,56 грн. з державного бюджету України буде вирішено судом, після подання позивачем відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 129, 130, ч. 3, 4 ст.185, ч.1, 2, 4 ст.191, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Миколаївська енергопостачальна компанія задовольнити повністю.

2.Стягнути з Кілійського міжрайонного управління водного господарства (68301, Одеська обл., Кілійський райо, м. Кілія, вул. Б. Хмельницького, буд. 78; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Миколаївська енергопостачальна компанія (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 39/1; ) пеню у розмірі 192231 (сто дев`яносто одна тисяча двісті тридцять одна) грн. 36 коп., 3% річних у розмірі 34376 (тридцять чотири тисячі триста сімдесят шість) грн. 12 коп. та втирати по сплаті судового збору у розмірі 1699 (одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 56 коп.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2022 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко