ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Справа№ 910/8387/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

За участю представників сторін:

від позивача: Демочко В.В.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ-Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 року

у справі №910/8387/21 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медхолдінг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ-Україна"

про стягнення 463 780,71 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медхолдінг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ-Україна" про стягнення 463 780,71 грн, з яких: 396 000,00 грн основного боргу, 24 085,48 грн пені, 10 074,83 грн 3% річних, 33 620,40 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № ВО-090620 від 09.06.2020.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ-Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медхолдінг" 396 000,00 грн основного боргу, 24 019 грн 67 коп. пені, 10 074 грн 83 коп. 3% річних, 33 620 грн 40 коп. інфляційних втрат, 6.955 72 коп. судового збору.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 396 000,00 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача..

Також судом здійснено власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "АМТ-Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 року у справі №910/8387/21 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За доводами апелянта, судом першої інстанції при ухвалені судового рішення неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосовано положення ст. 617 ЦК України, як підставу для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов договору, так як невиконання відповідачем свого зобов`язання пов`язується з настанням форс-мажорних обставин - дію карантину, введеного постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/8387/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 13.01.2022 (з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 про виправлення описки).

В судове засідання 13.01.2022 з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 відкладено розгляд справи на 25.01.2022.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/335/22, у зв`язку з перебуванням судді Пономаренко Є.Ю. на лікарняному, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначити повторний автоматизований розподіл справи № 910/8387/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №910/8387/21визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Барсук М.А., судді: Кропивна Л.В., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 року у справі №910/8387/21 та призначено до розгляду на 22.02.2022.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 22.02.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 22.02.2022 за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медхолдінг» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМТ-Україна» (Покупець) було укладено Договір поставки № ВО-090620 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця медичне обладнання (Товар) згідно Специфікації до Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити за нього певну грошову суму, погоджену в статті 2 Договору та Специфікації до нього.

Загальну вартість Договору також визначено пунктом 2.2 Договору в сумі 396 000,00 грн.

Пунктом 3.1 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 24.06.20. до Договору сторони погодили, що оплата за Договором здійснюється Покупцем шляхом перерахування еквіваленту грошового зобов`язання у розмірі 100% вартості Договору, відповідно до п. 2.2 Договору, на розрахунковий рахунок Постачальника 15.07.20.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору Товар буде поставлений протягом 5 робочих днів з дати підписання Договору. Датою поставки Товару (передачі у володіння без права розпорядження) та перехід до Покупця ризиків втрати або пошкодження Товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної на Товар. Право розпорядження переходить до Покупця після повної оплати Товару.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 14.3 з моменту його підписання і діє до 31.12.2020., а у частині виконання гарантійних та грошових зобов`язань, включаючи сплату штрафних санкцій - до їх повного та належного виконання.

Сторонами було погоджено, підписано та скріплено печатками специфікацію до Договору, відповідно до якої Товар - Монітор пацієнта мультипараметровий Brightfield Healthcare Osen 8000 у кількості 12 штук загальною вартістю 396 000,00 грн.

Згідно видаткової накладної № 388 від 10.06.2020 та Акту прийому-передачі Товару від 10.06.2020 до Договору, позивач поставив (у строк, передбачений пунктом 4.1 Договору), а відповідач прийняв товар - Монітор пацієнта мультипараметровий Brightfield Healthcare Osen 8000 у кількості 12 штук загальною вартістю 396 000,00 грн.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 396.000,00 грн основного боргу, 24.085,48 грн пені, 10.074,83 грн 3% річних, 33.620,40 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи містяться видаткова накладна № 388 від 10.06.2020 та акт прийому-передачі товару від 10.06.2020, відповідно до яких позивач поставив (у строк, передбачений пунктом 4.1 Договору), а відповідач прийняв товар - Монітор пацієнта мультипараметровий Brightfield Healthcare Osen 8000 у кількості 12 штук загальною вартістю 396 000,00 грн.

Вказані документи підписані представниками сторін, скріплені печатками підприємств та відповідають вимогам, передбаченим Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Факт поставки товару відповідачем не заперечується.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи умови пункту 3.1. договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 24.06.2020), останнім днем оплати поставленого товару встановлено до 15.07.2020. А тому, строк оплати товару на суму 396 000,00 грн є таким, що настав 15.07.2020.

Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за договором поставки позивачем взяті на себе зобов`язання були виконані належним чином, тоді як відповідач в порушення умов договору поставлений товар не оплатив, у зв`язку з чим є вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у сумі 396 000,00 грн.

Стосовно нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 074,83 грн 3% річних за період з 16.07.2020 по 21.05.2021 та 33 620,40 грн інфляційних втрат за період з серпня 2020 по квітень 2021.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

При простроченні проведення розрахунків за Договором Покупець має сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати (п. 9.3 Договору).

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 24 019,67 грн. пені за період з 16.07.2020 по 16.01.2021.

Доводи відповідача про те, що в порушення умов Договору позивачем не застосовано обов`язкових заходів досудового врегулювання спору, оскільки останній зобов`язаний був направити претензію повторно через електронні додатки на номер телефону відповідача вказаний в Договорі та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, правомірно відхилені судом першої інстанції.

Так, рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.02 встановлено, що зі змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист;

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу претензію № 2104-1 від 21.04.21. на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (м. Київ, вул. Петра Курінного, 2А, офіс 4), однак з вказаної адреси поштовий конверт повернуто з відміткою про закінчення встановленого терміну зберігання поштового відправлення, а отже саме відповідач не забезпечив своєчасне отримання ним поштової кореспонденції;

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ-Україна" про те, що строк виконання зобов`язання зі сплати основного боргу та нарахованих штрафних санкцій не настав, так як з 12.03.2020 до 01.10.2021 в Україні триває карантин, що є форс-мажорною обставиною та звільняє відповідача від сплати 396 000,00 грн основного боргу, 24.085,48 грн пені, 10.074,83 грн 3% річних, 33.620,40 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, підписуючи Договір від 09.06.2020 після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (якою карантин на всій території України було введено з 12.03.2020), відповідач усвідомлював необхідність сплати вартості поставленого позивачем Товару в погоджений обома сторонами строк.

Крім того, згідно п. 10.1 Договору у разі настання і дії обставин непереборної сили та/або їх наслідків, які не залежать від волі сторін (обставини "форс-мажор"), сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором під час дії обставин "форс-мажор".

Натомість відповідач не звільняється від виконання свого основного зобов`язання з оплати отриманого за Договором Товару, прострочення з оплати якого станом на день прийняття даного рішення становить більше календарного року.

Також відповідач не звільняється від сплати 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вони не є відповідальністю за невиконане чи несвоєчасно виконане зобов`язання. Натомість їх суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховна Рада 17 березня 2020 року ухвалила Закон № 530-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19)", яким карантин визнається "форс-мажорною обставиною".

Відповідні зміни були внесені до Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Поняття форс-мажорних обставин закріплено в Регламенті ТПП, відповідно до якого, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу визначає, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, будь-які обставини що перешкоджають виконанню обов`язків за договором внаслідок введення карантину є форс-мажорними, якщо вони прямо негативно впливають на виконання конкретного обов`язку.

Сам факт наявності такої обставини ще не є самостійною підставою для звільнення від обов`язків за договором, адже доведенню підлягає причинно-наслідковий зв`язок між карантином та неможливістю виконання Договору.

При цьому, доказом настання форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової плати України або регіональної палати.

Вказане також узгоджується і з п. 10.4. договору, відповідно до якого у разі необхідності достатнім доказом дії обставин «форс-мажор» буде документ, виданий Торгово-промисловою палатою України (регіональною палатою) або іншим компетентним органом.

В той же час, відповідачем відповідного сертифікату не надано, як і не надано жодних доказів неможливості виконання ним свого обов`язку за Договором, та доказів і обставин на доведення причинно-наслідкового зв`язку між карантином та неможливістю виконання Договору.

У зв`язку з чим, доводи відповідача про звільнення останнього від відповідальності за порушення умов договору на підставі ст. 617 ЦК України правомірно відхилені судом першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 року у справі № 910/8387/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/8387/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/8387/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/8387/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.04.2022.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко