ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022 року м.Дніпро Справа № 904/6576/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив N 17" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2021 (повне рішення складено 05.11.2021, суддя Рудь І.А.) у справі

за позовом Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив N 17", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 182 022 грн 25 коп. за договором на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання за наявності приладу обліку від 14.01.2004 N 176-С

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Комунальне підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №17" заборгованості в сумі 182 022 грн 25 коп., з яких: 128 048 грн 87 коп. - основний борг, 7830 грн 22 коп. - пеня, 13 281 грн 91 коп. - 3% річних, 32 861 грн 25 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання за наявності приладу обліку від 14.01.2004 № 176-С щодо своєчасної оплати спожитої теплової енергії.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2021 у даній справі позов задоволено частково; стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №17" на користь Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради 128 048 грн 87 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, 1 920 грн 73 коп. витрат зі сплати судового збору; у решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за спожиту теплову енергію у загальному розмірі 128 048 грн 87 коп. Дослідивши надані позивачем розрахунки пені за період з 01.01.2021 по 16.06.2021, інфляційних втрат за період з січня 2018 по квітень 2021 та 3% річних за період з 01.01.2018 по 16.06.2021, господарський суд зазначив, що з огляду на встановлений судом строк настання оплати спірної вартості теплової енергії (з урахуванням відправлення листа від 11.06.2021 № 133 рекомендованою кореспонденцією та строки пересилання поштових відправлень, визначених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013 (зі змінами) після 16.06.2021), вказані нарахування виконані позивачем передчасно та безпідставно.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить застосувати позовну давність до вимог комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради; рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 880,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Аргументуючи апеляційну скаргу відповідач вказує, що йому не було відомо про розгляд даної справи судом першої інстанції, жодних документів по справі отримано було.

Скаржник вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності у три роки; останній платіж на рахунок позивача, відповідачем було здійснено 09.07.2018; позивач звернуся до суду 21.07.2021, тобто поза межами строку позовної давності.

Позивач не звертався до суду з відповідною заявою про поновлення строку позовної давності та не наводив жодних причин для його поновлення. Посилання позивача на карантин. у зв`язку з яким він вважає строк автоматично продовженим, не відповідають вимогам закону, є хибним.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що в матеріалах справи наявні докази надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками, яка умисно не отримана відповідачем.

На адресу відповідача судом першої інстанції були надіслані копії ухвали про відкриття провадження у справі та оскаржуване рішення. Вказані процесуальні документи також не отримані відповідачем

Отже, на думку позивача, відсутні підстави вважати той факт, що апелянт не мав змоги знати про розгляд даної справи.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності, останній зазначає, що якщо закінчення строку позовної давності припадає на період після 02.04.2020, то він продовжується до кінця дії карантину (наразі, до 31.03.2022).

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2022 поновлено обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив N17" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; згідно положень ч. 13 ст.8, ч.2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

14.01.2004 між дочірнім підприємством обласного комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" по транспортуванню покупної теплової енергії "Теплотранс", правонаступником якого є комунальне підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпровської міської ради (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом №17, правонаступником якого є обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив №17" (споживач) укладено договір на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання за наявності приладу обліку від 14.01.2004 №176-С.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник здійснює відпуск теплової енергії для потреб центрального опалення та вентиляції згідно зі СниП 2.04.07-86 Теплові мережі та здійснює централізоване гаряче водопостачання згідно із СниП 2.04.01-85 Внутрішній водопровід та каналізація споруд, по об`єктам споживача, розташованим за адресами: вул. Героїв Сталінграда, 20В, від джерела постачання ТЕЦ ЮМЗ.

Нарахування плати за теплову енергію, гарячу та холодну воду здійснюється постачальником на підставі тарифів, затверджених місцевими органами самоврядування (п.2.1 договору).

Згідно з п.2.2. договору інформація про зміну тарифів доводиться до відома споживача письмово або через засоби масової інформації протягом одного місяця з дня затвердження нових тарифів.

