ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2022 р. Справа№ 910/4712/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 (повний текст складено 06.10.2021)

у справі №910/4712/21 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МНТ-АГРО»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про відшкодування 152 813,85 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «МНТ-АГРО» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 152 813, 85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Залізницею завдано позивачу збитків на суму 152 813,85 грн внаслідок втрати частини вантажу під час надання послуг перевезення згідно з умовами Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №43-40464329/2020-001 від 24.03.2020.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/4712/21 позов задоволено.

Присуджено до стягнення із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МНТ-АГРО» заборгованість в розмірі 152813 (сто п`ятдесят дві тисячі вісімсот тринадцять) грн 85 коп, судовий збір в розмірі 2292 (дві тисячі двісті дев`яносто дві) грн 22 коп.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що понаднормова втрата вантажу сталася на шляху прямування вагонів №95645875 та №95448288 відповідно до накладної №43392653 від 18.09.2020 зі ст. Карлівка до ст. Миколаїв-Вантажний (експ.), після приймання його до перевезення АТ «Укрзалізниця» від Вантажовідправника, але до видачі Вантажоодержувачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 01.12.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/4712/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано скаржником 11.11.2021.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, застосовано закон, який не підлягає застосуванню, чим порушено норми матеріального права. Так, суд у рішенні посилається на Угоду про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у той час, як згідно накладної №43392653 перевезення вантажу відбулося зі станції Карлівка (регіональна філія «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця») до станції Миколаїв-Вантажний (регіональна філія «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця»). Таким чином, перевезення вантажу у спірних вагонах №95645875 та №95448288 здійснювалося у внутрішньому державному залізничному сполученні, в зв`язку з чим застосування норм законодавства, що регулюють міжнародні перевезення, є порушенням норм матеріального права;

- відповідно до статей 909 Цивільного кодексу України та 307 Господарського кодексу України, статті 110 Статуту, за договором перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його одержувачу і несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Підписанням Пам`ятки про подавання вагонів №1822 форми ГУ-45 представник ТОВ «ДССК» без зауважень щодо вагонів №95645875 та №95448288 фактично підтвердив, що він пересвідчився у справності кузову зазначених вагонів, наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (31111), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах на виконання вимог п. 11 Правил видачі вантажів. При цьому представником ТОВ «ДССК» у момент приймання вагонів не було заявлено будь-яких зауважень або вимог щодо перевірки маси та комісійної видачі вантажу у спірних вагонах у порядку, передбаченому пунктом 23 Правил видачі вантажів, а будь-які докази зворотного відсутні в матеріалах справи;

- акт експертизи, наданий позивачем, не є належним доказом у справі, оскільки складений лише через два дні після видачі вагонів з вантажем, без попереднього повідомлення залізниці. Експертом РТПП Миколаївської області проведено експертизу щодо визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішнього огляду вагонів. При цьому, відповідно до акту експертизи від 23.09.2020 №120-0891 визначено виключно факт нестачі вантажу у вагонах № 95645875 та № 95448288 станом на 23.09.2020, а не на момент видачі вантажу, отже нестача вантажу могла статися й під час перебування вагонів №95645875 та №95448288 з вантажем у одержувача;

- в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції жодним чином не зазначив доводи відповідача, якими обґрунтовані заперечення щодо пред`явлених позовних вимог, не зазначено, з яких міркувань судом першої інстанції не взяті до уваги твердження та доводи відповідача щодо відсутності його вини, недоведеності моменту виникнення нестачі вантажу (під час перевезення або після видачі вантажу), порушень процедури проведення експертизи, щодо обґрунтованості відмови відповідача у складанні комерційного акту та інше. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції фактично ґрунтувався на доводах та доказах, наданих позивачем, без надання жодної оцінки аргументам відповідача, що призвело до порушення основних принципів господарського судочинства, а також норм процесуального права, якими визначено вимоги до судового рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

25.01.2022 позивач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголошує на тому, що відповідач в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи свою позицію, серед іншого посилається на положення Договору №ДН-5-5/43 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ТОВ «Дунайська судноплавно-стивідорна компанія» при станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 01.03.2020 та Технологічного процесу ст. Миколаїв-Вантажний, однак не вказує підстав ненадання таких документів під час розгляду справи в суді першої інстанції. Водночас, такі документи не були надіслані позивачу разом із копією апеляційної скарги.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на підписання пам`ятки про подавання вагонів, однак, за твердженнями позивача, лише після підписання пам`ятки про подавання вагонів представник вантажоодержувача може отримати доступ до вагонів для їх огляду. Виходячи з вимог пункту 11 Правил видачі вантажів у вантажоодержувача був лише обов`язок перевірити наявність запірно-пломбувальних пристроїв, їх цілісність тощо. Однак, вагу вантажу в вагоні візуально та без зважування перевірити неможливо. Лише після зважування вагонів на власних вагах вантажоодержувача можна визначити масу втраченого вантажу.

Наявність Торгово-промислової палати України, її представництв та експертів дає можливість після відмов залізниці в оформленні комерційного акту провести експертизу та зафіксувати факти втрати вантажу, що і було зроблено вантажоодержувачем. 23.09.2020 експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області складено Акт експертизи №120-891, який містить висновок експерта, згідно з яким фактична недостача вантажу у двох вагонах становить 21 630 кг.

Обставини, які були встановлені експертами РТПП Миколаївської області, що свідчать про пошкодження вагонів, в силу вимог статті 111 Статут залізниць України унеможливлюють звільнення залізниці від відповідальності за нестачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб вантажовідправника. Понаднормова втрата вантажу сталася на шляху прямування вагонів №95645875 та №95448288 відповідно до накладної №43392653 від 18.09.2020 зі ст. Карлівка до ст. Миколаїв-Вантажний (експ.), після приймання його до перевезення АТ «Укрзалізниця» від Вантажовідправника, але до видачі Вантажоодержувачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі №910/4712/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Апеляційну скаргу було подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4712/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/4712/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

29.12.2021 матеріали справи №910/4712/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. у період з 22.12.2021 по 06.01.2022 згідно наказів голови Північного апеляційного господарського суду №719-в від 17.12.2021 та №728-в від 20.12.2021 перебувала у щорічних основних відпустках.

Після виходу головуючого судді з відпустки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/4712/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/4712/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/4712/21 на час апеляційного оскарження, розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 152 813,85 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України; встановлено учасникам справи строк для подачі заяв по суті спору, інших заяв та клопотань.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Між AT «Укрзалізниця» та ТОВ «МНТ-АГРО» укладений Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №43-40464329/2020-001 від 24.03.2020.

Відповідно до пункту 1.1. Договору його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно пункту 1.3. Договору перевезення - це послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити довірений Замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до Договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно.

Відповідно до пункту 1.4. Договору надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (пункт 1.5. Договору).

Згідно з пунктом 1.10. Договору останній є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1. Договору.

Так, між позивачем та відповідачем Договір укладено 24.03.2020, про що свідчить Повідомлення відповідача від 24.03.2020, яким акцептовано заяву позивача.

За умовами пункту 1.3. Договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

За залізничною накладною №43392653 від 18.09.2020 позивач (відправник) зі станції Карловка передав відповідачу до перевезення на станцію призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці для ТОВ «ДССК» (одержувач) вантаж: зерно кукурудзи насипом, зокрема, у вагоні №95645875 вагою 64 120 кг та у вагоні №95448288 вагою 61 760 кг.

На усіх вагонах встановлені запірно-пломбувальні пристрої (ЗПП) відправника за вказаними у накладній номерами.

Відповідач прийняв зазначений вантаж без зауважень та заперечень, про що свідчить відсутність записів щодо неповноти навантаження або пошкодження вантажу у накладній №43392653.

Відповідно до пункту 51 залізничної накладної ввірений до перевезення вантаж прибув на станцію призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці 21.09.2020.

Вагони №95645875, №95448288 передані станцією призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці власнику під`їзної колії ТОВ «Дунайська судноплавно-стивідорна компанія» 21.09.2020, що підтверджується наданою відповідачем пам`яткою про подавання вагонів №1822.

Відповідно до пам`ятки №1822 про подавання вагонів вагони фактично передані вантажовласнику (ТОВ «ДССК») для вивантаження 21.09.2020 о 10:00.

По прибутті вантажу на станцію призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці та після його отримання у відповідача одержувач (ТОВ «ДССК») склав акт комісійного огляду вагонів №95645875, №95448288 від 21.09.2020, згідно якого в других розвантажувальних люках виявлено сліди розжимання люків. Встановлено факт доступу до вантажу, сліди пінопласту в вагонах.

Також одержувач здійснив первинне переваження вагонів №95645875, №95448288, відправлених згідно залізничної накладної №43392653 на брутто та виявив ознаки недостачі вантажу, а саме виявлено нестачу вантажу у вагоні №95645875 у розмірі 8 870 кг, а у вагоні №95448288 - 12 760 кг, що підтверджується актами загальної форми, долученими дод позовної заяви.

Після встановлення обставин недостачі вантажу одержувачем начальнику станції призначення Миколаїв-Вантажний надіслано телеграму №01 від 21.09.2020 з проханням про проведення комісійної перевірки кількості вантажу у вагонах №95645875, №95448288.

Листом №581/М від 21.09.2020 Залізниця відмовила у комісійній перевірці, оскільки вагони №95645875, №95448288 були передані у технічно справному стані.

У зв`язку з відмовою станції Миколаїв-Вантажний у комісійній перевірці вантажу одержувач вантажу (ТОВ «ДССК») подав начальнику дирекції залізничних перевезень скаргу вих. №060/20 від 21.09.2020 щодо оформлення комерційних актів.

Відповідач відмовив у задоволенні скарги, посилаючись на відсутність підстав для комісійної перевірки маси і стану вантажу у вагонах №95645875, №95448288 та складення комерційних актів (лист №ДН-5-07/407 від 22.09.2020).

У зв`язку з відмовою Залізниці здійснити комісійну видачу вантажу вантажоотримувач замовив регіональній Торгово-промисловій палаті Миколаївської області проведення експертизи.

Торгово-промисловою палатою Миколаївської області проведено експертизу кількості вантажу у вагонах №95645875, №95448288, за результатами якої складено акт експертизи №120-0891 від 23.09.2020.

Експертизою встановлено:

- вагони опломбовані непорушними запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП) з відтиском : «Універсал М Варта, УЗ, номери ЗПП (див. таблицю), відтиски відповідає даним, вказаним у накладній. На металевій плашці значиться: «КАРЛОВКА ООО МНТ-АГРО».

При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено:

- у вагоні №95645875 на середньому розвантажувальному бункері зі сторони штурвалів, в місці прилягання кришки до корпусу бункера в нижній частині виявлено механічний вплив на захисну металеву планку: на довжині 30 см захисна планка вирізана, зрізи свіжого походження, по лінії зрізу захисної планки є поріз, який заходить на кришку люка, є свіжі сліди подряпин з оголенням металевого шару від механічного впливу на розвантажувальний люк, утворений зазор частково затиснутий кусками екструдованого полістиролу помаранчевого кольору, у щілинах видно затиснуті зерна кукурудзи;

- у вагоні №95448288 в нижній частині середнього розвантажувального бункера зі сторони штурвалів є механічний вплив в місці прилягання кришки до корпусу бункера, виявлено зазор довжиною 45 см, який частково затиснутий кусками екструдованого полістиролу помаранчевого кольору, у щілинах видно затиснуті та роздавлені зерна кукурудзи.

При знятті ЗПП у присутності експерта та огляді поверхні і місткості вантажу через верхні завантажувальні люки, виявлено:

- у вагоні №95645875 між II (другим) та III (третім) люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 6,0 м та завглибшки візуально до 1,50 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік другого (середнього) розвантажувального люка (зі сторони штурвалів), який має механічний вплив та утворений зазор з затиснутими зернами кукурудзи;

- у вагоні №95448288 між II (другим) та III (третім) люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 7,0 м та завглибшки візуально до 2,00 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік другого (середнього) розвантажувального люка (зі сторони штурвалів), який має механічний вплив та утворений зазор з затиснутими зернами кукурудзи.

Експертом також встановлено, що візуально простір у вагонах дозволяє поміститися нестачі вантажу.

На вимогу замовника експертизи проведено зважування вагонів та виявлено факт недостачі вантажу кукурудзи вагою 8 870 кг у вагоні №95645875 та вагою 12 760 кг у вагоні №95448288, а всього виявлено недостачі 21 630 кг.

Зважування вагонів проводилось представником одержувача ТОВ «ДССК» в присутності експерта регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області Гончаренка С.В.

Судом встановлено, що між ТОВ «МНТ-АГРО» (відправник по накладній №43392653 від 18.09.2020) та Приватним підприємством «Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна» (експортер по накладній №43392653 від 18.09.2020) було укладено Договір №60 на транспортно-експедиторські послуги від 02.09.2020. у даному договорі ТОВ «МНТ-АГРО» являється експедитором, а ПП «Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна» клієнтом.

Відповідно до пункту 1.1. Договору №60 на транспортно-експедиторські послуги від 02.09.2020 експедитор від свого імені за плату та за рахунок клієнта зобов`язується виконати транспортно-експедиторські послуги, в тому числі - організувати перевезення вантажів клієнта різними видами транспорту територією України.

Згідно пункту 4.1. Договору №60 на транспортно-експедиторські послуги від 02.09.2020 у випадку порушення виконання своїх обов`язків по даному Договору сторони несуть відповідальність відповідно з діючим законодавством України.

Відповідно до пункту 4.5. Договору №60 на транспортно-експедиторські послуги від 02.09.2020 вантаж клієнта вважається доставленим без втрат, якщо різниця між масою нетто, переданою до транспортування залізниці на станції відправлення, та масою нетто, визначеною на станції призначення, не перевищує норми втрат (0,5%) згідно з Правилами перевезення та тарифів залізничного транспорту України.

Перевезення вантажу згідно залізничної накладної №43392653 від 18.09.2020 здійснювалось на виконання заявки клієнта на перевезення вантажу №1 від 07.09.2020 по Договору №60 від 02.09.2020.

Згідно листа №06-11/20 від 06.11.2020 на підставі повідомленого позивачем факту нестачі вантажу кукурудзи по вагонам №95645875 та №95448288 у загальній сумі 20 791 кг ПП «Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна» просив ТОВ «МНТ-АГРО» відшкодувати вартість втраченого вантажу на суму 152 813,85 грн.

Розрахунок вартості втраченого вантажу здійснено ПП «Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна», виходячи із середньої ціни кукурудзи в Миколаївській області станом на 05.11.2020, що розміщена на веб-порталі https://agrotender.com.ua/ (7 350,00 грн), та ціни кукурудзи в порту Миколаїв (www.ngte.com.ua), що становить 7 350,00 грн.

ТОВ «МНТ-АГРО» добровільно сплатило на рахунок ПП «Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна» суму коштів в розмірі 152 813,85 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №4579 від 09.11.2020 та акту надання послуг №96 від 09.11.2020.

Судом встановлено, що на залізничній накладній №43392653 від 18.09.2020 міститься переуступний напис, згідно якого ТОВ «ДССК» (вантажоодержувач) передало право на пред`явлення позову позивачу (вантажовідправнику).

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначав, що з наведених вище обставин вбачається, що вагони №95645875, №95448288 прибули на станцію призначення Миколаїв-Вантажний технічно несправними, що призвело до недостачі вантажу та завдало позивачу, як особі, яка відшкодувала шкоду ПП «Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна», збитків на суму 152 813,85 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частинами 1, 3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).

Статтею 5 Статуту передбачено, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення (стаття 6 Статуту).

Наявна у матеріалах справи залізнична накладна №43392653 від 18.09.2020 свідчить про укладення між вантажовідправником і Залізницею як перевізником договору перевезення вантажу.

Відповідно до статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно зі статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на Залізницю відповідальності у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є втрата вантажу з вини залізниці.

Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Підпунктом «б» статті 130 Статуту визначено, що у випадку недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій або позовів за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Статтею 111 Статуту визначено перелік обставин, наявність яких звільняє Залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу. Відповідно до статті 110 Статуту Залізниця може бути звільнена від відповідальності, якщо вона доведе й інші обставини, що свідчать про відсутність її вини.

В обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення до спірних правовідносин не було застосовано, зокрема, пп. «а» статті 111 Статуту.

Згідно пп. «а» статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Встановлені наданим позивачем Актом експертизи №120-0891 від 23.09.2020 обставини свідчать про пошкодження спірних вагонів №95645875 та №95448288 під час їх перевезення Залізницею, що в силу статті 111 Статуту залізниць України унеможливлює звільнення залізниці від відповідальності за недостачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб (ЗПП) вантажовідправника.

Також, як вбачається із вказаного Акту експертизи, на станцію призначення Миколаїв-Вантажний спірні вагони №95645875 та №95448288 прибули технічно несправним (пошкодженим). Технічна несправність даних вагонів полягає у механічному пошкодженні (вплив на захисну металеву планку, завантажувальні люки). Мається конусоподібне заглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнин). Візуально вільний простір в вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

Згідно статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Виходячи із вищенаведеного, можна дійти висновку, що Залізниця не зобов`язана перевіряти кількість та масу вантажу, що передається їй до перевезення згідно залізничної накладної. У той же час, здійснення такої перевірки - в інтересах самої Залізниці як перевізника по договору перевезення, що несе майнову відповідальність за схоронність зданої до перевезення кількості вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач своїм правом, визначеним статтею 24 Статуту, не скористався, та підписав залізничну накладну №43392653 від 18.09.2020 без будь-яких зауважень та заперечень, в той час як технічна несправність спірних вагонів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, наданими позивачем.

Пунктом 52 Статуту передбачені окремі самостійні випадки, коли на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до графи 20 залізничної накладної №43392653 від 18.09.2020 вантаж пшениця у спірних вагонах перевозився відповідачем насипом.

По прибутті спірних вагонів №95645875 та №95448288 на станцію призначення Миколаїв-Вантажний та після їх отримання від Залізниці одержувач вантажу ТОВ «ДССК» здійснив огляд цих вагонів та первинне їх переваження по брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу): вагон №95645875 у розмірі 8 870 кг, а у вагоні №95448288 - 12 760 кг, що підтверджується актами загальної форми, долученими до позовної заяви.

При цьому, виявити недостачу маси вантажу у спірних вагонах, які опломбовані запірно-пломбувальними пристроями (надалі - ЗПП), можливо здійснити тільки шляхом зважування вагонів на вагонних вагах, а не при візуальному огляді вагонів під час їх прийняття від залізниці одержувачем, про що вірно наголошує позивач у відзиві на апеляційну скаргу. Виявити стан вантажу всередині даних вагонів можливо здійснити тільки після зняття з вагонів ЗПП та розкриття вагонів з наступним оглядом поверхні вантажу.

Пунктом 23 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, передбачено, що у разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.

Згідно з підпунктом «а» статті 129 Статуту комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Виходячи з системного аналізу положень Статуту та вищезазначених Правил видачі вантажів, отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону.

Відповідно до обставин справи одержувач після виявлення недостачі вантажу та керуючись статтею 52 та п. «а» статті 129 Статуту, звернувся на станцію призначення Миколаїв-Вантажний із заявою (телеграмою) від 21.09.2020 щодо проведення комісійної перевірки та видачі вантажу у спірних вагонах, складення комерційного акту.

При цьому, подання одержувачем на станцію призначення Миколаїв-Вантажний заяви з вимогою щодо комісійної перевірки вантажу здійснено 21.09.2020, тобто після прибуття вантажу на станцію, що не є порушенням Статуту та Правил видачі вантажів, оскільки здійснене до початку вивантаження вагонів, що спростовує заперечення відповідача у цій частині.

Однак, як уже було зазначено вище, Залізниця в порушення статті 52 та п. «а» 11 статті 129 Статуту комісійну перевірку та видачу вантажу не зробила, комерційний акт про недостачу вантажу у вагонах №95645875 та №95448288 не склала.

При цьому, стаття 52 Статуту чітко зобов`язує Залізницю здійснити перевірку маси та стану вантажу у разі прибуття вагонів навалом і насипом за наявності вимоги одержувача вантажу, як сторони договору перевезення. Дана імперативна норма не допускає будь-яких відхилень та відступів від вказаного обов`язку Залізниці.

Отже, отримання вимоги одержувача є достатньою підставою для Залізниці здійснити перевірку вантажу.

Зважаючи на вищевикладені обставини, позивачем та одержувачем в порядку, визначеному чинним законодавством України, було вжито необхідних заходів задля повідомлення Залізниці про необхідність засвідчення обставин невідповідності маси вантажу комерційним актом, складення якого на вимогу вантажоодержувача (вантажовідправника) згідно приписів підпункту «а» статті 129 Статуту є обов`язком Залізниці.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази впливу на вантаж та/або спірні вагони зі сторони позивача, одержувача чи інших осіб з часу подавання вагонів до моменту проведення експертизи, відтак, відсутні підстави стверджувати, що нестача вантажу сталась на території одержувача.

Колегія суддів зазначає, що коли технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу - відповідальність за нестачу вантажу покладається на перевізника, а прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера. У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

Таким чином, звільнити Залізницю від відповідальності у зв`язку з тим, що вантаж надійшов у вагоні з непошкодженими пломбами відправника не вбачається за можливе, оскільки спірні вагони прибули технічно пошкодженими, що підтверджується актом експертизи.

Разом з тим, друга частина п. «а» статті 111 Статуту не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки вона передбачає можливість звільнити Залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку, якщо вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку.

Кукурудза, яка перевозилися за спірною накладною, не віднесена до додатку зазначених Правил, а отже перевезення у вагонах відкритого типу не допускається.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача, що встановлені актом експертизи №120-0891 від 23.09.2020 обставини свідчать про пошкодження спірних вагонів №95645875 та №95448288 під час перевезення Залізницею, що в силу статті 111 Статуту унеможливлює звільнення Залізниці від відповідальності за недостачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб (ЗПП) вантажовідправника, а відтак доводи скаржника щодо необхідності застосування приписів пп. «а» статті 111 Статуту колегією суддів відхиляються.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на умови укладеного між відповідачем та одержувачем Договору №ДН-5-5/43 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ТОВ «Дунайська судноплавно-стивідорна компанія» при станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 01.03.2020 та Технологічний процес роботи ст. Миколаїв-Вантажний, стверджує, що за відсутності вимоги про перевірку маси вантажів в момент прийняття вагонів, що засвідчене пам`яткою про подавання вагонів №1822 від 21.09.2020, та за відсутності у вказаній пам`ятці зауважень щодо технічного стану спірних вагонів, вважається, що одержувач прийняв технічно справний вагон з цілісними пломбами відправника.

Щодо таких аргументів суд апеляційної інстанції вказує, що Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан запірно-опломбувальних пристроїв тощо.

Отже, пам`ятка не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством України не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Тобто, відсутність зауважень у пам`ятках про забирання вагонів не доводить відсутність вини відповідача у недостачі вантажу, зданого йому до перевезення.

Водночас, суд не приймає до уваги посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на порушення правил долучення доказів до матеріалів справи на стадії апеляційного провадження, оскільки копії Договору №ДН-5-5/43 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ТОВ «Дунайська судноплавно-стивідорна компанія» при станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 01.03.2020 та Технологічного процесу роботи ст. Миколаїв-Вантажний, на які посилається скаржник, були подані останнім до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву. Докази направлення вказаних документів позивачу наявні у матеріалах справи (том 1, а.с. 147-149).

Щодо тверджень скаржника про те, що Акт експертизи №120-0891 від 23.09.2020 є неналежним та недопустимим доказом у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислові палати мають право, зокрема, проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Згідно відомостей, що розміщені на офіційному веб-порталі регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області (інтернет-посилання https://rtpp.com.ua/uslugi/usi-vydy-ekspertvz/), відділом експертиз проводяться товарознавчі експертизи та надаються послуги з контролю за переваженням вагонів.

Так, одержувач вантажу звернувся до РТПП Миколаївської області для проведення експертизи як до незалежної професійної організації, яка діє на підставі Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України. Отже, повноваження торгово-промислових палат на проведення експертиз встановлені законом.

Суд зазначає, що в даному випадку предметом експертного дослідження РТПП Миколаївської області було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагонів, у яких було виявлено недостачу вантажу.

Враховуючи зазначене вище та з урахуванням інституту належності та допустимості доказів, Акт експертизи РТПП Миколаївської області є належним та допустимим доказом, на підставі якого є можливим встановлення обставин справи, що входять до предмету доказування у даній справі, у тому числі щодо технічної справності (несправності) спірних вагонів, оскільки, як вже зазначалось, діюче законодавство України не встановлює певного виду доказів, виключно на підставі яких є можливим встановлення технічного стану вагону.

На спростування належності та допустимості Акту експертизи РТПП Миколаївської області відповідачем не надано жодного доказу, який би ставив під сумнів досвід та кваліфікацію експерта Гончаренка С.В.

Водночас, проведена експертиза не є судовою, а отже, не є обов`язковим вимога перебування експерта в Реєстрі атестованих судових експертів, що веде Міністерство юстиції України, як про це зазначає скаржник.

Крім того, суд зазначає, що відповідач в порушення пункту «а» статті 129 Статуту комерційний акт не склав, що свідчить про його небажання здійснювати перевірку вантажу у спірних вагонах. Чинним законодавством України не передбачено обов`язкову участь представника Залізниці при проведенні експертиз регіональними Торгово-промисловими палатами. Отже, дані обставини виключають обов`язкову участь представника Залізниці у проведенні експертизи регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області на замовлення відправника або одержувача вантажу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне застосовувати до спірних правовідносин положення частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 310 Господарського кодексу України та статті 110 Статуту, на які посилається Залізниця.

Відповідно до частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами частини 3 статті 310 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Якщо одержувач не затребував вантаж, що прибув, в установлений строк або відмовився його прийняти, перевізник має право залишити вантаж у себе на зберігання за рахунок і на ризик вантажовідправника, письмово повідомивши його про це.

Відповідно до статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Аналіз вищенаведених правових норм дозволяє зробити висновок про те, що у вказаних положеннях йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення Залізницею, з огляду на що посилання скаржника на приписи частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 310 Господарського кодексу України та статті 110 Статуту є помилковими.

Враховуючи все вищевикладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт несправності спірних вагонів у технічному відношенні, що унеможливлює надійність та схоронність транспортування вантажу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідальність за недостачу вантажу, який перевозився згідно залізничної накладної №43392653 від 18.09.2020, має бути покладена саме на відповідача як перевізника.

Згідно з матеріалами справи вартість недостачі вантажу становить 152 813,85 грн і була розрахована експортером по накладній №43392653 від 18.09.2020 ПП «Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна» із урахуванням положення частини 3 статті 623 Цивільного кодексу України (збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане) та пункту 27 Правил видачі вантажів і пункту 4.5. Договору №60 на транспортно-експедиторські послуги від 02.09.2020 щодо норми природної втрати і розходження у визначенні маси нетто в розмірі 0,5%.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки нестачі вантажу, враховуючи ринкову ціну на кукурудзу у Миколаївській області, дійшла висновку про правильність їх здійснення.

Розмір збитків не спростований відповідачем у апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, ТОВ «МНТ-АГРО» як особа, яка відшкодувала шкоду ПП «Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна», завдану іншою особою (АТ «Українська залізниця»), що підтверджується копією платіжного доручення №4579 від 09.11.2020 та акту надання послуг №96 від 09.11.2020, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги ТОВ «МНТ-АГРО» про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 152 813,85 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.

Водночас, судом апеляційної інстанції взяті до уваги доводи скаржника щодо відсутності у мотивувальній частині оскаржуваного рішення належної оцінки доводам та запереченням відповідача у справі та некоректності посилання на Угоду про міжнародне залізничне вантажне сполучення, однак вказане не призвело до прийняття неправильного по своїй суті судового рішення місцевим господарськими судом.

При цьому належна оцінка поданим сторонами доказам та їх аргументам надана судом під час апеляційного перегляду справи в даній постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у даній справі підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/4712/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/4712/21 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Матеріали справи №910/4712/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка