ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Справа № 903/843/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" на рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2022 р. у справі № 903/843/21 (суддя Якушева І.О., повний текст рішення складено 17.01.2022 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас"

до Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище"

про стягнення 453 764, 06 грн

за участю представників:

позивача - Колісник Б.О.;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" 69 711, 62 грн - пені, 128 781, 43 грн - 48 % річних, 31 846, 29 грн - збитків, завданих інфляцією та 223 424, 72 грн - штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ВВ 08/17 від 30.03.2021 р. щодо своєчасного та повного розрахунку за переданий товар.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 12.01.2022 р. у справі № 903/843/21 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 34 855, 81 грн - пені, 111 712, 36 грн - штрафу, 128 781, 43 грн - 48 % річних, 6 328, 66 грн - витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові про стягнення 34 855, 81 грн - пені, 111 712, 36 грн - штрафу, 31 846, 29 грн - збитків, завданих інфляцією, відмовлено.

Судове рішення обґрунтоване доведеністю факту неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов`язання щодо повної оплати поставленого йому товару згідно з договором поставки № ВВ 08/17 від 30.03.2021 р., що зумовило правомірність нарахування на зазначену суму пені, штрафу та 48 % річних. При цьому, суд першої інстанції застосував норми ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та зменшив розмір пені та штрафу на 50 % від правомірно заявленої суми, а також дійшов висновку, що строк позовної давності, на час звернення позивача з позовом до суду, не закінчився та є продовженим на строк дії карантину.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство "Агроінвест-Топилище" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 22 342, 47 грн - штрафу, 6 971,16 грн - пені та 8 048, 83 грн - 3 % річних.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- затримка та/або період затримки у проведені розрахунків є незначним, не тривалим та таким, що не приніс значних (жодних) збитків для підприємства позивача; доказів протилежного позивачем не надано;

- судом першої інстанції установлено, що позивач здійснив нарахування 48 % річних за кожен день прострочення, тобто спосіб їх обчислення підпадає під визначення пені, тоді як позивач уже нарахував та заявив до стягнення пеню. З урахуванням викладеного, підстави для задоволення саме 48 % річних, на правове переконання відповідача, має обмежувати нарахуванням процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальністю за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, саме у розмірі 3 % річних;

- відповідач просить розглянути можливість зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд та звертається до суду із клопотанням про зменшення заявленого до стягнення розміру штрафних санкцій до 10 % від розміру заявлених до стягнення у позовних вимогах.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд скарги призначено на 13.04.2021 р. о 15:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 20.04.2022 р. о 14:10 год.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує доводи апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач звертає увагу суду на тому, що відповідач не наводить жодного конкретного випадку (прикладу) "правового пуризму" чи того, що процесуальна позиція суду першої інстанції є недобросовісною, необґрунтованою чи суперечливою, а також фактів підміни понять при оцінці доказів, обставин та фактів справи при винесенні рішення судом. Доводи відповідача про сплив строку позовної давності не ґрунтуються на приписах ЦК України.

Як вказує позивач, відповідач не здійснив жодної оплати товарів своєчасно та у повному обсязі. Вчасно було сплачено лише частково 20 % вартості товарів по додатках № 1 та № 3, а решту товару відповідачем оплачено лише 11.12.2017 р., тобто з простроченням оплати від 1 до 6 місяців. Вказане підтверджує суттєві строки порушення виконання відповідачем грошових зобов`язань по договору поставки та грубе порушення умов договору щодо своєчасної оплати отриманих товарів.

На думку позивача, відповідачем не наведено обґрунтованих обставин та не подано жодних доказів в підтвердження відсутності у нього вини у простроченні оплати поставленого товару. Відповідачем не наведено підстави та не надано доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним строків оплати товару. Крім того, відповідачем не надано жодних документів, які б підтверджувати відсутність в нього коштів на рахунках в банківських установах, відсутність майна, за рахунок якого можливо було виконати грошові зобов`язання перед позивачем, а також доказів наявності заборгованості контрагентів. Позивач, як і відповідач, є господарюючим суб`єктом та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Отже, нараховані позивачем штрафні санкції підлягають стягненню за сам факт допущення порушення, незалежно від того, чи завдано позивачу у зв`язку з цим збитків. З урахуванням вказаних вище приписів чинного законодавства, за відсутності доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення та які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач вказує, що визначення сторонами в договорі 48 % є правомірним та проведено розрахунок виходячи з 48 % річних, а не за кожен день прострочення, як стверджує відповідач. Підвищені проценти за статтею 625 ЦК України встановлені й узгоджені самими сторонами.

Позивач, посилаючись на ст. 119 ГПК України, також вказує про те, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі ним отримано лише 29.03.2022 р., тому просить суд поновити строк для подання даного відзиву на апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" надіслало до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що оплату поставлених товарів відповідачем проведено із систематичними порушеннями строків. Незважаючи на наданий товарний кредит у вигляді відстрочення оплати поставленого товару, відповідач додатково в односторонньому порядку затримав оплату даного товару додатково ще на період від 40 до 244 днів, що є грубим порушенням договірних зобов`язань зі сторони відповідача.

Як на поважність причини затримки оплати поставленого товару, відповідач посилається на наявність у нього зобов`язань з виплати заробітної плати своїм працівникам та обов`язку сплачувати податки. Однак, такі посилання є безпідставними, оскільки обов`язок виплачувати заробітну плату працівникам також наявний і в позивача, а сплата податків та зборів є обов`язком також і в позивача. Наявність такого обов`язку присутній щоденно у кожного суб`єкта господарювання і це не може сприйматися як поважність прострочення виконання грошових зобов`язань по договору.

Позивач вказує, що фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин прострочення ним оплати поставленого товару, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється на власний ризик, не може бути безумовною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, таке рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів позивача та відповідача.

Позивач посилається на судові рішення, якими підтверджуються факти порушення відповідачем обов`язків по укладених ним договорах, які не є поодиноким для відповідача, а також останній вдається до затягування справ про стягнення з нього заборгованості, в т.ч. шляхом подання позовів про визнання недійсними умов укладених договорів поставки, про визнання припиненими зобов`язань згідно договору поставки у випадку розгляду справи про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні 13.04.2022 р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив змінити рішення суду першої інстанції, прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 22 342,47 грн - штрафу, 6 971,16 грн - пені та 8 048, 83 грн - 3 % річних.

В судове засідання 20.04.2022 р. представник відповідача не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений в судовому засіданні 13.04.2022 р., в якому оголошувалася перерва до 20.04.2022 р.

Представник позивача в судових засіданнях 13.04.2022 р. та 20.04.2022 р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 30.03.2017 р. між ТОВ "Агрозахист Донбас" (постачальник) та Фермерським господарством "Агроінвест Тополище" (покупець) було укладено договір поставки № ВВ08/17.

Згідно п. 1.1. договору в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Відповідно до п. 2.1. договору за цим договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що с невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.2. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР, насіння та мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.

За умовами п. п. 2.3., 2.4. договору загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару). Вартість тари, упаковки в якій постачається товар, входить до ціни товару.

В силу п. 3.1. 3.2. договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.

В тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = А1/А2*В, де С - сума належна до оплати; В - ціна товару на момент підписання додатку; А1 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів; А2 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Відповідно до п. 3.3 договору всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п. 3.2 договору. На підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2 даного договору, сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують "Акт звіряння взаємних розрахунків" ініціатива звіряння взаємних розрахунків покладається на покупця.

Згідно із п. 3.4 договору при відсутності підписаного сторонами Акта звіряння взаємних розрахунків, зобов`язання покупця щодо повної оплати вартості отриманого товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами договору.

За порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору (п. 7.1. договору).

Пунктом 7.1.1. договору сторони погодили, що крім відповідальності, встановленої п. 7.1. договору покупець: за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення; за відмову від отримання або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є ЗЗР або мінеральні добрива, сплачує штраф в розмірі 10% процентів вартості не отриманої або повернутої продукції; за відмову від отримання продукції або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є насіння, сплачує штраф в розмірі 100% (сто) процентів вартості не отриманої продукції або повернутої продукції.

В разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 48 % річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати (п. 7.7. договору).

За умовами п. 7.8. договору в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20 % від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Договір набув чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (п. 11.2. договору).

До договору поставки № ВВ08/17 від 30.03.2017 р. було підписано додатки № 1 від 30.03.2017 р., № 2 від 30.03.2017 р., № 3 від 27.04.2017 р., № 4 від 12.05.2017 р., № 6 від 12.06.2017 р., № 7 від 02.08.2017 р., якими погоджено асортимент, кількість, ціну, еквівалент вартості товару, умови поставки та порядок розрахунків за товар, що поставляється. Додатками визначено офіційний курс долара США щодо гривні станом на день складання кожного з додатків, та погоджено, що оплата вартості товару, зазначеного в додатках, здійснюється покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів та який не може бути нижче ніж курс долара США/Євро на день укладення кожного з додатків.

30.03.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаток № 1 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 257 215, 68 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 20 % вартості товару, що складає 51 443, 14 грн до 09.04.2017 р. та 80 % вартості товару, що складає 205 772, 54 грн до 31.10.2017 р.

На виконання умов додатку № 1, позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 257 215, 68 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 1926 від 30.03.2017 р.

30.03.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаток № 2 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 455 652 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 20 % вартості товару, що складає 91 130,40 грн до 09.04.2017 р. та 80 % вартості товару, що складає 364 521, 60 грн до 31.10.2017 р.

На виконання умов додатку № 2, позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 455 652 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 1927 від 30.03.2017 р.

Відповідно до видаткової накладної № 96 від 10.04.2017 р. відповідач повернув позивачу товар на суму 373 634, 64 грн, в т.ч. ПДВ. Тобто, по додатку № 2 відповідач повинен був сплатити 82 017,36 грн, в т.ч. ПДВ до 31.10.2017 р.

27.04.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаток № 3 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 295 836, 19 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 20 % вартості товару, що складає 59 167, 24 грн до 09.04.2017 р. та 80 % вартості товару, що складає 236 668, 95 грн до 31.10.2017 р.

На виконання умов додатку № 3 позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 295 836, 19 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 3825 від 27.04.2017 р.

12.05.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаток № 4 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товар загальною вартістю 96 263, 32 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 20 % вартості товару, що складає 19 252, 66 грн до 26.05.2017 р. та 80 % вартості товару, що складає 77 010, 66 грн до 31.10.2017 р.

На виконання умов додатку № 4 позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 96 263,32 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 4767 від 12.05.2017 р.

26.05.2017 р. позивачем передано відповідачу без укладення додатку до договору товари загальною вартістю 105 928, 80 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 5518 від 26.05.2017 р.

Відповідно до п. 3.5. договору товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.

Отже, товари передані за видатковою накладною № 5518 від 26.05.2017 р. мали бути оплачені відповідачем до 05.06.2017 р.

31.05.2018 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаток № 6 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 90 668,16 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 100 % вартості товару до 21.08.2017 р

На виконання умов додатку № 6 позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 90 668,16 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 6575 від 19.06.2017 р.

02.08.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаток № 7 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 231 767, 64 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 100 % вартості товару до 31.08.2017 р.

На виконання умов додатку № 7 позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 231 767, 64 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 7689 від 02.08.2017 р.

Всього на виконання умов договору, додатків № № 1-4, 6-7 та видаткової накладної № 5518 від 26.05.2017 р. позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 1 533 331,79 грн, в т.ч. ПДВ.

Накладною на повернення № 96 від 10.04.2017 р. відповідач повернув позивачу товар на суму 373 634, 64 грн (а. с. 29).

Відповідач повинен був сплатити позивачу кошти (з врахуванням повернення) у розмірі 1 159 697,15 грн, в т.ч. ПДВ, в наступні строки: до 09.04.2017 р. вартість товарів (аванс 20 %) на суму 110 610, 38 грн згідно з додатками № 1 і № 3; до 26.05.2017 р. вартість товарів (аванс 20 %) на суму 19 252, 66 грн згідно з додатком № 4; до 05.06.2017 р. вартість товарів на суму 105 928, 80 грн за товари, що передані без укладення додатку до договору на підставі видаткової накладної № 5518 від 26.05.2017 р.; до 21.08.2017 р. вартість товарів на суму 90 668, 16 грн згідно з додатком № 6; до 31.08.2017 р. вартість товарів на суму 231 767, 64 грн згідно з додатком № 7; до 31.10.2017 р. за наступними додатками; вартість товарів (80 %) на суму 601 469, 51 грн згідно з додатками № 1, 2, 3, 4 (з врахуванням повернення товару).

Відповідач сплатив за переданий товар 42 573, 54 грн, в т.ч. ПДВ - 06.04.2017 р. та 1 117 123, 61 грн, в т.ч. ПДВ - 11.12.2017 р. (проведено зарахування зустрічних грошових вимог).

Таким чином, всупереч умовам договору і додатків до нього, відповідач сплатив вартість переданих товарів з порушенням строків оплати, а саме: за додатками № 1, № 3 аванс 20 % в розмірі 110 610, 38 грн мав бути сплачений до 09.04.2017 р., а сплачено 06.04.2017 р. частково на суму 42 573, 54 грн, 68 036, 84 грн сплачено лише 11.12.2017 р., тобто з простроченням більше 6 місяців; за додатком № 4 аванс 20 % в розмірі 19 252, 66 грн мав бути сплачений до 26.05.2017 р., а сплачено 11.12.2017 р., тобто з простроченням 6 місяців і декілька днів; вартість товару, переданого за видатковою накладною № 5518 від 26.05.2017 р. в розмірі 105 928, 80 грн мала бути оплачена до 05.06.2017 р., а фактично оплачено 11.12.2017 р., тобто з простроченням більше 6 місяців; за товари, передані на підставі додатку № 6, оплата в розмірі 90 668, 16 грн мала бути здійснена до 21.08.2017 р., а фактично оплачено 11.12.2017 р., тобто з простроченням більше 3 місяців; за товари, передані на підставі додатку № 7, оплата в розмірі 231 767, 64 грн мала бути здійснена до 31.08.2017 р., а фактично оплачено 11.12.2017 р., тобто з простроченням більше 2 місяців; за товари, передані за додатками № 1, 3 (80 %) в розмірі 442 441, 49 грн, за додатком № 2 в розмірі 82 017, 36 грн, за додатком № 4 (80 %) в розмірі 77 010, 66 грн оплата мала бути проведена до 31.10.2017 р., а фактично проведена в повному обсязі 11.12.2017 р., тобто з простроченням більше 1 місяця.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 69 711, 62 грн - пені, 223 424, 72 грн - штрафу, 128 781, 43 грн - 48 % річних та 31 846,29 грн - збитків, завданих інфляцією у зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати товару, встановленого договором поставки № ВВ 08/17 від 30.03.2021 р.

Суд першої інстанції, враховуючи положення ст. ст. 11, 509, 549, 551, 612, 625, 626-629, 655, 662, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 20, 173, 175, 230, 231, 233 ГК України, беручи до уваги порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого договором поставки № ВВ 08/17 від 30.03.2021 р., дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 34 855, 81 грн - пені, 111 712, 36 грн - штрафу, 128 781, 43 грн - 48 % річних, 6 328, 66 грн - витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові про стягнення 34 855, 81 грн - пені, 111 712, 36 грн - штрафу, 31 846, 29 грн - збитків, завданих інфляцією, відмовлено. Суд першої інстанції, приймаючи рішення, застосував норми ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та зменшив розмір пені та штрафу на 50 % від правомірно заявленої суми.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог; строк позовної давності на час звернення позивача з позовом до суду не закінчився та є продовженим на строк дії карантину.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені, штрафу та відсотків річних, в іншій частині судове рішення не оскаржувається (про відмову в позові про стягнення збитків, завданих інфляцією).

Відтак, апеляційний суд, враховуючи визначений відповідачем предмет оскарження судового рішення, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України, зазначає, що обумовлений скаржником в апеляційному суді предмет оскарження унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в частині, яка не оскаржується.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що пунктами 7.1.1., 7.8. договору сторони передбачили, що крім відповідальності, передбаченої п. 7.1. договору покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення. В разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Враховуючи те, що відповідачем було порушено строк оплати товару, отриманого за додатками № 1- 7 до договору поставки № ВВ 08/17 від 30.03.2021 р., отриманого за видатковою накладною № 5518 від 26/05/2017 р., а також допущено прострочення платежу більше, ніж на 10 днів, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та штрафу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивач про стягнення з відповідача 69 711,62 грн - пені та 223424,72 грн - штрафу, заявлено обґрунтовано (розрахунки а. с. 8-16).

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 48 % річних в розмірі 128 781, 43 грн, суд першої інстанції зазначив, що згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ст. 625 ЦК України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Так, в п. 7.7. договору сторони узгодили, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 48 % річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Тобто, підвищені проценти за ст. 625 ЦК України встановлені й узгоджені самими сторонами.

Враховуючи те, що відповідачем було порушено строк оплати товару, перевіривши розрахунок 48 % річних, суд першої та апеляційної інстанцій встановили, що розрахунок є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства, тому вимоги позивач про стягнення з відповідача 128 781, 43 грн - 48 % річних, заявлено обґрунтовано (розрахунки а. с. 8-16).

Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідач, при вирішенні спору, не заперечує факту порушення строку оплати вартості товару, терміну прострочення, проте вказує про надмірність здійснених позивачем нарахувань штрафних санкцій та відсотків річних.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, в суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції, розглянувши заяву відповідача про застосування позовної давності, дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо заявлених позивачем позовних вимог, оскільки строк є продовженим на строк дії карантину.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Так, п. 7.9 договору, сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язань, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до ст. 259 ЦК України продовжується до 3 років.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність судом застосовується за заявою сторони у спорі.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" карантин на усій території України було встановлено з 12.03.2020 р.

Відповідно до п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, яким було доповнено вказаний Розділ ЦК України на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, норми Закону України від 30.03.2020 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" не поширюються на строки позовної давності, погоджені сторонами на підставі ст. 259 ЦК України, оскільки наведена норма Закону стосуються лише строків, які визначені законом, а саме - статтями 257, 258 ЦК України.

Враховуючи те, що норма закону не передбачає продовження на період карантину строків, які погоджені сторонами відповідно до ст. 259 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно не застосував позовної давності до даних правовідносин на підставі обґрунтованої заяви відповідача, яка викладена у відзиві.

З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції на те, що позовна давність, на час звернення позивача до суду із даним позовом, не пропущена та є продовженою на строк дії карантину, колегія суддів вважає безпідставними.

Окрім того, суд приймає до уваги те, що позивачем не було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності і поважних причин пропуску суд не встановив.

Судом апеляційної інстанції відхиляються посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.08.2021 р. у справі № 914/1560/20, від 06.05.2021 р. у справі № 903/323/20, оскільки такі висновки зроблені за інших підстав заявленого позову, суб`єктного складу сторін, фактичних обставин, встановлених судами у справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного судового рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

Також судом враховується, що у даній справі № 903/843/21 сторонами у договорі збільшено встановлений ст. 258 ЦК України строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафу та пені у 1 (один) рік до 3 (трьох) років у відповідності до положень ст. 259 ЦК України, тоді як у зазначених справах, застосовувались строки позовної давності, встановлені законом.

За матеріалами справи строк позовної давності обчислюється щодо кожного дня прострочення і нарахування пені обмежується трьома роками згідно п. 7.9. договору:

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 68036,84 грн - з 11.04.2017 р. по 10.12.2017 р., тому строк позовної давності сплинув у період з 11.04.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 19252,66 грн - з 27.05.2017 р. по 10.12.2017 р., тому строк позовної давності сплинув у період з 27.05.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 105928,80 грн - з 06.06.2017 р. по 10.12.2017 р., тому строк позовної давності сплинув у період з 06.06.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 90668,16 грн - з 22.08.2017 р. по 10.12.2017 р., тому строк позовної давності сплинув у період з 22.08.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 231767,64 грн - з 01.09.2017 р. по 10.12.2017 р., тому строк позовної давності сплинув у період з 01.09.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 601 469,51 грн - з 01.11.2017 р. по 10.12.2017 р., тому строк позовної давності сплинув у період з 01.11.2020 по 10.12.2020 р.

Відносно обчислення строків позовної давності за вимогами про стягнення штрафу, суд враховує положенням п. 7.8. договору, де погоджено, що право нарахувати штраф виникає, якщо термін прострочення перевищує 10 днів, а тому:

- штраф у розмірі 13 607, 37 грн на прострочену з 11.04.2017 р. суму - 68036,84 грн нараховано 22.04.2017 р., тобто строк позовної давності сплинув 22.04.2020 р.;

- штраф у розмірі 3 850, 53 грн на прострочену з 27.05.2017 р. суму - 19252,66 грн нараховано 07.06.2017 р., тобто строк позовної давності сплинув 07.06.2020 р.;

- штраф у розмірі 21185,76 грн на прострочену з 06.06.2017 р. суму - 105928,80 грн нараховано 17.06.2017 р., тобто строк позовної давності сплинув 17.06.2020 р.;

- штраф у розмірі 18 133,63 грн на прострочену з 22.08.2017 р. суму - 90 668,16 грн нараховано 02.09.2017 р., тобто строк позовної давності сплинув 02.09.2020 р.;

- штраф у розмірі 46353,53 грн на прострочену з 01.09.2017 р. суму - 231767,64 грн нараховано 12.09.2017 р., тобто строк позовної давності сплинув 12.09.2020 р.;

- штраф у розмірі 120293,90 грн на прострочену з 01.11.2017 р. суму - 601469,51 грн нараховано 12.11.2017 р., тобто строк позовної давності сплинув 12.11.2020 р.;

Відносно обчислення строків позовної давності за вимогами про стягнення 48 % річних, суд вказує наступне:

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 68036,84 грн - з 11.04.2017 р. по 10.12.2017 р. (розмір 48 % річних 21831,44 грн), тому строк позовної давності сплинув у період з 11.04.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 19252,66 грн - з 27.05.2017 р. по 10.12.2017 р. (розмір 48 % річних 5013,08 грн), тому строк позовної давності сплинув у період з 27.05.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 105928,80 грн - з 06.06.2017 р. по 10.12.2017 р. (розмір 48 % річних 26189,08 грн), тому строк позовної давності сплинув у період з 06.06.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 90668,16 грн - з 22.08.2017 р. по 10.12.2017 р. (розмір 48 % річних 13235,07 грн), тому строк позовної давності сплинув у період з 22.08.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 231767,64 грн - з 01.09.2017 р. по 10.12.2017 р. (розмір 48 % річних 30783,82 грн), тому строк позовної давності сплинув у період з 01.09.2020 р. по 10.12.2020 р.;

- початок перебігу строку позовної давності до суми заборгованості 601 469,51 грн - з 01.11.2017 р. по 10.12.2017 р. (розмір 48 % річних 31638,94 грн), тому строк позовної давності сплинув у період з 01.11.2020 р. по 10.12.2020 р.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 15.10.2021 р., що стверджується штемпелем пошти на конверті, у якому направлено позовну заяву (а.с. 43), тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 34 855, 81 грн - пені, 111 712, 36 грн - штрафу, 128 781, 43 грн - 48 % річних у зв`язку із спливом позовної давності за вказаними вимогами.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2022 р. у справі № 903/843/21 необхідно скасувати в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 34 855, 81 грн - пені, 111 712, 36 грн - штрафу, 128 781, 43 грн - 48 % річних та 6 328, 66 грн - витрат, пов`язаних з оплатою судового збору з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2022 р. у справі №903/843/21 сторонами не оскаржувалося, що унеможливлює апеляційний перегляд його в цій частині.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у зв`язку із її частковим задоволенням покладаються на позивача згідно ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2022 р. у справі № 903/843/21 скасувати в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 34 855, 81 грн - пені, 111 712, 36 грн - штрафу, 128 781, 43 грн - 48 % річних та 6 328, 66 грн - витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В решті рішення Господарського суду Волинської області від 12.01.2022 р. у справі №903/843/21 - залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В, ) на користь Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" (45341, Волинська обл., Іваничівський район, с. Тополище, ) 3 405 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Господарському суду Волинської області видати судовий наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2022

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.