Оплата за спожиту теплову енергію здійснюється споживачем згідно із двостороннім актом звіряння показів приладів обліку споживання теплової енергії (п.5.1 договору).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що споживач здійснює оплату за теплову енергію у триденний строк з моменту отримання рахунку від постачальника. У випадку несплати рахунку споживачем в строк більше десяти днів споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати.

За змістом п. 8.1. договору цей договір укладений на строк з 14.01.2004 по 31.12.2004. Строк дії договору автоматично пролонгується, якщо жодна зі сторін не виявить бажання розірвати його, повідомивши іншу сторону у письмовому вигляді не пізніше одного місяця до закінчення строку дії договору.

Припинення дії договору не призупиняє обов`язку споживача від повного розрахунку за спожиту теплову енергію (п. 8.2 договору).

Позивач стверджує, що на виконання умов договору у період з січня по березень 2018 своєчасно поставляв відповідачу теплову енергію, проте відповідач свої зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергію виконував із порушенням умов договору у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальній сумі 128 048 грн. 87 коп.

При цьому, відповідно до підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків від 30.10.2017 заборгованість відповідача складала 59 402 грн 79 коп. У подальшому, з урахуванням вартості теплової енергії, поставленої позивачем у січні-березні 2018 та часткових оплати, здійснених відповідачем, утворилася заборгованість у спірній сумі.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача із претензіями, направляв листи, акти звірки та пропозиції щодо реструктуризації боргу. Проте, відповідач відмовлявся отримувати кореспонденцію від позивача, не відповідав на звернення та телефонні дзвінки, у зв`язку із чим заборгованість в сумі 128 048 грн 87 коп. залишена несплаченою відповідачем.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами ст.269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 6, 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правовою природою укладений між сторонами договір віднесено до договорів постачання енергоносіїв.

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст.276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

На виконання умов договору позивач здійснив постачання відповідачу теплової енергії у січні-березні 2018 року на суму 128 048,87 грн.

Відповідно до п.5.3 договору позивач направив на адресу відповідача виставлені до сплати у спірному періоді рахунки-фактури, які останнім не оплачені.

Частиною 6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за спожиту теплову енергію в загальному розмірі 128 048 грн 87 коп, місцевий господарський дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідач у поданій апеляційній скарзі не заперечує факт постачання йому позивачем теплової енергії у січні-березні 2018 року на суму 128 048,87 грн, водночас просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність з посиланням на те, що останній платіж на рахунок позивача відповідачем було здійснено 09.07.2018; три роки сплило 09.07.2021; позивач звернувся до суду 21.07.2021, тобто поза строками позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Частиною п`ятою ст.261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За приписами ст.267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів подання останнім заяви про застосування позовної давності, зробленої до винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неповідомлення його судом першої інстанції про розгляд даної справи, враховуючи таке.

Згідно з частинами третьою та сьомою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз ст.120 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20).

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Копію вказаної ухвали надіслано на належну адресу відповідача: пр.Б.Хмельницького, буд.2В, м.Дніпро. Зазначена ухвала була прийнята 29.07.2021 поштовим відділенням до направлення рекомендованою кореспонденцією (трек номер 788), проте провернулася 02.09.2021 на адресу господарського суду з позначкою "за закінченням терміну зберігання".

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, Суд вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд першої інстанції, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19).

Колегія суддів звертає увагу на те, що особа, яка має невиконане зобов`язання, несе ризики, пов`язані з таким невиконанням та має бути обізнана про право кредитора звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи скаржника про неповідомлення його про розгляд даної справи місцевим господарським судом є необґрунтованими, такими, що суперечать принципам добросовісності й розумності та не доводять поважність причин неподання відповідачем заяви про застосування строку позовної заяви до винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

В решті рішення господарського суду не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив N 17" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2021 у справі №904/6576/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до п.2 ч.1 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко