ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2022 Справа № 914/77/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., секретар судового засідання Колодій У.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, м.Ужгород

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик, м.Львів

про стягнення збитків.

Ціна позову 21659,60грн.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Заяв про відвід не поступало.

Розгляд справи судом.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області до Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик про стягнення 16122,40грн. за невиконання договору, 2735,06грн. пені, 1063,64грн. штрафу, 1282,66грн. інфляційних втрат, 455,84грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 21.02.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.03.2022р. розгляд справи призначено на 05.04.2022р. Ухвалою суду від 05.04.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 03.05.2022р.

В судове засідання 03.05.2022р. позивач явки повноважного представника не забезпечив. Судом належно виконано обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, зокрема позивача, що підтверджується реєстрами вихідної кореспонденції, внесенням ухвал суду до Єдиного державного реєстру судових рішень, скеруванням ухвал суду на електронну адресу позивача, протоколом судового засідання від 05.04.2022р.

В судове засідання 03.05.2022р. відповідач явки повноважного представника не забезпечив, письмового відзиву не подано, правової позиції по суті спору суду не надано. Жодних заяв чи клопотань від відповідача не поступало. Причини неявки, не подання відзиву чи доказів не повідомлено, хоча судом належно виконано обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, зокрема відповідача, що підтверджується реєстрами вихідної кореспонденції, внесенням ухвал суду до Єдиного державного реєстру судових рішень, поштовою рекомендованою кореспонденцією №500 надісланою за адресою зазначеною у ЄДР ЮО, ФОП та ГФ та у позовній заяві, а також скеруванням ухвал суду на електронну адресу представника відповідача зазначену у поданому клопотанні за вх.№4792/22 від 22.02.2022р.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження не поступало.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17 отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Згідно із ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру. Згідно із ч. 2 ст. 9 даного Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу як місцезнаходження юридичної особи. Згідно із ч. 1 ст. 10 даного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. В силу ст. 11 цього Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів (в мережі "Інтернет").

Відтак, у разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи (фізичної особи-підприємця) - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу. В матеріалах справи відсутні повідомлення та докази зміни місцезнаходження відповідача станом на дату прийняття рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу надіслано ухвали Господарського суду Львівської області поштовою рекомендованою кореспонденцією на адреси зазначені у позовній заяві та у витягу з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ. Отже, судом виконані всі необхідні та можливі заходи, щодо сповіщення усіх учасників справи про час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З врахуванням належного виконання обов`язку суду щодо повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх учасників судового процесу, судом забезпечено учасникам судового процесу рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, визнання явки повноважних представників позивача та відповідача не обов`язковою, та те, що неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду спору по суті, а також враховуючи вимоги ст. 202 ГПК України, та строки розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи та за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору № 13.1-27/27 на закупівлю товару за державні кошти від 31.05.2019, за умовами якого відповідачем було передано позивачу згідно актів приймання-передачі паливні картки на пальне загальною вартістю 49806,70грн., а позивачем повністю оплачено вартість товару. Однак, як стверджує позивач, з моменту підписання актів приймання-передачі паливних карток на пальне та до 27.01.2021р. відпуск палива здійснювався відповідно до договору. 21.07.2021р. позивачем було здійснено спробу заправки автомобіля шляхом пред`явлення скретч-картки, однак, як зазначає позивач дану операцію відхилено, та подальші спроби заправки автомобіля з використанням скретч-карток також відхилені. Позивач зазначає, ще ним не використано отримані від відповідача скретч-картки в загальному обсязі 560л. на суму 16122,40грн. у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача 16122,40грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 2735,06грн. пені, 1063,64грн. штрафу, 1282,66грн. інфляційних втрат, 455,84грн. 3% річних.

Письмового відзиву чи заперечень від відповідача не подано.

Обставини, встановлені судом.

31.05.2019 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Закарпатській області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик (продавець) укладено договір на закупівлю товару за державні кошти №13.1-27/27, згідно із п. 1.1 якого, продавець зобов`язується протягом 2019 року передати (поставити) покупцю бензин А-95 (код ДК 021:2015:09130000-9 нафта та дистиляти) (далі - товар), кількість та асортимент яких визначено у додатку №1 до цього договору (специфікація), який є невід`ємною частиною цього договору, а покупець прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Додатком 1 Специфікація до договору сторони визначили товар, що передається за договором: бензин автомобільний А-95 (бланки-дозволи або талони, або скретч-картки) в кількості 1730л., ціною за літр 28,79грн. з ПДВ, на загальну суму 49806,70грн. з ПДВ.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4, 1.5 договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р., право власності на товар, виникає у покупця з моменту підписання видаткових документів (видаткових накладних) відповідно до умов цього договору. З моменту переходу до покупця права власності на товар та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у продавця. Відпуск товару на автозаправних станціях здійснюється за довірчими документами (бланками-дозволами або талонами, або скретч-картами) на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997р.

За умовами п.п. 3.1, 3.2 договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р., ціна договору становить 49806,70грн. Ціна товару за одиницю зазначається в додатку №1 до цього договору (специфікація).

Пунктами 4.2, 4.3 договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р., сторони дійшли згоди, що оплата за товар проводиться покупцем протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання ним відповідних рахунків та видаткових накладних на товар. Продавець відповідно до видаткових накладних здійснює видачу покупцеві довірчих документів (бланків-дозволів або талонів, або скретч-карт) на весь об`єм, в асортименті та за цінами згідно з додатком №1 до даного договору (специфікація)

Згідно із п.п. 5.1, 5.2 договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р., передача покупцю товару за цим договором здійснюється продавцем на АЗС шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця довірчих документів (бланків-дозволів або талонів, або скретч-карт). Довірчий документ є підставою для видачі (заправки) на АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених довірчих документах вважаються виконаними, та товар вважається переданим продавцем з моменту фактичної заправки автомобіля покупця певною кількістю товару, яка зазначена у карті, при цьому продавець не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено у довірчому документі.

Відповідно до п. 9.1 договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р., договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх печатками та діє до 31 грудня 2019р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договром.

Позивачем здійснено оплату за погоджений сторонами товар на загальну суму 49806,70грн., що підтверджується платіжними дорученнями №320 від 04.06.2019р. на суму 29941,60грн. та №592 від 01.10.2019р. на суму 19865,10грн.

На виконання умов договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р. складено видаткові накладні №310519/4 від 31.05.2019р. на суму 29941,60грн. (з ПДВ) про передачу товару: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 в кількості 1040л., ціною за літр 28,79грн. з ПДВ та №260919/2 від 01.10.2019р. на суму 19865грн. (з ПДВ) про передачу товару: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 в кількості 690л., ціною за літр 28,79грн. з ПДВ, всього на загальну суму 49806,70грн. Вказані видаткові накладні підписано сторонами та скріплено їх печатками без жодних зауважень і заперечень.

На виконання умов договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р. складено акти приймання-передачі паливних карток на пальне від 04.06.2019р. згідно видаткової накладної №310519/4 від 31.05.2019р. про передачу паливних карток у кількості 79 штук: бензин А-95 25шт. по 20л., 54шт. по 10л. та від 01.10.2019р. згідно видаткової накладної №260919/2 від 01.10.2019р. про передачу паливних карток у кількості 27 штук: бензин А-95 15шт. по 30л., 12шт. по 20л. Дані акти підписано сторонами та скріплено їх печатками без жодних зауважень і заперечень.

Позивач зазначає, що з моменту підписання актів приймання-передачі паливних карток на пальне та до 27.01.2021р. відпуск палива здійснювався відповідно до договору. 21.07.2021р. позивачем було здійснено спробу заправки автомобіля шляхом пред`явлення скретч-картки, однак, як зазначає позивач дану операцію відхилено, та подальші спроби заправки автомобіля з використанням скретч-карток також відхилені, що підтверджується службовими документами №46230 від 29.07.2021р., № 46203 від 28.07.2021р., №46178 від 27.07.2021р.

Позивач зазначає, ще ним не використано отримані від відповідача скретч-картки на бензин А-95 14шт. по 30л., 7шт. по 20л. в загальному обсязі 560л. на суму 16122,40грн.

Позивач звертався до відповідача із вимогою №4-30-10/529 від 02.02.2021р. про відновлення балансу на невикористаних паливних картках.

У відповідь на вимогу відповідач листом №1169 від 11.02.2021р. повідомив позивача, що вживає усіх необхідних заходів для виконання договірних зобов`язань та зобов`язується здійснити відпуск товару частинами, але у будь-якому випадку в повному обсязі.

Позивач звертався до відповідача із листом №4-30-10/903 від 26.02.2021р. щодо досудового врегулювання спору та просив вжити заходів для належного виконання взятих на себе зобов`язань.

У відповідь на лист відповідач листом №1575 від 23.03.2021р. відповідач повідомив позивача, що не відмовляється від виконання договірних зобов`язань за договором №13.1-27/27 від 31.05.2019р., гарантував виконання умов договору в повному обсязі та відпуск палива.

Позивач звертався до відповідача із претензією №4-30-10/3040 від 07.07.2021р. з вимогою негайно усунути причини невиконання договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р. на закупівлю товару за державні кошти.

У відповідь на претензію відповідач листом №3411 від 19.07.2021р. повідомив позивача про відпуск пального в повному обсязі до 31.12.2021р. та гарантував виконання умов договору в повному обсязі та відпуск палива на АЗС.

Позивач зазначає, що відповідачем зобов`язань за договором №13.1-27/27 від 31.05.2019р. щодо поставки 560л. бензину А-95 не виконано, надані відповідачу кошти в сумі 16122,40грн. не повернуто, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача суму 16122,40грн., що підтверджується матеріалами справи. Доказів повернення коштів у розмірі 16122,40грн. не представлено.

Відповідно до вимог ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у повному обсязі та у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів повернення коштів не представлено, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 16122,40грн.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.2 договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р. сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по поставці товару, що є предметом даного договору, продавець виплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент нарахування, від ціни договору за кожен день прострочення виконання зобов`язання за весь час невиконання зобов`язання. Позивач на підставі п.6.2 договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р., за період з 21.01.2021р. по 30.12.2021р. нарахував відповідачу на суму заборгованості пеню на загальну суму 2735,06грн. Розрахунки долучені до матеріалів справи.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, представлених позивачем, встановлено, що позивач припустився арифметичної помилки в нарахуванні пені, відтак, в перерахунку, в межах визначеного позивачем періоду розмір пені становить 2315,00грн. В решті позовних вимог щодо стягнення пені належить відмовити.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тобто, якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, пеня та штраф стягненню не підлягають, за винятком випадків, коли розмір штрафу та пені встановлений чинними актами законодавства. За умовами договору №13.1-27/27 від 31.05.2019р. (п. 6.1. договору), у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Приписами ч. 2 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади.

Позивач на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, за період з 21.01.2021р. по 30.12.2021р. нарахував відповідачу за прострочення понад тридцять днів на суму заборгованості 7% штрафу на загальну суму 1063,64грн. Розрахунки долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України нарахував відповідачу від простроченої суми 3% річних за період з 21.01.2021р. по 30.12.2021р. в розмірі 455,84грн. та інфляційні втрати за період з 21.01.2021р. по 30.12.2021р. в розмірі 1282,66грн. Розрахунки долучені до матеріалів справи, які перевірено судом.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів оплати проведених позивачем нарахувань не подано.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що зазначені у позовній заяві обставини, що є предметом доказування у справі, визнаються судом встановленими та доведеними та позовні вимоги до відповідача про стягнення основного боргу в розмірі 16122,40грн., 2315,00грн. пені, 1063,64грн. штрафу, 1282,66грн. інфляційних втрат, 455,84грн. 3% річних є обґрунтованими, не спростованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог щодо стягнення пені належить відмовити у зв`язку необґрунтованістю та безпідставністю заявлення.

На підставі положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик (79044, м.Львів, вул.Єфремова, буд.84, кв.1Б ідентифікаційний код 39046990) на користь Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.П.Мирного, буд.2 А, ідентифікаційний код 37975895) 16122,40грн. основного боргу, 2315,00грн. пені, 1063,64грн. штрафу, 1282,66грн. інфляційних втрат, 455,84грн. 3% річних та 2225,98грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В решті позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 03.05.2022р.

Суддя Іванчук С.В.