ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2022 року м.Дніпро Справа № 904/3614/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

прокурор: Дидюк Н.О.,

від позивача: не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: Лопатнікова А.В., адвокат; Ананійчук О.А., адвокат;

від третьої особи-1: не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

від третьої особи-2: не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020, ухвалене суддею Ніколенко М.О. (м. Дніпро), повний текст якого підписаний 07.12.2020, у справі №904/3614/20

за позовом Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш", м. Дніпро

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича, м. Дніпро

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Кабінету Міністрів України, м. Київ

про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; припинення права власності на об`єкт нерухомого майна; визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за позивачем?

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю "Океанмаш" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; припинення права власності на об`єкт нерухомого майна; визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 30791684 від 04.08.2016 було зареєстровано право власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк".

Позивач наполягає на тому, що таке рішення є незаконним за таких обставин:

- відповідачем не надсилалась письмова вимога про усунення порушень за основним зобов`язанням позивачу та Товариству з обмеженою відповідальністю "Карінда" - боржнику за кредитними договорами. Відповідач, стверджуючи, що ним було направлено на адреси іпотекодавця та боржника вимоги від 06.06.2016, не надає жодних доказів такого відправлення;

- відповідачем в порушення п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень під час державної реєстрації права власності не надавались державному реєстратору копія вимоги про усунення порушень за основним зобов`язанням та докази завершення 30-денного строку з моменту отримання такої вимоги позивачем та ТОВ "Карінда";

- відповідачем в порушення ст. 37 Закону України "Про іпотеку" не здійснювалась оцінка вартості предмета іпотеки станом на дату звернення стягнення; крім того, позивачем вказано, що в іпотечному договорі від 01.06.2016 вартість предмета іпотеки була встановлена у розмірі 452 978 388 грн., а у звіті ТОВ "Крестон Джі СІ Дзі Еейзері" №707-2 станом на дату оцінки - 01.07.2016 (через місяць) становила 212 089 100 грн., тобто зменшилась у 2 рази;

- при здійсненні реєстраційної дії нотаріусом не було перевірено дійсність заявленої вимоги на момент звернення та правильності розрахунку розміру заборгованості;

- всупереч п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідачем не було надано державному реєстратору документу, що підтверджує наявність факту згоди Національного банку України на відчуження або передачу на іншому речовому праві спірного майна. Така згода, за твердженням позивача, мала надаватись, оскільки НБУ був первісним іпотекодавцем спірного об`єкту нерухомості на підставі іпотечного договору № 46 від 12.03.2009. Також у відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів наявності у Чурія О.Є. повноважень на підписання від імені Національного банку України листа № 41-0005/65091 від 03.08.2016;

- заявлене відповідачем для державної реєстрації речове право суперечило вже зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостям. Позивач зазначив про неправомірність переходу колективної власності НВ ТОВ "Океанмаш" у приватну (а не комунальну чи державну) власність АТ КБ "Приватбанк".

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Також Відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що, з огляду на укладення 09.08.2016 між Національним банком України як іпотекодержателем, НВ ТОВ "Океанмаш" як попереднім іпотекодавцем та АТ КБ "Приватбанк" як іпотекодавцем додаткового договору № 5 до іпотечного договору №46, позивач з 09.08.2016 був обізнаний про перехід права власності на спірний об`єкт нерухомості; за таких обставин, на думку відповідача, трирічний строк позовної давності має відліковуватись саме від 09.08.2016.

Позивач заперечив проти клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Позивач зазначив, що відповідно до листа НВ ТОВ "Океанмаш" № 09/08 від 09.08.2016 та листа ПАТ КБ "Приватбанк" від 09.08.2016, сторонами було збільшено строк позовної давності до 5 років за усіма вимогами, пов`язаними з переходом права власності на спірний об`єкт нерухомості. Крім того, на думку позивача, до вимог про визнання права власності не застосовуються строки позовної давності.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у цій справі позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 30791684 від 04.08.2016, яким зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) на об`єкт нерухомого майна: будівлі літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, загальна площа 16927,3 кв.м, опис: літ. А-6, А1-4-інженерно-лабораторний корпус, літ. Б-1-будівля лабораторії стендових випробувань, літ. В-1-ДОК-склад, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32.

Припинено право власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) на об`єкт нерухомого майна: будівлі літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, загальна площа 16927,3 кв.м, опис: літ. А-6, А1-4-інженерно-лабораторний корпус, літ. Б-1-будівля лабораторії стендових випробувань, літ. В-1-ДОК-склад, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32.

Визнано право власності на об`єкт нерухомого майна: будівлі літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, загальна площа 16927,3 кв.м, опис: літ. А-6, А1-4-інженерно-лабораторний корпус, літ. Б-1-будівля лабораторії стендових випробувань, літ. В-1-ДОК-склад, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32 за Науково-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю "Океанмаш" (ідентифікаційний код: 30852560, місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32).

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш" витрати зі сплати судового збору у розмірі 739 904 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема порушення територіальної юрисдикції (підсудності) під час розгляду справи, нез`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- враховуючи наявність іпотечного застереження в Договорі іпотеки від 01 червня 2016 року та відсутність у такому договорі додаткових зобов`язань, обсяг яких перевищував би встановлений статтею 37 Закону України "Про іпотеку", у AT КБ "ПриватБанк" не існувало обов`язку погодити ціну предмету іпотеки з НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" на відміну від правовідносин, які склались між учасниками справи № 306/2053/16-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, що вказує на те що судом першої інстанції в даній справі досягнуто помилкового висновку про наявність у AT КБ "ПриватБанк" обов`язку погодити ціну за якою предмет іпотеки набувався у власність та помилково застосовано до даної справи висновки Великої Палати Верховного Суду викладені постановою від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц;

- станом на дату реєстрації за Банком права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитними договорами, у розпорядженні останнього були наявні всі необхідні документи для вчинення відповідної реєстраційної дії, а отже такі документи, в силу їх існування та наявності, з більшою вірогідністю були подані Банком для здійснення державної реєстрації прав, що спростовує доводи позовної заяви про відсутність відповідних документів взагалі;

- добросовісність та розумність дій Банку при зверненні стягнення на предмет іпотеки, як і правомірність набуття ним права власності на предмет іпотеки презюмуються з огляду на що тягар спростування відповідних презумпцій в межах даної справи має покладатись на Позивача;

- в даному випадку, за очевидної наявності у Банку станом на час вчинення реєстраційної дії всіх документів, необхідних для її вчинення та прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав; відсутність рішень про зупинення державної реєстрації або про відмову в державній реєстрації, більш вірогідним є те, що такі документи були надані Банком державному реєстратору в повному обсязі;

- єдиний належний та допустимий доказ, який міг би свідчити про дійсний перелік документів, які надавались Банком для проведення реєстраційної дії - Рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30791684 від 04.08.2016, а саме реєстраційна справа, наразі в матеріалах справи відсутня та не досліджувався господарським судом задля встановлення дійсних обставин справи;

- оскільки в даному випадку спірні правовідносини учасників судового розгляду пов`язані із допущенням, на думку Позивача, порушень при прийняті Третьою особою-1 рішення про державну реєстрацію прав, відтак спір пов`язаний із дотриманням вимог до процедури прийняття держаним реєстратором рішення та вчинення ним реєстраційних дій, а не таким, що виник з правовідносин, які виникли з приводу нерухомого майна. Враховуючи зазначене та зміст статті 31 Господарського процесуального кодексу України, одночасно з врахуванням вимог статей 27-30 Господарського процесуального кодексу України, дана справа мала бути передана на розгляд суду, який знаходиться за місцезнаходженням відповідача у справі, а саме до Господарського суду м. Києва;

- договір про збільшення позовної давності, який за змістом статті 259 Цивільного кодексу України завжди має бути укладений у письмовій формі, додатково підлягає нотаріальному посвідченню у випадку коли сторонами нотаріально посвідчено основний договір, яким встановлено зобов`язання відносно якого сторони хочуть збільшити позовну давність. Зазначене вказує на те, що Лист № 09/08 від 09.08.2016, підписаний НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" та лист від 09.08.2016, підписаний ОСОБА_1 за будь-яких обставин є нікчемним правочином, вчиненим у спосіб, який прямо суперечить визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене, навіть у випадку досягнення судом висновку про наявність підстав для задоволення позову, за наслідком оцінки доказів наявних в матеріалах справи та за наслідком встановлення відсутності правового впливу листів № 09/08 від 09.08.2016, підписаним НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" та лист від 09.08.2016, підписаний ОСОБА_1 на загальний строк позовної давності для оскарження рішення державного реєстратора та встановивши нікчемність правочину про збільшення строку позовної давності, суд мав констатувати сплив строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог;

- висновком службової перевірки за фактом відсутності/наявності листування між НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" та AT КБ "ПриватБанк", було досягнуто висновку про те, що надані в суд НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" лист від НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" за вих. № 09/08 від 09.08.2016 та лист на адресу НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" б/н від 09.08.2016 про можливість збільшення строку позовної давності необхідно вважати такими, які не отримувалися та не видавалися банком. Крім того, з огляду на високу вірогідність подання Позивачем до матеріалів справи сфальшованих доказів AT КБ "ПриватБанк" звернулось до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення злочину. За наслідком зазначеного, 22 грудня 2020 року Національним антикорупційним бюро України було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000765 від 22.12.2020.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.12.2020 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач - Іванов О.Г. судді - Березкіна О.В., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.12.2020 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), судді Березкіна О.В., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі №904/3614/20; судове засідання призначено на 03.02.2021; сторонам наданий час для подання відзиву, заяв, клопотань.

14.01.2021 представником Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - адвокатом Курильченко К.О. вищевказаному складу суду (Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г.) заявлено заяву про відвід.

Заява мотивована порушенням порядку визначення суддів для розгляду цієї справи при автоматизованому розподілі справи №904/3614/20, з огляду на те, що відповідно до витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 30.12.2020 для розгляду цієї справи були виключені всі інші судді, крім Іванова О.Г., Березкіної О.В. та Антоніка С.Г.; при цьому блок протоколу "Вибір доповідача/головуючого" містить значення про виключення судді Антоніка С.Г. у зв"язку з підставою: "Табель: відпустка менше 14 календарних днів", як аналогічну підставу містить і перший блок протоколу щодо судді-доповідача Іванова О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2021 заяву Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про відвід колегії суддів у складі: Іванов О.Г., Березкіна О.В., Антонік С.Г. визнано необґрунтованою.

Заяву Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про відвід колегії суддів у складі: Іванов О.Г., Березкіна О.В., Антонік С.Г. для вирішення питання про відвід передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу і визначається в порядку, встановленому ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

На час вирішення заяви про відвід провадження у справі № 904/3614/20 зупинено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.01.2021 для вирішення питання обґрунтованості заявленої заяви про відвід колегії суддів у складі: Іванов О.Г., Антонік С.Г., Березкіна О.В., обрано суддю Чередко А.Є.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.01.2021 суддею Чередко А.Є. відмовлено в задоволенні заяви про відвід колегії суддів.

Ухвалою від 01.02.2021 провадження у вказаній справі поновлено, судове засідання призначено на 03.02.2021.

01.02.2021 до Центрального апеляційного господарського суду заступником прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури подано заяву про вступ у справу прокурора, яка мотивована порушенням інтересів держави, оскільки відповідач у цій справі є державним банком 100% акцій якого придбала держава, а функції з управління корпоративними правами держави у банку здійснює Кабінет Міністрів України, який виконує також функції вищого органу банку; також наголошено, що стабільність банківської системи є чинником забезпечення стабільності фінансової та економічної систем і економічної безпеки держави; згідно ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

В судовому засіданні 03.02.2021 з розгляду питання щодо вступу прокурора у справу оголошувалась перерва до 09.02.2021.

Розглянувши заяву прокурора про вступ у справу №904/3614/20, з урахуванням думки учасників провадження з цього питання, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволенні такої заяви та ухвалою суду від 09.02.2021 відмовила в задоволенні заяви заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про вступ у справу прокурора.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2021 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі №904/3614/20 зупинено до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у цій справі щодо відмови в задоволенні заяви заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про вступ прокурора у справу, та повернення матеріалів справи №904/3614/20 з відповідного суду.

За результатами розгляду касаційної скарги АТ КБ "Приватбанк" суд касаційної інстанції дійшов висновку про повернення касаційної скарги відповідача на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі № 904/3614/20, оскільки її подано на ухвалу, що не підлягає касаційному оскарженню окремо від постанови суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що вичерпний перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку наведений у п.3 ч.1 ст.287 ГПК України і ухвала суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про вступ у справу прокурора до переліку таких ухвал не належить, а тому не підлягає касаційному оскарженню.

06.04.2021 матеріали справи №904/3614/20 повернулися до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 14.04.2021 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі №904/3614/20; призначено судове засідання на 12.05.2021.

Також не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свою скаргу, з урахуванням вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру", обґрунтовує тим, що на підставі оспорюваного рішення припинено право власності АТ КБ "Приватбанк" (відповідача) на об`єкт нерухомого майна: будівлі літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, загальна площа 16 927,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32, та визнано право власності на вказане майно за позивачем. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань єдиним акціонером АТ КБ "Приватбанк" є держава Україна в особі Кабінету Міністрів України; 100% акцій банку держава набула відповідно до ст.41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 №961 "Деякі питання стабільності фінансової системи" та на підставі договору купівлі-продажу акцій банку від 21.12.2016 №БВ-744/16/13010-05/131. Відтак, держава, як єдиний акціонер є єдиним власником майнових корпоративних прав у вказаному підприємстві, а відтак - єдиним вигодонабувачем. Оскільки оспорюваним рішення позбавлено відповідача права власності, в якому розташовано головний офіс банку в м.Дніпрі та за рахунок якого отримувався прибуток, вказане унеможливить подальше отримання доходу від володіння нерухомим майном та направлення його частини до державного бюджету в якості дивідендів. Крім того, вибуття спірного нерухомого майна, яке є значним ліквідним активом державного банку призведе до необхідності винесення державою рішення про покриття вказаних збитків за рахунок асигнувань з Державного бюджету України. Таким чином, прокурор вважає вказаним рішенням беззаперечно порушуються інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України.

Прокурором дотримано процедуру звернення до суду, передбачену ст. 23 Закон України "Про прокуратуру". Зокрема, Офісом Генерального прокурора листом від 16.02.2021 №15/2/1-16413-21 повідомлено Кабінет Міністрів України про ухвалення рішення у справі №904/3614/20. З листів Міністерства фінансів України від 26.02.2021 та Міністерства юстиції України від 02.03.2021, направлених до Офісу Генерального прокурора на виконання доручення Прем"єр-Міністра України вбачається, що вказані органи вважають за необхідне забезпечити участь прокурора у справі. Водночас, цими органами не вжито заходів щодо оскарження рішення господарського суду від 26.11.2020 з метою захисту інтересів держави, відтак наявні підстави для звернення з апеляційною скаргою прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

При цьому відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватись прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Листом заступника Генерального прокурора Мустеци І.В. від 09.03.2021 №15/2/1-16413-21, який надійшов до Дніпропетровської обласної прокуратури 12.03.2021, надано письмову вказівку обласній прокуратурі на представництво інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України у справі №904/3614/20, в свою чергу обласною прокуратурою повідомлено Кабінет Міністрів України листом від 24.03.2021 про внесення апеляційної скарги.

З огляду на викладене ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2021 відновлено прокурору строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі № 904/3614/20; розгляд справи № 904/3614/20 призначено у судовому засіданні на 12.05.2021.

Апеляційна скарга прокурора мотивована наступним.

Суд першої інстанції, даючи оцінку законності порядку звернення стягнення на предмет іпотеки з боку AT КБ "Приватбанк", не надав оцінки такому стандарту поведінки Банку, як доброчесність, та не врахував, що дії іпотекодержателя відповідали критеріям доброчесності, та неправомірно задовольнив позов НВ ТОВ "Океанмаш".

З метою спростування тверджень позивача про порушення Банком під час звернення стягнення на предмет іпотеки положень ст. 37 Закону України "Про іпотеку", відповідачем надано до суду звіт №707-2 про незалежну оцінку ринкової вартості будівель, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, виконаний ТОВ "Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі" 04.08.2016 та вимоги від 06.06.2016 №20.1.0.0.0/7-125207 та №20.1.0.0.0/7-125234, в яких вартість предмету іпотеки зазначена у відповідності до п.12 Договору Іпотеки та становить 452 978 388 гривень.

Таким чином, AT КБ "Приватбанк" виконало вимоги ст. 37 Закону України "Про іпотеку", замовивши звіт незалежної оцінки іпотечного майна незалежному суб`єкту оціночної діяльності. Водночас, вартість оцінки, зазначена експертом у вказаному звіті, розраховується виходячи з процедур оцінки майна, встановлених нормативно-правовими актами, та жодним чином не залежить від волі замовника.

З урахуванням положень п. 24 Договору іпотеки AT КБ "Приватбанк" не знижувало вартість іпотечного майна, та в вимогах від 06.06.2016 №20.1.0.0.0/7-125207 та №20.1.0.0.0/7-125234, адресованих ТОВ "Карінда" та НВ ТОВ "Океанмаш", зазначено вартість в розмірі, визначеному п. 12 Договору іпотеки.

Доказів на спростування того факту, що банком звернено стягнення на іпотечне майно - будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, за зниженою ціною, позивачем не надано.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов необґрунтованого висновку щодо зниження AT КБ "Приватбанк" вартості предмету іпотеки під час звернення стягнення на предмет іпотеки, та помилково зазначив про порушення відповідачем положень ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Формування реєстраційної справи за результатом проведення реєстрації права державної реєстрації речового права на будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, є обов`язком приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби В.М., який ним не виконано. Не дотримання вимог чинного законодавства державним реєстратором щодо створення реєстраційної справи та не збереження в ній документів, що стали підставою для проведення реєстраційних дій, жодним чином не свідчить про те, що заявником - AT КБ "Приватбанк", вказані документи не були надані під час здійснення вказаної реєстраційної дії.

Не зважаючи на необхідність достовірного встановлення обставин проведення державної реєстрації на спірний об`єкт нерухомого майна, суд першої інстанції обмежився витребуванням копій окремих документів, однак, не заслухав пояснення третьої особи у справі - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби В.М. щодо порядку проведення ним такої реєстрації, що свідчить про те, що оскаржуване судове рішення ухвалене на підстави не повно та не всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, без надання оцінки всім аргументам учасників справи.

Листування між НВ ТОВ "Океанмаш" (лист №09/08 від 09.08.2016) та AT КБ "Приватбанк" (лист від 09.08.2016), якщо таке мало місце, не може свідчити про укладення договору про збільшення тривалості позовної давності, оскільки вказаний договір мав бути нотаріально посвідченим. Водночас, недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення свідчить про нікчемність такого договору.

Окремо слід зазначити, що AT КБ "Приватбанк" заперечується підписання та направлення на адресу НВ ТОВ "Океанмаш" листа від 09.08.2016 про погодження збільшення строку позовної давності.

У відзивах на апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури НВ ТОВ "Океанмаш" вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, просить залишити апеляційні скарги без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Зазначає, що на підставі дослідження витребуваних доказів, що було витребувано у Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, а також у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були відсутні, зокрема:

- звіт № 707-2 від 04.08.2016 про оцінку предмета іпотеки:

- копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові:

- документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя.

За таких обставин, іпотекодержателем для здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки не було подано усіх встановлених чинним законодавством документів.

Наголошує на тому, що AT КБ "Приватбанк" як заявник відповідної реєстраційної дії, що була здійснена приватним нотаріусом Вербою В.М., не надав жодних доказів невідповідності комплектності документів, наданих нотаріусом, не ставив під сумнів достовірність даних документів, та не надав, у свою чергу, навіть переліку документів, з якими він дійсно звернувся до приватного нотаріуса Верби В.М.

У задоволенні клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва справедливо було відмовлено судом першої інстанції, з огляду на те, що усі позовні вимоги заявлені у позовній заяві Позивача, в тому числі щодо скасування рішення державного реєстратора стосовно державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є позовними вимогами стосовно нерухомого майна та мають розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна - у Господарському суді Дніпропетровської області.

Не погоджується з доводами апеляційних скарг стосовно пропуску позовної давності Позивачем та нікчемності договору про збільшення позовної давності у зв`язку з тим, що він не був нотаріально посвідченим, оскільки до повноважень ОСОБА_1, як представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", окрім інших обов`язків, станом на 09.08.2016 належали: представлення інтересів ПАТ КБ "Приватбанк" у будь-яких установах, на всіх підприємствах, в організаціях, незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкованості, в органах державної влади та місцевого самоврядування, перед фізичними особами, у кладення будь-яких угод стосовно нерухомого майна ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був підписантом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

З огляду на що підписант листа ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 09.08.2016 мав достатньо повноважень на підписання зазначеного листа від 09.08.2016, яким було зафіксовано погодження ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на продовження строку позовної давності.

Отже, між Позивачем та Відповідачем було збільшено позовну давність шляхом укладання між сторонами окремого письмового договору, а саме шляхом обміну листами: листом НВ ТОВ "Океанмаш" № 09/08 від 09.08.2016 та листом AT КБ "Приватбанк" б/н від 09.08.2016.

НВ ТОВ "Океанмаш" наголошує, що нотаріальне посвідчення даного договору, укладеного на підставі ч. 1 ст. 259 ЦК України не було необхідним з огляду на наступні аргументи:

- дані листи не були додатковою угодою до договору іпотеки б/н від 01.06.2016, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4453, а є окремо укладеним письмовим договором, при цьому збільшення позовної давності може відбуватись як шляхом встановлення відповідних умов у будь-якому договорі, так і укладенням окремого письмового договору;

- НВ ТОВ "Океанмаш" та AT КБ "Приватбанк" було збільшено позовну давність за усіма майновими та немайновими вимогами НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ", пов`язаними з переходом права власності від НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на об`єкт нерухомості: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, буд. 32 на підставі договору іпотеки №б/н від 01.06.2016, що посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. 01.06.2016 за реєстровим № 4453. Таким чином збільшення позовної давності не стосувалось умов договору іпотеки №б/н від 01.06.2016, що посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. 01.06.2016 за реєстровим № 4453, а стосувалось вже наслідків його виконання (звернення стягнення на предмет іпотеки за даним договором);

- станом на 09.08.2016 (дата укладення договору про збільшення позовної давності між Позивачем та Відповідачем) договір іпотеки №б/н від 01.06.2016, що посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. 01.06.2016 за реєстровим № 4453, вже було припинено.

З огляду на вищезазначене, з жодних вимог законодавства не випливає, що письмовий договір про збільшення позовної давності, укладений між НВ ТОВ "Океанмаш" та AT КБ "Приватбанк", було необхідно нотаріально посвідчувати. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

На думку НВ ТОВ "Океанмаш", прокурором при зверненні з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції не доведено необхідності захисту інтересів держави у даній справі та здійснення такого захисту саме прокурором. З огляду на вищезазначене, апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

Третя особа-2, Кабінет Міністрів України, у поясненнях на апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури НВ ТОВ "Океанмаш" зазначив, що Кабінет Міністрів України 02.09.2020 затвердив засади стратегічного реформування державного банківського сектору, до якого, зокрема, належить AT КБ "Приватбанк", визначивши в якості головних: створення і підтримку надійної та конкурентоспроможної банківської системи.

Виконання стратегічних принципів та забезпечення виходу держави з капіталу AT КБ "Приватбанк" у середньостроковій перспективі, із здійсненням такого виходу за справедливою ринковою вартістю, яка дозволить покриття внесені державою інвестиції, можливе не лише внаслідок здійснення банком своєї ролі як ефективного учасника ринку, а виключно в сукупності із забезпеченням державою умов та правового захисту, який дасть змогу захистити наявні у банку активи та майно від протиправних посягань інших осіб.

В той же час, оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 призведе до погіршення стану державного бюджету, оскільки вибуття з власності AT КБ "Приватбанк" нерухомого майна, в якому розташовано головний офіс Банку в м. Дніпро та за рахунок якого банком отримувався прибуток, унеможливить подальше отримання прибутку від володіння таким нерухомим майном та направлення частини такого прибутку до Державного бюджету в якості дивідендів.

Крім того, у разі вибуття спірного нерухомого майна, держава вимушена буде прийняти рішення про покриття завданих судовим рішенням суду першої інстанції у справі № 904/3614/20 державі збитків на суму вартості об`єкту нерухомого майна.

Тобто у Кабінету Міністрів України настане обов`язок за рахунок асигнувань Державного бюджету України покрити збиток Банку, що утвориться внаслідок вибуття з власності Банку об`єкту нерухомого майна.

Таким чином, оскаржуване рішення беззаперечно порушує інтереси держави та зачіпає права та обов`язки Кабінету Міністрів України, який виконує роль вищого органу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та в межах повноважень забезпечує управління корпоративними правами держави в банку.

Погоджується з твердження прокурора про те, що позивачем не надано доказів на спростування факту звернення Банком стягнення на іпотечне майно - будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, за зниженою ціною, а відтак, висновок суду першої інстанції щодо зниження AT КБ "Приватбанк" вартості предмету іпотеки під час звернення стягнення на предмет іпотеки, що, в свою чергу, є порушенням статті 37 Закону України "Про іпотеку", - є помилковим.

Зазначає, що прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію заявленого речового права на предмет іпотеки та відповідно вчинення всіх реєстраційних дій свідчить про те, що документи надані заявником для реєстрації у повному обсязі, відповідають вимогам, встановленим Законом № 1952-IV та дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

29.04.2021 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга Компанії "Веспаренто Лімітед" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у даній справі про відмову в задоволенні заяви заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про вступ у справу.

У поданій скарзі зазначено, що Компанія "Веспаренто Лімітед" є єдиними учасником НВ ТОВ "Океанмаш", з огляду на що вказана ухвала суду апеляційної інстанції порушує його права, а тому Компанія має право на касаційне оскарження ухвали від 09.02.2021 про відмову в задоволенні заяви заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про вступ у справу.

З огляду на те, що Компанією "Веспаренто Лімітед" подано касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду, яка вже була переглянута в касаційному порядку Верховним Судом за касаційною скаргою АТ КБ "Приватбанк"; повторне оскарження в касаційному порядку однієї і тієї ж ухвали апеляційного суду суперечить основним засадам господарського судочинства щодо розумності строків розгляду справи та порушує права відповідача, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2021 визнано зловживанням процесуальними правами подання Компанією "Веспаренто Лімітед" касаційної скарги на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі №904/3614/20.

Касаційну скаргу Компанії "Веспаренто Лімітед" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі №904/3614/20 повернуто.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України.

Також приєднано апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури до апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ для сумісного апеляційного розгляду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2021 апеляційне провадження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі №904/3614/20 зупинено до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги НВ ТОВ "Океанмаш" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2021 у цій справі та повернення матеріалів справи №904/3614/20 з відповідного суду.

Постановою Верховного Суду від 24.09.2021 у цій справі касаційну скаргу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш" задоволено частково; ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2021 у справі №904/3614/20 скасовано; справу № 904/3614/20 разом із касаційною скаргою Компанії "Веспаренто Лімітед" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі №904/3614/20 передано на розгляд суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19.10.2021 у цій справі касаційну скаргу Компанії "Веспаренто Лімітед" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09 лютого 2021 року у справі № 904/3614/20 повернуто без розгляду. Матеріали справи скеровані до Господарського суду Дніпропетровської області.

03.12.2021 матеріали справи №904/3614/20 (на відповідний запит суду апеляційної інстанції від 01.12.2021) надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2021 поновлено апеляційне провадження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі №904/3614/20; призначено судове засідання на 12.01.2022.

В судовому засіданні 12.01.2022 оголошено перерву до 14.02.2022.

В судовому засіданні 14.02.2022 оголошено перерву до 28.03.2022.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Верховною Радою України 24.02.2022 Законом №2102-ІХ, у зв"язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан на 30 діб, який продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Верховною Радою України 15.03.2022 Законом №2119-ІХ, з 26.03.2022 ще на 30 діб.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

У своєму рішенні від 24.02.2022 №9 Рада суддів України вирішила зокрема, що слід звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист; з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

02.03.2022 Радою суддів опубліковані Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до п.5 яких судам по можливості слід відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.

Відповідно до наказу голови Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2022 №13 вирішено повідомити учасників судових процесів у справах, призначених до розгляду у відкритих судових засіданнях з 28.02.2022 по 04.03.2022, про їх нездійснення.

Згідно з наказом голови суду від 04.03.2022 №14 розгляд справ у відкритих судових засіданнях, призначених Центральним апеляційним господарським судом, з 09.03.2022 не відбуватиметься до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

15.03.2022 та 28.03.2022 від відповідача та 28.03.2022 від позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, судове засідання 28.03.2022 у справі №904/3614/20 не відбулось.

Відповідно до рішення зборів суддів, оформленого протоколом зборів суддів №4 від 01.04.2022, Центральний апеляційний господарський суд з 04.04.2022 почав призначення слухання справ у судових засіданнях з урахуванням можливості повідомлення сторін. Звернуто увагу сторін, що дату та час розгляду усіх справ, які знаходяться у провадженні суду, буде визначено у відповідних ухвалах суду, прийнятих після 04.04.2022; при цьому, за наявності письмової згоди учасників справи, можливий розгляд справи без участі сторін або в режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 06.04.2022 розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури у справі №904/3614/20 призначено на 25.04.2022 в режимі відеоконференції (з представником відповідача).

При цьому призначення судового засідання на 25.04.2022 здійснено колегією суддів з урахуванням Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-ІХ, відповідно до ч.6 ст.6 якого у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим 25.04.2022, 02 та 09 травня 2022 року є звичайними робочими днями.

20.04.2022 представником відповідача - Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" адвокатом Ананійчук Олексієм Анатолійовичем засобами електронного зв`язку з накладенням кваліфікованого цифрового підпису подано до Центрального апеляційного господарського суду заяву про відвід колегії суддів у складі: Іванов О.Г., Березкіна О.В., Антонік С.Г., яка мотивована п.5 ч.1 ст.35 ГПК України, зокрема іншими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Такими обставинами заявник вважає призначення судового засідання на 25.04.2022 - законодавчо визначений вихідний день, з урахуванням норм статей 67 та 73 Кодексу законів про працю.

З огляду на те, що Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-ІХ, яким внесені зміни щодо святкових і неробочих днів в умовах воєнного стану набув чинності з 24.03.2022 (після офіційної публікації у газеті "Голос України" №64 від 23.03.2022; також публікацію здійснено у газеті "Урядовий кур`єр" №69 від 26.03.2022); відповідну інформацію розміщено у доступних засобах масової інформації, в тому числі в мережі інтернет, відтак, вказана інформація є загальнодоступною, колія суддів прийшла до висновку, що відповідачем майже через місяць із дня публікації вказаної інформації заявлено завідомо безпідставний відвід, отже, заява має ознаки зловживання учасником процесу процесуальним правом на відвід.

Тому ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2022 заяву Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (№б/н від 19.04.2022) про відвід суддів Іванова О.Г., Березкіної О.В., Антоніка С.Г. визнано зловживанням процесуальними правами та залишено без розгляду.

25.04.2022 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про відкладення розгляду справи, яка обґрунтована тим, що через тимчасове призупинення у період воєнного стану доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, АТ КБ "ПриватБанк" позбавлений фактичної можливості перевірити наявність або відсутність висновків Верховного Суду в питанні застосування статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.3 ст.15, ст.16 (щодо способу захисту прав) ст.ст.256, 257, 261, 267 (щодо строку позовної давності) Цивільного кодексу України, норм Закону України "Про іпотеку" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також інших норм права які були застосовані Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, проте висновки щодо застосування яких були викладені Верховним Судом в постановах прийнятих та/або оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень після 24.02.2022.

Отже, за обставин відсутності доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалення судом апеляційної інстанції постанови за наслідком розгляду апеляційної скарги Банку на рішення від 26.11.2020, така постанова не відповідатиме вимогам встановленим статтею 236 ГПК України.

Також 25.04.2022 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш" про відкладення розгляду справи, яка обґрунтована тим, що на даний час у представника НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" немає можливості брати особисту участь у судовому засіданні у Центральному апеляційному господарському суді. Крім того, у зв`язку з цим, представником НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" 22.04.2022 було направлено до суду клопотання про участь у справі у форматі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (яке задоволено ухвалою суду від 25.04.2022), але 25.04.2022 у представника НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" виникли технічні проблеми у можливості скористатися сервісом "EаsyСon" та прийняти участь у судовому засіданні у форматі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, через те, що сайт: «https://vkz.court.gov.ua» технічно не працює за її нинішнім місцезнаходженням.

Розглянувши дані заяви, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин 11, 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається із заяв як Позивача, так і Відповідача, вони повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, та єдиною підставою для відкладення розгляду справи для Позивача є - технічна неможливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; для Відповідача - тимчасове призупинення у період воєнного стану доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Проте, вирішуючи питання щодо можливості відкладення розгляду справи, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч.2 ст.12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 197 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В Центральному апеляційному господарському суді є технічна можливість для проведення судових засідань в режимі відеоконференції з використанням системи "EasyCon".

Згідно оперативної інформації Голови Дніпропетровської обласної ради станом як на дату призначення справи до розгляду (06.04.2022), так і на час проведення судового засідання ситуація в області є контрольованою збройними силами України.

Центральним апеляційним господарським судом не приймалось рішення щодо тимчасового зупинення здійснення правосуддя при загрозі життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду. При цьому сторони є юридичними особами, які не позбавлені права участі в судовому засіданні в порядку самопредставництва або не обмежені у праві вибору здійснення представництва представником.

Таким чином, з огляду на те, що на території Дніпропетровської області дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному сполученні, колегія суддів вважає, що Позивач (НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ"), який зареєстрований у м. Дніпрі, мав можливість прибути до приміщення суду, взяти участь у судовому засіданні як особисто шляхом самопредставництва, так і через представника, в тому числі шляхом участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції, як у суді, так і поза межами суду.

Доводи представника Позивача про виникнення у останнього технічних проблем у можливості скористатися сервісом "EаsyСon" та прийняти участь у судовому засіданні у форматі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, не є підставою для відкладення судового засідання, оскільки, по-перше, такі підстави не передбачені ст. 270 ГПК України, по-друге, відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Також колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2022 у цій справі явку представників сторін визнано необов`язковою; до матеріалів справи додані всі необхідні докази та письмові пояснення сторін; судом надано можливість учасникам справи надавати відповідні документи, передбачені процесуальним законодавством (відзиви, заперечення, клопотання тощо) в електронному вигляді, чим сторони неодноразово скористалися, надавши пояснення у численних судових засіданнях, зокрема під час дослідження доказів.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.

В свою чергу, саме Позивач не забезпечив участі представника (будь-якого, як в порядку самопредставництва, так і представником - зі статусом адвоката). Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення Відповідача, тому не можуть бути визнані поважними.

Аргументи Відповідача, наведені у клопотанні про відкладення судового засідання, також є безпідставними з огляду на присутність у судовому засіданні його двох представників.

Тимчасове призупинення у період воєнного стану доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України не є підставою для відкладення судового засідання.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що повідомлені сторонами причини неявки не визнаються судом поважними, беручи до уваги строки розгляду апеляційних скарг, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотань Позивача та Відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги та про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України закінчити розгляд справи.

22.04.2022 до суду надійшло клопотання Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про зупинення провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №914/235/18(914/608/20) (провадження № 12-83гс21) та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень відповідного судового рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №914/235/18(914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Це клопотання обґрунтоване тим, що судом першої інстанції в справі №904/3614/20, як і судами першої та апеляційної інстанції в справі №914/235/18(914/608/20) для вирішення спірних правовідносин в обох справах застосовано положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тобто має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. Такими чином, правовідносини в справі №914/235/18 (914/608/20) та справі №904/3614/20 відповідають змістовному критерію подібності справ.

З огляду на викладене, за наслідком вирішення справи № 914/2350/18(914/608/20) Великою Палатою Верховного Суду має бути надано висновок в питанні застосування приписів абзацу третього частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо ефективного способу захисту прав особи у правовідносинах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які підлягатимуть врахуванню судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови за наслідком розгляду апеляційної скарги Банку на рішення від 26.11.2020 у справі №904/3614/20.

Щодо клопотання про зупинення провадження у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 195 ГПК провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 ч.1 ст.227 та п.1 ч.1 ст.228 ГПК.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.228 ГПК суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі.

Перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду не входить до вичерпного переліку підстав для зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті.

Виходячи з системного аналізу змісту положень ч.3 ст.195, частин 1-2 ст.270 ГПК зупинення провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.228 ГПК допускається лише до початку розгляду (перегляду) апеляційним судом справи по суті.

Відповідно до частин 1-2 ст.270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання.

Згідно зі ст.268 ГПК після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій в разі необхідності та призначення справи до розгляду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Як вбачається з матеріалів справи, Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 30.12.2020 проведення підготовчих дій за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" закінчив. Розгляд апеляційної скарги призначив на 03.02.2021.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі № 904/3614/20; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 12.05.2021.

Ухвалою суду від 12.05.2021 приєднано апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури до апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" для сумісного апеляційного розгляду.

Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.12.2021 поновив апеляційне провадження після повернення справи з Верховного Суду; у судових засіданнях 12.01.2022 та 14.02.2022 оголошувалися перерви.

Наведене свідчить, що розгляд (перегляд) апеляційним судом справи по суті вже було розпочато.

В свою чергу, клопотання про зупинення провадження у справі Відповідачем було подано 22.04.2022, тобто вже на стадії апеляційного перегляду справи по суті, що з урахуванням приписів ч.3 ст.195, частин 1-2 ст.270 ГГПК, свідчить про відсутність передбачених чинним процесуальним законом підстав для зупинення апеляційного провадження на підставі п.7 ч.1 ст.228 ГПК.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.05.2018 у справі №910/23532/16, від 01.02.2022 у справі №902/368/16, від 15.02.2022 у справі № 908/2037/20.

Таким чином, клопотання Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про зупинення провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №914/235/18(914/608/20) (провадження № 12-83гс21) задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 25.04.2022 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Науково-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю "Океанмаш" (надалі - іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки від 01.06.2016 (надалі - договір іпотеки).

Відповідно до п. 1 договору іпотеки, предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Карінда" (ідентифікаційний код: 33771343) (надалі - позичальник) перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна у відповідності до умов цього договору та діючого законодавства України.

Згідно з п. 2 договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання частини основного зобов`язання позичальника у розмірі не більше вартості предмету іпотеки відповідно до кредитного договору № 4К13761Д від 21.11.2013, кредитного договору № 4К13749Д від 20.11.2013, кредитного договору № 4К13750И від 21.11.2013, кредитного договору № 4К14035И від 21.01.2014 та кредитного договору №4К14295И від 02.09.2014 (надалі - кредитний договір), а саме: зобов`язань з повернення кредитів та зобов`язань зі сплати відсотків за користування кредитами.

Пунктом 7 договору іпотеки встановлено, що в забезпечення виконання позичальником вказаних у п. 2 цього договору зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно (надалі - предмет іпотеки), а саме: будівлі літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32, опис об`єкта нерухомого майна: літ. А-6, А1-4-інженерно-лабораторний корпус, літ. Б-1-будівля лабораторії стендових випробувань, літ. В-1-ДОК-склад, загальною площею: 16927,3 кв.м.

Пунктом 12 Договору іпотеки встановлено, що сторони визначили, що вартість предмета іпотеки Вкладає 452 972 388,00 грн.

Пунктом 18.1 Договору іпотеки встановлено, що Банк має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до пункту 18.10 Договору іпотеки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п.п. 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої передбачені п.п. 2, 4 цього договору вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.

Позичальником порушено виконання своїх кредитних зобов`язань внаслідок чого, станом на 06.06.2016 у Позичальника перед Банком утворилася заборгованість:

1) за кредитним договором №4К14295И від 02.09.2014 - з повернення кредиту у сумі 85 402 812,68 грн., зі сплати відсотків у сумі 23 798 205,44 грн.;

2) за кредитним договором №4К13749Д від 20.11.2013 - з повернення кредиту у сумі 18 259 722,22 дол. США, зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 4 110 654,58 дол. США;

3) за кредитним договором №4К13761Д від 21.11.2013 - з повернення кредиту в сумі 23 000 000,00 дол. США, зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 5 202 388,89 дол. США;

4) за кредитним договором №4К14035И від 21.01.2014 року з повернення кредиту у сумі 75 243 853,47 грн.

06.06.2016 Банком направлено на адреси Позичальника та НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ":

- вимогу від 06.06.2016 №20.1.0.0.0/7-125234 про усунення порушення відповідно до статті 35 Закону України "Про іпотеку" та

- вимогу від 06.06.2016 №20.1.0.0.0/7-125207 про усунення порушення відповідно до статті 35 Закону України "Про іпотеку" (наявні в матеріалах справи).

Направлення вимоги про усунення порушення на адресу ТОВ "Карінда" підтверджується копією накладної кур`єрської доставки № 2081020. Відповідно до вказаної накладної, вимога № 20.1.0.0.0/7-125207 від 06.06.2016 була отримана представником ТОВ "Карінда" - 10.06.2016.

Листом № 3-92-18 від 09.06.2016 НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" повідомлено Банк про:

- отримання повідомлення про порушення позичальником ТОВ "Карінда" зобов`язань за кредитними договорами,

- згоду з розрахунком заборгованості, зазначеній в повідомленні Банку, але не можливістю її погасити,

- з метою запобіганню збільшенню суми заборгованості та виникнення інших витрат, НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" було запропоновано Банку задовольнити свої вимоги відповідно до процедур звернення стягнення передбачених договором іпотеки за рахунок предмету іпотеки.

На підставі викладеного у зв`язку із невиконанням ні Позичальником, ні НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" отриманих від Банку вимог від 06.06.2016 про усунення порушень основного зобов`язання, Банком вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом його набуття у власність у відповідності до ст.37 ЗУ "Про Іпотеку".

Рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 30791684 від 04.08.2016 було зареєстровано право власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 12 договору іпотеки, вартість предмету іпотеки складає 452 978 388 грн. Відповідачем наданий до суду звіт № 707-2 від 04.08.2016 про незалежну оцінку ринкової вартості спірних будівель загальною площею 16927,3 кв.м., відповідно до якого станом на дату оцінки - 01.07.2016 ринкова вартість об`єкта оцінки складає 212 089 100 грн. без ПДВ.

Отже, вартість спірного предмету іпотеки через 1 місяць після укладення іпотечного договору була оцінена у розмірі майже у 2 рази меншому, ніж початкова ціна предмету іпотеки, встановлена договором. При цьому, погодження з іпотекодавцем ціни набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки не здійснювалось.

За таких обставин, ігнорування відповідачем необхідності здійснення погоджувальних дій з оцінки предмета іпотеки - є порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку і є достатньою самостійною окремою підставою для задоволення позовних вимог у цій справі. Такий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.03.2019 у справі 306/2053/16-ц.

Листом №07/01-16 від 28.09.2020 Приватний нотаріус Верба Віталій Миколайович надав документи, які були надані представником AT КБ "ПриватБанк" для державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно. А саме: копію заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17984710 від 04.08.2016; копію платіжного доручення про сплату адміністративного збору; копію договору іпотеки від 01.06.2016, зареєстрованого за № 4453; копії документів, що підтверджують повноваження представника. А отже, під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30791684 від 04.08.2016 у нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича були відсутні, зокрема:

- звіт № 707-2 від 04.08.2016 про оцінку предмета іпотеки;

- копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові;

- документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя.

За таких обставин, іпотекодержателем для здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки не було подано усіх встановлених чинним законодавством документів.

У якості доказів направлення вимоги про усунення порушення на адресу ТОВ "Карінда" відповідачем було надано копію накладної кур`єрської доставки № 2081020. Відповідно до вказаної накладної, вимога № 20.1.0.0.0/7-125207 від 06.06.2016 була отримана представником ТОВ "Карінда" 10.06.2016. Тобто, більш аніж за 30 днів до вчинення оскаржуваної реєстраційної дії. Як було встановлено судом, ані вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, ані лист № 3-92-18 від 09.06.2016 та накладна № 2081020 не були надані державному реєстратору під час вчинення реєстраційної дії індексний номер: 30791684 від 04.08.2016.

Відповідач надав до суду лист Національного банку України №41-0005/65091 від 03.08.2016, у якому Національний банк України надав згоду на задоволення вимог AT КБ "ПриватБанк" за рахунок майна, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 12.03.2009 № 46 за умови збереження обтяження такого майна іпотекою на користь Національного банку України. Разом з тим, у матеріалах реєстраційної справи, наданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М., відсутній лист №41-0005/65091 від 03.08.2016. А отже, факт подання іпотекодержателем такого документу реєстратору та дослідження його останнім під час прийняття спірного рішення про реєстрацію права власності не підтверджений відповідачем належними та допустимими доказами.

Крім того, суд не застосував строк позовної давності у справі пославшись на лист НВ ТОВ "Океанмаш" №09/08 від 09.08.2016 та лист AT КБ "ПриватБанк" від 09.08.2016, якими було досягнуто згоду про збільшення строку позовної давності до 5 років за усіма майновими та немайновими вимогами AT КБ "ПриватБанк" та усіма майновими та немайновими вимогами НВ ТОВ "Океанмаш", пов`язаними з переходом права власності від НВ ТОВ "Океанмаш" до AT КБ "ПриватБанк" на об`єкт нерухомості.

За таких обставин, сторонами за договором іпотеки від 01.06.2016 було належним чином погоджено збільшення строку позовної давності за майновими правовідносинами, які виникли з договору іпотеки від 01.06.2016, до 5 років.

Оскільки з цим позовом позивач звернувся до суду 06.07.2020, тобто в межах 5 річного строку з дня укладення договору іпотеки від 01.06.2016, то відсутні підстави для застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній станом на 04.08.2016, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку").

За положеннями ст.10 вказаного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Згідно п.1 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній станом на 04.08.2016, державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За положеннями частини 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Отже, за змістом положень статті 36 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, спірний іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

При винесенні оскаржуваного рішення господарський суд послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц, в межах розгляду якої розглядались правовідносини іпотеки, відповідно до яких пунктом 6.3. договору іпотеки було визначено три порядки звернення стягнення на майно: за рішенням суду; за виконавчим написом; за домовленістю сторін.

Відповідно до пунктів 6.2, 6.4.1 договору іпотеки передача іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки є умовою звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Враховуючи вказане Верховний Суд прийшов до висновку, відповідно до якого, якщо у законі і договорі по різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом. У відповідному випадку однією із умов переходу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю була добровільна передача іпотекодавцем предмета іпотеки.

З огляду на наявність застереження про добровільну передачу Верховний Суд прийшов до висновку про те, що передумовою добровільної передачі є необхідність повідомлення та погодження з власником ціни предмету іпотеки.

Разом з цим, в межах правовідносин НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" та AT КБ "ПриватБанк" було визначено наступні способи звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 29 Договору іпотеки від 01 червня 2016 року (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку") звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом:

- передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку";

- або продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, та здійснити всі необхідні для цього дії.

Водночас, відповідно до положень статті 37 Закону України "Про іпотеку" (у редакції від 30.10.2014) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відтак, ані Договір іпотеки від 01 червня 2016 року, ані положення чинного на час звернення стягнення на предмет іпотеки Закону України "Про іпотеку" не передбачали вимоги до іпотекодержателя погодити ціну з іпотекодавцем, а лише передбачали необхідність визначення ціни предмету іпотеки, для цілей набуття права власності, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, в даному випадку, враховуючи наявність іпотечного застереження в Договорі іпотеки від 01 червня 2016 року та відсутність у такому договорі додаткових зобов`язань, обсяг яких перевищував би встановлений статтею 37 Закону України "Про іпотеку", колегія суддів приходить до висновку, що у AT КБ "ПриватБанк" не існувало обов`язку погодити ціну предмету іпотеки з НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" на відміну від правовідносин, які склались між учасниками справи № 306/2053/16-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, що вказує на те що суд першої інстанції в даній справі прийшов до передчасного висновку про наявність у AT КБ "ПриватБанк" обов`язку погодити ціну, за якою предмет іпотеки набувався у власність та помилково застосовано до даної справи висновки Великої Палати Верховного Суду викладені постановою від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц.

Разом з цим, судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.03.2019 у справі 306/2053/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 20.02.2020 у справі №653/2857/17, від 11.06.2020 у справі № 914/953/19 є усталеною практикою для спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки, в яких іпотекодержателем не було здійснено оцінку предмету іпотеки станом на дату звернення стягнення.

Однак, як вбачається з матеріалів даної справи та підтверджується звітом № 707-2 про незалежну оцінку ринкової вартості будівель загальною площею 16 927,3 кв.м., розташованих за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, виготовленому 04 серпня 2016 року, в даному випадку такий звіт був виготовлений.

Щодо порядку визначення ціни предмета іпотеки при звернення стягнення в позасудовому порядку та правомірних очікуваннях Позивача на те, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно буде відчужене за вартістю, не нижче погодженої сторонами початкової ціни, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 207 ПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною /сторонами/.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ПК України).

Частиною 1 ст. 626 ПК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України, закріплений принцип свободи договору. Як встановлено її положеннями, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в пунктах 24-25 Договору іпотеки погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору, відповідно Закону України "Про Іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку Сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 100 (ста) % від загальної вартості предмету іпотеки, яка зазначена в пункті 12 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати Предмет іпотеки за ціною вище ніж зазначена в цьому пункті. Реалізація Предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

Пункти Договору іпотеки 24 та 26 про визначення вартості предмету іпотеки при зверненні стягнення на нього в позасудовому порядку не протирічить частині 3 статті 37 Закону, оскільки такий порядок визначення вартості предмета іпотеки погоджено сторонами Договору іпотеки шляхом вільного волевиявлення, що відповідає характеру приватноправових відносин та частини 3 статті 6 і частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Крім того, будь-яких заборон щодо права сторін іпотечного договору по іншому врегулювати питання порядку визначення вартості предмета іпотеки при зверненні стягнення на нього в позасудовому порядку, ніж це передбачено частиною 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку", ні вказаний Закон, ні будь-який інший нормативний чи законодавчий акт України не містить.

За пунктом 12 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 452 978 388,00 грн., що не вище оціночної вартості.

Матеріалами справи підтверджено, що за рахунок вартості предмета іпотеки, визначеної пунктом 12 Договору іпотеки від 01.06.2016, укладеного між AT КБ "ПриватБанк" та НВ ТОВ "Океанмаш", Банком було погашено заборгованість позичальника ТОВ "Карінда" за кредитним договором №4К13749Д від 20.11.2013 у еквіваленті договірної вартості предмету іпотеки на суму 452 978 388 грн., на підтвердження чого Банком надана відповідна довідка за підписом уповноважених осіб.

Факт погашення заборгованості позичальника ТОВ "Карінда" за кредитним договором №4К13749Д від 20.11.2013 саме на суму 452 978 388 грн жодною із сторін, зокрема позичальником ТОВ "Карінда", не оскаржено.

З огляду на викладене висновок господарського суду та доводи позивача про те, що через реєстрацію права власності на спірний предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" були порушені правомірні очікування іпотекодавця на те, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно буде відчужене за вартістю, не нижче погодженої сторонами початкової ціни, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вищевикладеним спростовується висновок господарського суду про звернення стягнення Банком на предмет іпотеки з порушенням частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" без проведення оцінки предмету іпотеки, оскільки:

- така ціна погоджена сторонами Договору іпотеки (не нижче 452 978 388,00 грн), а тому підстави не враховувати Відповідачем таку погоджену Позивачем ціну предмета іпотеки при зверненні стягнення в позасудовому порядку - відсутні;

- в матеріалах справи наявний висновок суб`єкта оціночної діяльності від 04.08.2016, що спростовує як доводи позивача так, і висновок господарського суду щодо не дотримання Відповідачем вимог ч. 3 ст.37 ЗУ "Про іпотеку", навіть якщо припустити, що Банк мав визначити ціну предмета іпотеки в порядку встановленому ч. 3 ст.37 Закону України "Про іпотеку";

- законодавство України не встановлює обов`язку іпотекодержателя вчиняти дії направлені на погодження з іпотекодавцем порядку визначення вартості предмета іпотеки та ціни набуття його у власність при зверненні стягнення в позасудовому порядку, якщо такий обов`язок для іпотекодержателя не встановлено договором. Договір іпотеки від 01.06.2016 укладений між Банком та Позивачем таких положень не містить, що виключає необхідність для Банку здійснювати погодження з Позивачем ціни предмета іпотеки при зверненні стягнення на нього в позасудовому порядку;

- ні Законом України "Про іпотеку", ні Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не було передбачено подання заявником державному реєстратору відомостей про вартість предмета іпотеки (висновок Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №754/10648/18).

Щодо подання іпотекодержателем для здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки усіх встановлених чинним законодавством документів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 2 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, станом на 04.08.2016 визначались Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" (надалі - Порядок).

Пунктом 6 Порядку в редакції, чинній станом на 04.08.2016, встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно з п. 9 Порядку, разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Пунктом 10 Порядку визначено, що з поданих оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державний реєстратор виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав).

Згідно з пунктом 53 Порядку, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Як було вказано вище, частиною 3 ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

За таких обставин, іпотекодержателем для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки має бути наданий реєстратору звіт про оцінку такого предмета іпотеки.

Відповідно до п. 57 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Аналогічні вимоги містить ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку": у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Господарський суд з огляду на зміст листа № 07/01-16 від 28.09.2020 Приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича та наданих останнім документів, прийшов до висновку, що Банком для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки всупереч вимогам Закону України "Про іпотеку" та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не було подано нотаріусу:

- звіту про оцінку предмету іпотеки;

- копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові;

- документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотеко держателя;

- згоди іпотекодержателя з вищим пріоритетом (Національний банк України) на задоволення вимог іпотекодержателя з нижчим приорітетом (AT КБ "ПриватБанк")

Разом з цим, колегія суддів констатує наявність в матеріалах справи копій всіх документів, необхідних для державної реєстрації права власності, а саме:

- звіту № 707-2 про незалежну оцінку ринкової вартості будівель загальною площею 16 927,3 кв.м. розташованих за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32;

- вимоги від 06.06.2016 №20.1.0.0.0/7-125207 про усунення порушення відповідно до статті 35 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 № 898-IV;

- накладної кур`єрської доставки № 2081020, відповідно до якої вимога № 20.1.0.0.0/7- 125207 від 06.06.2016 була отримана представником ТОВ "Карінда" 10.06.2016;

- листа НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" № 3-92-18 від 09.06.2016 про отримання вимог Банку, яким висловлено згоду стосовно наявності та розміру заборгованості ТОВ "КАРІНДА" за кредитними договорами № 4К13761Д від 21.11.2013, № 4К13749Д від 20.11.2013, № 4К13750И від 21.11.2013, № 4К14035И від 21.01.2014 та №4К14295И від 02.09.2014, та було запропоновано задовольнити свої вимоги відповідно до процедур звернення стягнення, передбаченими договором іпотеки від 01.06.2016 та ст. 33-38 ЗУ "Про іпотеку";

- листа Національного банку України № 41-0005/65091 від 03.08.2016, яким повідомлено про прийняття Правлінням Національного банку України рішення від 02.08.2016 № 187-рш/БТ1 про надання згоди Національного банку України на задоволення вимог Банку за рахунок майна, яке є предметом іпотеки.

Жодних недоліків даних документів при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

Зазначене вказує на те, що станом на дату реєстрації за Банком права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитними договорами, у розпорядженні останнього були наявні всі необхідні документи для вчинення відповідної реєстраційної дії, а отже такі документи, в силу їх існування та наявності, з більшою вірогідністю були подані Банком для здійснення державної реєстрації прав, що спростовує доводи позовної заяви про відсутність відповідних документів взагалі.

Згідно з частинами третьої - четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

Право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки є майновим правом іпотекодержателя, в свою чергу, передача права власності на предмет іпотеки в порядку визначеному статтею 37 Закону України "Про іпотеку" є способом здійснення (реалізації) відповідного права.

Частиною п`ятою статті 12 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право, якщо інше не встановлено судом. Враховуючи зазначене, добросовісність і розумність дій Банку при зверненні стягнення на предмет іпотеки презюмується та не повинно ним доводитись окремими засобами доказування допоки відповідне не буде спростовано в межах судового розгляду з посиланням на належні та допустимі докази.

Одночасно з зазначеним, статтею 328 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності набуття права власності відповідно до якої право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.

Із зазначеного вбачається, що добросовісність та розумність дій Банку при зверненні стягнення на предмет іпотеки, як і правомірність набуття ним права власності на предмет іпотеки презюмуються з огляду на що тягар спростування відповідних презумпцій в межах даної справи має покладатись на Позивача.

Нарівні з цим, Верховним Судом неодноразово зазначалось, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, у відповідності до правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного суду висловлених постановою від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 в обґрунтування судового рішення не може бути покладена концепція негативного доказу (коли твердження особи визнається обґрунтованим допоки не буде спростовано іншою особою).

Відтак, в даному випадку, тягар доказування позовних вимог та спростування добросовісного набуття у власність предмету іпотеки Відповідачем, повністю покладений на Позивача.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити чи подавалися іпотекодержателем для державної реєстрації на нерухоме майно усі документи, передбачені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та договором іпотеки та чи дотримано державним реєстратором вимоги пункту 1 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо перевірки факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, зокрема, в частині проведення експертної оцінки предмета іпотеки на день придбання.

З метою встановлення вказаних обставин господарським судом було задоволено клопотання Позивача та витребувано у Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради реєстраційну справу щодо державної реєстрації речового права - Рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовйча про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30791684 від 04.08.2016.

На виконання ухвали суду від 22.07.2020 Відділом реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради було повідомлено про те, що у паперовому вигляді реєстраційна справа на адресу останнього не надходила.

Враховуючи вказане, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2020 задоволено клопотання позивача та витребувано від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича (місцезнаходження: 49101, м. Дніпро, пр-т Пушкіна, буд. 35/1-А) саме реєстраційну справу у паперовій формі щодо державної реєстрації речового права - Рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30791684 від 04.08.2016 (18:49), яким зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПРИВАТБАНК" на об`єкт нерухомого майна (будівлі літ. А-6, А1-4, Б-1, В-1, загальна площа (кв.м): 16927.3, опис: літ. А-6, Al-4-інженерно-лабораторний корпус, літ. Б-1-будівля лабораторії стендових випробувань, літ. B-1-ДОК-склад, реєстраційний номер № 1), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (місто Дніпро), вулиця Набережна Перемоги, будинок 32.

Водночас, відповідно до відомостей Єдиного реєстру нотаріусів та наявних у матеріалах справи документів, діяльність вказаного нотаріуса тимчасово, з 14 серпня 2019 року, зупинена за наказом Головного територіального управлення юстиції у Дніпропетровській області від 14 серпня 2019 року №661/7.

В свою чергу, мотивувальна частина наказу від 14 серпня 2019 року №661/7 вказує на те, що винесення наказу та зупинення діяльності приватного нотаріуса є наслідком:

- невиконання наказу Головного територіального управлення юстиції у Дніпропетровській області від 08 серпня 2019 року № 471/8 "Про проведення планової комплексної перевірки приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби В.М.";

- ненадання 13 серпня 2019 року комісії управління юстиції для проведення планової комплексної перевірки документів книг, журналів тощо, необхідних для перевірки організації нотаріальної діяльності, дотримання порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства, а також

- ухилення від проведення такої перевірки.

Відповідно, в даному випадку витребування документів у особи, діяльність якої зупинена вже близько року (на момент ухвалення рішення у справі) та діяльність якої зупинена у зв`язку з не наданням та ухиленням від надання для проведення планової комплексної перевірки документів книг, журналів тощо, необхідних для перевірки організації нотаріальної діяльності, дотримання порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства, за своїм змістом унеможливлює отримання у такого суб`єкту доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості та достовірності.

Разом із зазначеним, згідно відповіді Державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича наявної в матеріалах справи, відповідною особою на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2020 надаються наявні копії документів, що були необхідні та надані для державної реєстрації речових прав, які стосуються реєстраційної дії про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, якою зареєстровано право власності за Банком за рішенням № 30791684 від 04.08.2016.

Відтак, державним реєстратором не було надано витребувану судом реєстраційну справу, а лише певні "наявні" копії документів.

Водночас, відповідь державного реєстратора не має жодних роз`яснень того, чому ним на виконання ухвали суду надається не витребувана реєстраційна справа, а певні "наявні" копії документів, як і не місить жодного зазначення про поточне місцезнаходження реєстраційної справи, яка витребовувалась. Крім того, відповідь державного реєстратора не містить жодних відомостей стосовно обставин, якими обумовлена наявність у державного реєстратора документів саме згідно наданого нею переліку або відсутності в неї документів, які складають реєстраційну справу.

Згідно з статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами першою та другою статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Враховуючи зазначене, єдиний належний та допустимий доказ, який міг би свідчити про дійсний перелік документів, які надавались Банком для проведення реєстраційної дії - Рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30791684 від 04.08.2016, а саме реєстраційна справа, наразі в матеріалах справи відсутня та не досліджувався господарським судом задля встановлення дійсних обставин справи.

Численні ухвали Центрального апеляційного господарського суду, якими визнавалася обов`язковою явка у судове засідання приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича та витребовувалася для огляду реєстраційна справа, залишилися без виконання.

Посилання Позивача на ненадання Банком переліку документів, з якими він звертався до державного реєстратора, є безпідставним та нічим не обґрунтованим, так як на відміну від процедури державної реєстрації юридичних осіб, процедура державної реєстрації речових прав не передбачає видачі заявнику опису документів, які були надані реєстратору або іншого посвідчувального документу на підтвердження переліку документів наданих для державної реєстрації.

В межах правовідносин державної реєстрації прав документи, які надходять від заявників у разі здійснення реєстраційної дії, за наслідком здійснення такої реєстраційної дії формуються у реєстраційну справу, яка, в свою чергу, містить опис наявних у ній документів.

Зазначене спростовує також доводи Позивача про відсутність у нотаріуса можливості надати на вимогу ухвали суду таку реєстраційну справу, так як положення статті 29 Закону України "Про нотаріат" жодним чином не перешкоджають наданню нотаріусом копії реєстраційної справи за запитом уповноваженого органу яким, в даному випадку, був суд.

Також колегія суддів зауважує, що формування реєстраційної справи за результатом проведення реєстрації права державної реєстрації речового права на будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, є обов`язком саме приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби В.М., який ним не виконано. Через що недотримання вимог чинного законодавства державним реєстратором щодо створення реєстраційної справи та незбереження в ній документів, що стали підставою для проведення реєстраційних дій, жодним чином не свідчить про те, що заявником - AT КБ "Приватбанк", вказані документи не були надані під час здійснення вказаної реєстраційної дії.

Отже, об`єктивна неможливість дослідити у судовому засіданні такий доказ, як реєстраційну справу, щодо державної реєстрації речового права - Рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, повністю унеможливлює спростування презумпції добросовісності та розумності дій Банку при зверненні стягнення на предмет іпотеки, як і презумпції правомірності набуття Банком права власності на предмет іпотеки, що має своїм наслідком недоведеність позовних вимог.

Окремо слід зазначити і те, що чинним Господарським процесуальним кодексом України визначено принцип вірогідності доказів (стаття 79), відповідно до якого наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас, відповідно до частин першої статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

- формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

- прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

- встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

- перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

- відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові прав на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

- формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

- видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Із вказаного вбачається, що прийняттю рішення про державну реєстрацію звернення стягнення на предмет іпотеки передує прийняття документів, які подаються із заявою та їх подальша перевірка на відповідність критерію достатності з урахуванням вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як це визначено частиною другою вказаної статті.

Водночас, згідно з пунктом 1 частини першої статті 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором у випадку подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Проте, як вбачається з матеріалів справи рішення про зупинення реєстрації прав або про відмову в їх реєстрації при зверненні стягнення на предмет іпотеки 04.08.2016 не приймались.

Відтак, в даному випадку, за очевидної наявності у Банку станом на час вчинення реєстраційної дії всіх документів, необхідних для її вчинення та прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав; відсутність рішень про зупинення державної реєстрації або про відмову в державній реєстрації, більш вірогідним є те, що такі документи були надані Банком державному реєстратору в повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами заявників апеляційних скарг про те, що зазначене у своїй сукупності вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та крім того на допущення судом хибного тлумачення норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до прийняття оскаржуваного рішення.

Щодо погодження сторонами збільшення строку позовної давності за майновими правовідносинами, які виникли з договору іпотеки від 01.06.2016 до 5 років.

Зі змісту листів НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", покладених судом в обґрунтування продовження строку позовної давності вбачається наступне.

09.08.2016 НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" із листом, яким "з огляду на тривалу співпрацю між НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" просить ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" розглянути можливість збільшення строку позовної давності до 5 (п`яти) років за усіма майновими та немайновими вимогами ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та усіма майновими та немайновими вимогами НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ", пов`язаними з переходом права власності від НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на об`єкт нерухомості: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл. м. Дніпро (колишня назва - м. Дніпропетровськ), вулиця Набережна Перемоги, буд. 32 на підставі договору іпотеки №б/н від 01.06.2016, що посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. 01.06.2016 за реєстровим №4453 (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30791684 від 04.08.2016 р.) на підставі cт. 259 Цивільного кодексу України.

У разі отримання від Вас позитивної відповіді, згідно із ст.ст. 207, 642-643 Цивільного кодексу України та ст. 181 Господарського кодексу України, вважаємо правочин щодо зміни тривалості позовної давності укладеним у письмовій формі.".

Того ж дня, листом від 09.08.2016, підписаним від імені ОСОБА_1, який діяв, як представник Банку, було зазначено про прийняття пропозиції НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" збільшити строк позовної давності до 5 (п`яти) років, відповідно до ст. 259 ЦК України, за усіма майновими та немайновими вимогами ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та усіма майновими та немайновими вимогами НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ", пов`язаними з переходом права власності від НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на об`єкт нерухомості: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл. м. Дніпро (колишня назва - м. Дніпропетровськ), вулиця Набережна Перемоги, буд. 32 на підставі договору іпотеки №б/н від 01.06.2016, що посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. 01.06.2016 за реєстровим №4453. Вважаємо укладеним правочин щодо зміни тривалості позовної давності.

Виходячи зі змісту вказаних листів, господарським судом зроблено висновок про досягнення сторонами згоди про збільшення строку позовної давності за усіма майновими та усіма майновими та немайновими вимогами в межах власних правовідносин, які пов`язані з переходом права власності на предмет іпотеки.

Такий висновок є неправомірним з огляду на наступне.

Норма статті 6 Цивільного кодексу України визначає співвідношення договору з актами цивільного законодавства, яке ґрунтується на положеннях принципу свободи договору і поширюється взагалі на будь-який правочин. Відповідне співвідношення полягає в тому, що правовідносини не врегульовані договором укладеним між сторонами регулюються загальними або спеціальними нормами законодавства.

Відтак, з огляду на те, що договором іпотеки від 01.06.2016 сторонами не було окремо врегульовано правовідносини позовної давності, то на такі правовідносини розповсюджувався строк, визначений статтею 257 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, пунктом 30 договору іпотеки від 01.06.2016 сторони досягли згоди, що термін дії договору - до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов`язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" визначено підстави припинення іпотеки, серед яких визначено, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, тощо. Із зазначеного вбачається, що припинення іпотеки (забезпечувального зобов`язання) та закінчення строку дії іпотечного договору не є тотожними поняттями.

Враховуючи зазначене, та те, що сторони користуючись принципом свободи договору встановили, що договір іпотеки від 01.06.2016 діє саме до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов`язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього, колегія суддів вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки та припинення відповідної іпотеки за наслідком звернення стягнення не мали своїм наслідком припинення дії договору іпотеки від 01.06.2016.

Статтею 18 Закону України "Про іпотеку" визначено вимогу до нотаріального посвідчення договорів іпотеки.

Водночас, згідно з положеннями статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частин третьої статті 640 Цивільного кодексу України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з пунктом 31 Договору іпотеки від 01.06.2016 внесення змін до цього договору допускається за згодою сторін. Узгоджені сторонами зміни до цього договору вносяться у письмовій формі і підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до підпункту 7.1. пункту 7 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції від 09.02.2016) визначено порядок зміни або розірвання нотаріально посвідченого договору відповідно до якого договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору.

Згідно з підпунктом 7.2. пункту 7 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції від 09.02.2016) договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою.

Відтак, враховуючи вищевказані положення загального та спеціального законодавства а також положення пунктів 30-31 Договору іпотеки від 01.06.2016, будь-які правочини про зміну позовної давності щодо правовідносин врегульованих Договором іпотеки від 01.06.2016 мали укладатись виключно в письмовій формі та потребували обов`язкового нотаріального посвідчення.

У свою чергу, будь-які посилання Позивача на загальну норму статті 259 Цивільного кодексу України не спростовують вказаних доводів, як і не спростовують і необхідності нотаріального посвідчення правочину про застосування строку позовної давності щодо правовідносин, які були предметом Договору іпотеки від 01.06.2016, так як в даному випадку сторони не могли за власною домовленістю відступити від спеціальних положень актів цивільного законодавства та умов Договору іпотеки від 01.06.2016 та укласти окремий, не нотаріально посвідчений договір, яким врегулювати питання позовної давності.

Згідно зі статтею 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З огляду на викладене, договір про збільшення позовної давності, який за змістом статті 259 Цивільного кодексу України завжди має бути укладений у письмовій формі, додатково підлягає нотаріальному посвідченню у випадку коли сторонами нотаріально посвідчено основний договір, яким встановлено зобов`язання відносно якого сторони хочуть збільшити позовну давність.

Зазначене вказує на те, що лист № 09/08 від 09.08.2016, підписаний НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" та лист від 09.08.2016, підписаний від імені ОСОБА_1 , за будь-яких обставин є нікчемним правочином вчиненим у спосіб, який прямо суперечить визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене, зробивши висновок про наявність підстав для задоволення позову, господарський суд за наслідком оцінки листа № 09/08 від 09.08.2016 НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" та листа від 09.08.2016, підписаного від імені ОСОБА_1 щодо збільшення строку позовної давності, встановивши нікчемність даного правочину мав констатувати сплив строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Одночасно з апеляційною скаргою у цій справі відповідачем подано клопотання про призначення у справі експертизи, відповідно до якого апелянт просить суд апеляційної інстанції призначити у справі комплексну судову почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документів у справі №904/3614/20, проведення якої доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, на вирішення експерта поставивши наступні питання:

1) Чи виконано рукописний текст та підпис "отримано Пер Заст Гол Пр ОСОБА_1 /підпис/" на листі НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" № 09/08 від 09.08.2016 колишнім Першим Заступником Голови Правління ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2?

2) Чи виконано підпис від імені особи ОСОБА_1 на листі АТ КБ "ПриватБанк" №б/н від 09.08.2016, за підписом ОСОБА_1 , який нібито діяв від АТ КБ "ПриватБанк" тією особою від імені якої він зазначений чи іншою особою?

3) Чи виготовлений рукописний текст у листі НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" № 09/08 від 09.08.2016 у той час, яким датований даний документ?

4) Чи виготовлений рукописний текст у листі АТ КБ "ПриватБанк" №б/н від 09.08.2016, за підписом ОСОБА_1 , який нібито діяв від АТ КБ "ПриватБанк" у той час, яким датований даний документ?

5) У який період часу був виготовлений лист НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" № 09/08 від 09.08.2016 та рукописний текст "отримано Пер Заст Гол Пр ОСОБА_1 /підпис/" вчинений на ньому?

6) У який період часу був виготовлений лист АТ КБ "ПриватБанк" №б/н від 09.09.2016, за підписом ОСОБА_1 ?

У вказаному клопотанні апелянт просить зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" надати до матеріалів справи вільні зразки підпису ОСОБА_1 який обіймав посаду Першого Заступника Голови Правління АТ КБ "ПриватБанк", а також зобов`язати Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю "ОКЕАНМАШ" надати до матеріалів справи оригінали листа НВ ТОВ "ОКЕАНМАШ" № 09/08 від 09.08.2016 (та листа АТ КБ "ПриватБанк" №б/н від 09.08.2016, за підписом ОСОБА_1 , який нібито діяв від АТ КБ "ПриватБанк".

Клопотання обґрунтоване тим, що в основу рішення, зокрема щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності у цьому спорі, покладені листи НВ ТОВ "Океанмаш" та АТ КБ "Приватбанк" від 09.08.2016. В той же час, відповідачем була проведена службова перевірка, якою встановлений факт відсутності надходження та зберігання таких листів у банку, що ставить під сумнів, як належний доказ у справі, надані позивачем докази - лист НВ ТОВ "Океанмаш" вих. №09/08 від 09.08.2016 та лист АТ КБ "Приватбанк" б/н від 09.08.2016 щодо досягнення згоди на збільшення строку позовної давності.

Також, з огляду на високу вірогідність подання позивачем до матеріалів справи сфальшованих доказів, відповідач звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про злочин та за наслідком такого звернення 22.12.2020 Національним антикорупційним бюро України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000765 від 22.12.2020.

Також 12.01.2022 відповідачем подано суду апеляційної інстанції клопотання про виклик у судове засідання ОСОБА_1 , для вчинення Центральним апеляційним господарським судом процесуальної дії, а саме відібрання експериментальних зразків підписів цієї особи та напису "отримано Пер Заст Гол Пр ОСОБА_1", направлення ухвали про виклик ОСОБА_1 в судове засідання до Національного антикорупційного бюро України, а також необхідності запропонувати Національному антикорупційному бюро України направити до суду докази вручення ухвали про виклик ОСОБА_1 в судове засідання.

Подання вказаного клопотання обумовлено раніше наданим одночасно із апеляційною скаргою клопотанням про призначення у справі експертизи документів.

При цьому відповідач наголошує, що для забезпечення проведення відповідної експертизи, необхідно відібрати експериментальні зразки підписів ОСОБА_1 та напису "отримано Пер Заст Гол Пр ОСОБА_1", який нібито виконаний цією особою на листі НВ ТОВ "Океанмаш" №09/08 від 09.08.2016. Відповідач наголошує, що не має можливості забезпечити явку ОСОБА_1 в судове засідання, оскільки останній звільнився із Банку у грудні 2016 року; разом з тим, Банку стало відомо, що наразі Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000531 від 06.03.2017, в якому ОСОБА_1 повідомлено про підозру та ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 25.02.2021 обрано запобіжний захід. Таким чином, Національне антикорупційне бюро України має можливість належним чином повідомити ОСОБА_1 про необхідність з`явитись в судове засідання суду для вчинення процесуальної дії (відібрання зразків підписів).

Вищезазначені клопотання відповідача про призначення експертизи у справі та клопотання про виклик в судове засідання ОСОБА_1 , направлення ухвали про виклик ОСОБА_1 в судове засідання до Національного антикорупційного бюро України, а також необхідності запропонувати Національному антикорупційному бюро України направити до суду докази вручення ухвали про виклик ОСОБА_1 в судове засідання, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

За таких обставин суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2021 у справі №917/1196/19.

Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу, що призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Разом з тим, оскільки листування між НВ ТОВ "Океанмаш" (лист №09/08 від 09.08.2016) та AT КБ "Приватбанк" (лист від 09.08.2016), якщо таке мало місце, не може свідчити про укладення договору про збільшення тривалості позовної давності, оскільки вказаний договір мав бути нотаріально посвідченим; недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення свідчить про нікчемність такого договору, колегія суддів прийшла до висновку, що в даному випадку відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, а саме у призначенні комплексної судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2021 у справі №202/1921/21, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000765 та зобов`язано уповноважених осіб ТОВ "Океанмаш" надати доступ слідчим групи слідчих та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000765 тимчасовий доступ з можливістю вилучення (виїмки) до оригіналів Листів від 09.08.2016, представником ТОВ "Океанмаш" адвокатом Целіком В.В. в даному кримінальному провадженні повідомлено Дніпропетровську обласну прокуратуру та Головне слідче управління Національної поліції в Дніпропетровській області, щооригінали Листів від 09.08.2016 були в нього викрадені 29.10.2021, що підтверджується його заявою про вчинення кримінального правопорушення та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, на даний час відсутні предмети дослідження (оригінали Листів від 09.08.2016), що фактично унеможливлює проведення судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи цих документів.

Клопотання про виклик в судове засідання ОСОБА_1 ; направлення ухвали про виклик ОСОБА_1 в судове засідання до Національного антикорупційного бюро України, а також необхідності запропонувати Національному антикорупційному бюро України направити до суду докази вручення ухвали про виклик ОСОБА_1 в судове засідання - є похідними від вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи цих документів, тому також задоволенню не підлягають.

До того ж, в межах повноважень, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, господарський суд не наділений такими правами, як направлення ухвали про виклик будь-яких осіб до правоохоронних органів; пропонування правоохоронним органам, зокрема Національному антикорупційному бюро України, направити до суду докази вручення ухвали суду про виклик осіб у судове засідання.

Пунктом 6 ст. 3 ЦК України визначено, одну із загальних засад цивільного законодавства, а саме - добросовісність.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 застосовано "доктрину заборони суперечливої поведінки" та зазначено: "по суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

На підставі викладеного, частини другої статті 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловлює такий висновок про застосування норми права.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Отже, слідуючи вказаній Верховним Судом доктрині "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), очевидно, що дії ТОВ "Океанмаш" щодо укладання з Відповідачем Договору іпотеки та направлення Відповідачу Листа №3-92-18 від 09.06.2016, яким висловлено згоду на звернення стягнення Банком на предмет іпотеки за Договором іпотеки, проте звернення через чотири роки ТОВ "Океанмаш" до господарського суду з позовними вимогами, направленими на фактичне уникнення виконання своїх зобов`язань за Договором іпотеки та відновлення права власності на предмет іпотеки, суперечать попередній поведінці НВ ТОВ "Океанмаш".

А тому звернення Позивача до суду із зазначеними вище позовними вимогами суперечить його попередній поведінці та є недобросовісними діями, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позов НВ ТОВ "Океанмаш" у цій справі не відповідає попереднім заявам Позивача (Договір іпотеки від 01.06.2016 та Лист - відповідь № 3-92-18 від 09.06.2016 з очевидною згодою Позивача на зверненням стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору та Закону України "Про іпотеку"), що свідчить про недобросовісну (суперечливу) поведінку Позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги AT КБ "Приватбанк" про передачу справи на розгляд Господарського суду м. Києва.

Відповідач просив суд передати справу до Господарського суду м. Києва з огляду на те, що визначення територіальної підвідомчості (підсудності) справи суду здійснюється саме за основною, а не похідною вимогою. В даному випадку, на його думку, спірні правовідносини учасників судового розгляду пов`язані із допущенням порушень при прийняті Третьою особою-1 рішення про державну реєстрацію прав, відтак, спір пов`язаний із дотриманням вимог до процедури прийняття державним реєстратором рішення та вчинення ним реєстраційних дій, а не таким, що виник з правовідносин, які виникли з приводу нерухомого мийна.

У задоволенні даного клопотання справедливо було відмовлено судом першої інстанції, з огляду на те, що усі позовні вимоги заявлені у позовній заяві Позивача, в тому числі щодо скасування рішення державного реєстратора стосовно державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є позовними вимогами стосовно нерухомого майна та мають розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна - у Господарському суді Дніпропетровської області.

Зокрема, відповідно до ч. 3 та ч. 12 ст. 30 ГПК України, спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо розгляд таких вимог віднесений до юрисдикції господарського суду, розглядаються господарським судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Дана позиція підтверджується в тому числі практикою Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої вимоги про визнання протиправними дій з прийняття рішень державного реєстратора чи нотаріуса про державну реєстрацію речових прав і обтяжень на нерухоме майно та про скасування цих рішень має розглядати суд, до компетенції якого належить розгляд позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, щодо якого державний реєстратор чи нотаріус прийняли вказані рішення (Постанова ВП ВС від 24 квітня 2019 року у справі № 442/4490/18).

Відповідно до частини 1 статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10647/18 від 7 липня 2020 року.

Предметом даного спору є, зокрема, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою; м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32; визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за позивачем.

А отже, даний спір виник з приводу нерухомого майна та має розглядатись господарським судом за місцезнаходженням такого майна.

З огляду на зазначене, справа була розглянута належним судом та без порушень судом норм процесуального права стосовно не передання справи до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повістю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права; зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення господарським судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для задоволення апеляційних скарг Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у цій справі та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь Відповідача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на Позивача (Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю "Океанмаш").

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі № 904/3614/20 - задовольнити.

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі № 904/3614/20 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у справі № 904/3614/20 - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш", м. Дніпро до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича, м. Дніпро за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Кабінету Міністрів України, м. Київ про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; припинення права власності на об`єкт нерухомого майна; визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за позивачем - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі за подачу позову покласти на позивача.

Стягнути з Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш", м. Дніпро на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ 1 109 856,00 грн. (один мільйон сто дев"ять тисяч вісімсот п"ятдесят шість гривень 00 коп.) судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Океанмаш", м. Дніпро на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: , поштовий індекс 49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA0000291 в ДКСУ в м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800) 1 109 856,00 грн. (один мільйон сто дев"ять тисяч вісімсот п"ятдесят шість гривень 00 коп.) судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана - 05.05.2022.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна