ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2022м. ДніпроСправа № 904/596/22
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "ТОВАРИСТВО ТЕХНІЧНОГО НАГЛЯДУ ДІЕКС"

до Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення заборгованості

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 195 309,00грн. боргу, 6 690,03грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 5 374,66грн. - інфляційних збитків та додатково 3 110,60грн. - судового збору, 15 000грн. - витрат на правову допомогу.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що нарахування пені є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства. Так, відповідно до п. 7.4 Договору, за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором Покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України сторони в цьому договорі встановили інший розмір процентів, а саме о (нуль) процентів річних від простроченої суми. На підставі пункту 7.4. Договору та ст. 231 ГК України, Позивач нарахував пеню у розмірі 6 690,03 грн. Між тим, ст. 231 ГК України, на яку посилається Позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов`язок та умови сплати пені і має бути безумовною підставою для стягнення неустойки в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку. Отже, якщо у вчиненому сторонами правочинні розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. З тих же підстав Відповідач заперечує щодо нарахування та стягнення інфляційних втрат. Щодо стягнення 195 309,00 грн. - основного боргу, то Відповідач наполягає, що його частково сплатив, що підтверджується реєстром платежів. Крім того, Відповідач вважає, що укладений сторонами правочин (договір про надання правової допомоги) за своєю природою є договором про надання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплати виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічний та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуг і подальшою господарською діяльністю. У договорі про надання правової допомоги не було визначено розміру гонорару, а тому 15 000,00 грн. є необґрунтованою та непідтвердженою. При визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Позивачем подано до суду лише позовну заяву, як заяву по суті спору, яка, судячи з її змісту, не вимагала зазначених витрат часу на її складення, клопотання про долучення до матеріалів справи документів та акту приймання-передачі послуг адвоката. Беручи до уваги вищенаведене, а також дослідивши подані Позивачем матеріали та об`єктивно оцінивши час, необхідний для оцінки цих матеріалів, Відповідач вважає, що заявлені у акті приймання-передачі послуг час, витрачений адвокатом на виконання зазначених робіт є явно завищеним та не відповідає критерію розумності, враховуючи те, що справа не є складною.

Позивач відповідь на відзив не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2021 сторонами укладено договір № 273/08/172В про закупівлю послуг (далі Договір), за п. 1.1. якого Виконавець (Відповідач) зобов`язується надати послуги зазначені в п. 1.2. Договору, а Замовник (Позивач) прийняти і оплатити такі послуги.

Виконавець зобов`язується надати в порядку та на умовах даного Договору Послуги з технічного огляду та випробовувань код ДК 021:2015 -7163 (Комплекс робіт з визначення технічного стану, умов і строку подальшої експлуатації обладнання підвищеної небезпеки Дніпродзержинського хімічного заводу ДП "СхідГЗК" (далі Послуги) (п. 1.2. Договору).

Вартість послуг та ціна Договору визначається на підставі протоколу узгодження договірної ціни (додаток № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною договору) без урахування ПДВ складає 172 116,67 грн., крім того податок на додану вартість 20% 34 423,33 грн., вартість послуг з урахуванням податку на додану вартість складає 206 540,00 грн. (п. 3.1. Договору).

Вартість кожного обстеження визначається на підставі Актів здачі-приймання послуг (п. 3.2. Договору).

Замовник здійснює оплату наданих послуг після підписання Сторонами Актів здачі-приймання послуг на підставі виставлених Виконавцем рахунків протягом 15-ти банківських днів (п. 4.2. Договору).

Замовник здійснює розрахунки за кожний виконаний етап послуг за наявності оформлених та підписаних Сторонами Актів здачі-приймання послуг (п. 4.4. Договору).

Відповідно до підп. 6.1.5. Договору Замовник зобов`язаний здійснювати розрахунки відповідно до умов Договору.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань (п. 7.1. Договору).

За порушення строків оплати за надані послуги, передбачених Договором, Замовник сплачує Виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України Сторони в цьому Договорі встановили інший розмір процентів, а саме 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми (п. 7.4. Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31.12.2021 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання (п. 9.1. Договору).

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання на загальну суму 195 308,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі послуг: № 1 від 11.06.2021 на суму 67 560,00 грн., № 2 від 11.06.2021 на суму 49 452,00 грн., № 3 від 25.06.2021 на суму 7 800,00 грн., № 4 від 22.06.2021 на суму 11 520,00 грн., № 5 від 30.07.2021 на суму 4 680,00 грн., № 6 від 26.08.2021 на суму 960,00 грн., № 7 від 18.10.2021 на суму 37 376,00 грн., № 8 від 16.11.2021 на суму 15 960,00 грн., у зв`язку з чим Виконавець виставив Замовнику рахунки: № 528-21-ОД/1 від 11.06.2021 на суму 67 560,00 грн., № 528-21-ОД/2 від 11.06.2021 на суму 49 452,00 грн., № 528-21-ОД/3 від 25.06.2021 на суму 7 800,00 грн., № 528-21-ОД/4 від 22.06.2021 на суму 11 520,00 грн., № 528-21-ОД/5 від 30.07.2021 на суму 4 680,00 грн., № 528-21-ОД/6 від 26.08.2021 на суму 960,00 грн., № 528-21-ОД/7 від 18.10.2021 на суму 37 376,00 грн., № 528-21-ОД/8 від 16.11.2021 на суму 15 960,00 грн.

Відповідач наданні послуги не оплатив, у зв`язку з чим Позивач направив Відповідачеві лист-вимогу № 1351 від 16.12.2021 по Договору № 273/08/172В від 27.04.2021 на суму 195 308,00 грн., у якій вимагав сплатити борг у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ "УКРПОШТА" лист-вимога вручена Відповідачеві 18.12.2021.

За даними Позивача, Відповідач залишив претензію без відповіді та виконання.

На прострочений борг Відповідача Позивач нарахував 6 690,03грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 5 374,66грн. - інфляційних збитків.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є виконання Позивачем умов Договору наявність боргу у Відповідача та обґрунтованість нарахованих Позивачем стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 ЦК України).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події ( ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач у відзиві на позов повідомив про часткову сплату основного боргу, підтвердженням чого назвавши платежів, однак жодних документів на підтвердження зазначеного не надав, додатком до відзиву є лише копія довіреності в 1 прим..

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується із запереченнями Відповідача з приводу пені.

Так, п. 7.4. Договору встановлено, що за порушення строків оплати за надані послуги, передбачених Договором, Замовник сплачує Виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України Сторони в цьому Договорі встановили інший розмір процентів, а саме 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

В пункті 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №3-14гс14, від 05.04.2017 у справі №910/18894/16 та постановах Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2018 у справі №917/960/18, Північно-Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2018 у справі №924/1136/18).

В пункті 7.4. Договору визначено, що за порушення строків оплати за надані послуги, передбачених Договором, Замовник сплачує Виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Враховуючи, що штрафні санкції передбачені ст. 231 ГК України застосовуються лише за порушення не грошових зобов`язань, а в даному випадку Позивач нараховує штрафні санкції (пеню, штраф) за порушення строків оплати, тобто за порушення грошового зобов`язання, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені 6 690,03 грн. на підставі ст.231 ГК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком суду індекс інфляції дещо перевищує розрахунок Позивача, тому суд приймає розрахунок Позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення належить 195 308,00 грн. основного боргу, 5 374,66 грн. індексу інфляції, решта вимог задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки Позивач у позовній заяві повідомив про очікувані (попередні) витрати на правничу допомогу, не надав суду доказів надання правничої допомоги (відповідного акту), питання розподілу судових витрат на правничу допомогу не розглядається судом.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, код 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "ТОВАРИСТВО ТЕХНІЧНОГО НАГЛЯДУ ДІЕКС" (49040, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Джинчарадзе, буд. 8, код 32349901) 195 308,00 грн. основного боргу, 5 374,66 грн. індексу інфляції, 3 010,24 грн. судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 21.04.2022/

Суддя С.Г. Юзіков