ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" квітня 2022 р.м. Одеса Справа № 5017/2360/2012

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника): не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від органу ДВС: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу (вх. ГСОО №2-237/22 від 02.03.2022) ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» на рішення/дії головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицької В.А. (вул. Перша Сортувальна, 36-Г, м. Одеса, 65102) подану у справі №5017/2360/2012,

за позовом: Дочірньої компанії «ГАЗ УКРАЇНИ» Національної акціонерної компанії «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, );

до відповідача: Акціонерного товариства «ОДЕСЬКА ТЕЦ» (вул. Церковна, 29, м. Одеса, 65003, );

про стягнення 53746609,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 провадження у справі №5017/2360/2012 в частині заявлених позовних вимог ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про стягнення частини основного боргу у розмірі 10000,00 грн. припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, позов задовольнити частково, стягнуто з ПАТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» на користь ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» 46935341,62 грн. боргу, 1944570,45 грн. 3% річних та 1324060,67 грн. інфляційних втрат, в решті позову відмовлено, а також стягнуто з ПАТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» на користь ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» 64380,00 грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2012 апеляційну скаргу ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» задоволено, рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 по справі №5017/2360/2012 скасовано в частині відмови у стягненні пені, позов в цій частині задоволено, стягнуто з ПАТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» на користь ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» 3532636,96 грн. пені, решту рішення залишено без змін, а також стягнуто з ПАТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» на користь ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» 32190,00 грн. судового збору, сплаченого за розгляд апеляційної скарги.

05.12.2012 на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2012 по справі № 5017/2360/2012 було видано відповідні накази.

02.03.2022 до Господарського суду Одеської області від ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» надійшла скарга (вх. ГСОО №2-237/22 від 02.03.2022) на рішення/дії державного виконавця органу ДВС, в якій скаржник просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицької В.А. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03.02.2022, визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03.02.2022 та зобов`язати державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення (поновити порушене право стягувача) прийняти до виконання наказ Господарського суду Одеської області від 05.12.2012 №5017/2360/2012 та відкрити виконавче провадження.

Вказана скарга мотивована тим, що державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицькою В.А. було повернуто стягувачу 03.02.2022 виконавчий документ, наказ на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2012, без прийняття до виконання, всупереч положенням статей 2, 4, 12, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження», не врахувавши, що виконавчий документ було пред`явлено до виконання в строк, встановлений законодавством.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.03.2022 прийнято скаргу (вх. ГСОО №2-237/22 від 02.03.2022) ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» на рішення/дії державного виконавця органу ДВС у справі №5017/2360/2012 до розгляду та призначено розгляд скарги на 27.04.2022.

29.03.2022 судом отримано від ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» клопотання (вх. ГСОО №5974/22) про розгляд скарги у справі №5017/2360/2012 без присутності представника.

25.04.2022 судом отримано від Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відзив (вх. ГСОО №6845/22) на скаргу, в якому орган ДВС заперечує проти доводів заявника та вважає, що стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки попереднє повернення виконавчого документа відбулось 28.12.2016, в той час як стягувачем не було поновлено строк у встановленому порядку.

27.04.2022 у судове засідання не з`явилися представники сторін та органу ДВС, які були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги по справі №5017/2360/2012

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У судовому засіданні 27.04.2022 судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст якої складено 29.04.2022.

Розглянувши скаргу (вх. ГСОО №2-237/22 від 02.03.2022) ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» на рішення/дії головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицької В.А. у справі №5017/2360/2012, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд дійшов висновку про часткове задоволення такої скарги, з огляду на таке:

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

При цьому неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 № 18966/02).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Приписами ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Рішеннями Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» встановлено правову позицію, відповідно до якої, правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Механізм оскарження рішення, дії або бездіяльності суб`єкта примусового виконання судових рішень у господарському судочинстві регламентований Розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини першої статті 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Як вбачається з копії конверту, 08.02.2022 супровідним листом №10275 від 03.02.2022 державний виконавець направив ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке було отримано 14.02.2022, про свідчить трекінг поштового відправлення за №959, який зазначено на конверті.

Також судом встановлено, що скарга на дії/рішення державного виконавця надіслана до суду поштою 22.02.2022.

Отже, встановлений ч.1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, строк на оскарження дій виконавця заявником не пропущено.

Суд зазначає, що предметом поданої скарги даній справі є визнання неправомірним повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як встановлено судом, в провадженні Господарського суду Одеської області знаходилась справа №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ».

Постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 визнано банкрутом ПАТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2017 у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 визнано грошові вимоги ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» до ПАТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» в процедурі ліквідації в загальній сумі 174297673,08 грн., до якої увійшли кошти, стягнуті рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2012 у справі №5017/2360/2012.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2019, зокрема, закрито провадження по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» на підставі п. 12 ст. 83 та п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» 13.01.2022 поштою звернулась до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з письмовою заявою від 12.01.2022 № 31/01-15 про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2012 у справі №5017/2360/2012 разом із додатком до цієї заяви - наказом Господарського суду Одеської області від 05.12.2012 №5017/2360/2012.

03.02.2022 головним державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицькою В.А. сформовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

За приписами п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно із п. 2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як передбачено ч.4 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 29.10.2020 по справі №916/922/16 викладено правову позицію про те, що початок відліку строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у разі закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з визнанням боржника банкрутом та подальшим припиненням (закриттям) провадження у справі про банкрутство цього боржника, пов`язаний з юридичним фактом - датою закриття (припинення) провадження у справі про банкрутство.

Окрім того, в пунктах 121, 122 названої постанови, під час ухвалення якої Верховний Суд досліджував матеріали справи № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ», зазначено, що перебіг трирічного строку пред`явлення наказу до примусового виконання розпочинається з наступного дня після закриття (припинення) провадження у справі про банкрутство, а саме з 15.01.2019, та спливає відповідно приписів статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» 16.01.2022.

Відповідно до ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене та те, що ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» письмову заяву від 12.01.2022 №31/01-15 про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2012 у справі №5017/2360/2012 надіслано до органу ДВС поштою 13.01.2022, про що свідчить доданий до скарги фіскальний чек та трекінг поштового відправлення 505, суд зазначає, що наказ Господарського суду Одеської області від 05.12.2012 №5017/2360/2012 пред`явлено стягувачем до виконання у встановлений законом строк.

При цьому суд звертає увагу, що органом ДВС не доведено належними та допустимими доказами правомірність дій державного виконавця Крицької В.А. під час (наказу №5017/2360/2012 від 05.12.2012) повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Згідно ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про неправомірність дій головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицької В.А. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03.02.2022 та про неправомірність повідомлення від 03.02.2022 про повернення виконавчого документу (наказу №5017/2360/2012 від 05.12.2012) стягувачу без прийняття до виконання.

В частині вимог заявника щодо зобов`язання державного виконавця прийняти наказ до виконання та відкрити виконавче провадження скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як роз`яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», а також у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження», можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Пунктом 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що до обов`язків виконавця віднесено, зокрема, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Крім того, згідно з рекомендаціями Комітету міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, віднесених законодавством до їх виключної компетенції та не вправі перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки суд, в рамках судового контролю за виконанням судових рішень, вповноважений лише на перевірку правомірності дій/бездіяльності виконавця під час виконання таких рішень, на підставі чого вимога заявника щодо зобов`язання державного виконавця прийняти наказ до виконання та відкрити виконавче провадження не підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення (поновити порушене право стягувача) шляхом повторного розгляду заяви (№31/01-15 від 12.01.2022) ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2012 у справі №5017/2360/2012 з урахуванням дати її подання (13.01.2022) та змісту цієї ухвали.

За таких обставин, скарга (вх. ГСОО №2-237/22 від 02.03.2022) ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» на рішення/дії головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицької В.А. у справі №5017/2360/2012 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 339-344 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу (вх. ГСОО №2-237/22 від 02.03.2022) ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» на рішення/дії головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицької В.А. задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крицької В.А. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03.02.2022.

3. Визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 03.02.2022.

4. Зобов`язати державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення (поновити порушене право стягувача) шляхом повторного розгляду заяви (№31/01-15 від 12.01.2022) ДК «ГАЗ УКРАЇНИ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2012 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2012 у справі №5017/2360/2012 з урахуванням дати її подання (13.01.2022) та змісту цієї ухвали.

5. В задоволенні решти скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено "29" квітня 2022 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська