ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2022 р. м. Київ Справа № 911/3089/21

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/3089/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Булдакової Мирослави Петрівни,

м. Житомир

до ОСОБА_1 , с. Біліївка Володарського району Київської області

про стягнення 178 400,00 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Булдакова Мирослава Петрівна (надалі-позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Шидловської Ольги Володимирівни (надалі-відповідач) про стягнення 178 400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 1806/01 від 18.06.2021, в частині своєчасної поставки оплаченого позивачем обладнання та неповернення грошових коштів в сумі 178 400,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.11.2021 відкрито провадження у справі № 911/3089/21, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 06.12.2021.

Ухвалою господарського суду від 06.12.2021 підготовче засідання у справі № 911/3089/21 було відкладено на 12.01.2022.

Ухвалою суду від 12.01.2022 закрито підготовче провадження у справі № 911/3089/21, справу призначено до розгляду по суті на 02.02.2022.

Позивач або його представник в судові засідання 06.12.2021, 12.01.2022, 02.02.2022 не з`явились, однак 06.12.2021 на електронну адресу суду від представника позивача була надана заява б/н від 06.12.2021 (вх. № 27903/21), в якій останній підтримав позовні вимоги та просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Відповідач або його представник жодного разу в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи судом за його участі. Вказаний факт підтверджується наявним в матеріалах справи конвертами, разом з ухвалами суду, що повернулись на адресу суду з відмітками: «за зазначеною адресою не проживає» та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», а також наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу щодо ухвали суду від 12.11.2021.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Поруч з цим, як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2021 судом було зроблено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо надання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

Відділом обліку та моніторингу надана відповідь про те, що місце проживанням ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки судом було надіслано ухвали суду на належну адресу відповідача, яка зазначена у позовній заяві та підтверджена матеріалами справи, інша адреса суду повідомлена не була, останній вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

Так, з аналізу змісту та підстав поданого позову вбачається, що спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості за господарським договором укладеним між ФОП Булдаковою Мирославою Петрівною та ФОП Шидловською Ольгою Володимирівною.

Як вбачається з матеріалів справи, з 27.08.2021 відповідачем була припинена його підприємницька діяльність.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП його зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки він як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8728/18.

18.06.2021 між Фізичною особою-підприємцем Булдаковою Мирославою Петрівною (позивач, покупець) та Фізичною особою-підприємцем Шидловською Ольгою Володимирівною (відповідач, постачальник) укладений Договір поставки № 1806/01 за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцеві нове обладнання 2021 р.в., а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Сума даного договору складає суму зазначену у специфікації (рахунку-фактурі), які є невід`ємною частиною договору (п. 2.1 договору).

Строки оплати обладнання та терміни його поставки, визначаються окремо по кожній поставці і зазначаються у відповідній специфікації (п.п. 3.1, 4.1 договору).

Прийом-передача обладнання здійснюється в пункті відвантаження за адресою, яка визначається окремо по кожній поставці і зазначається у відповідній специфікації (рахунку-фактурі), у присутності уповноважених представників сторін, з оформленням видаткової накладної (п. 4.4 договору).

Умовами п.п. 6.1 договору визначено, що даний договір набуває чинності з дня підписання його сторонами і діє до 01.08.2021, а в частині зобов`язань - до повного їх виконання.

18.06.2021 між позивачем та відповідачем підписана Специфікація № 1 до Договору № 1806/01 від 18.06.2021, за якою між сторонами погоджені назва обладнання, його характеристики, кількість, одиниці, ціна та загальна вартість обладнання.

Умовами п. 1 Специфікації визначено, що покупець зобов`язаний здійснити на користь постачальнику оплату у розмірі 59 500,00 грн., протягом 30 банківський днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником, решту вартості обладнання, що становить 118 900,00 грн. покупець має сплатити за рахунок коштів, наданих йому АТ «Ощадбанк», в рамках цільового кредитування протягом одного дня з дати одержання кредиту від банку, якщо інший порядок розрахунків не погоджено між сторонами.

Так, відповідачем був сформований рахунок-фактура № 77 від 18.06.2021 на суму 178 400,00 грн.

З наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що позивачем на виконання умов договору було перераховано відповідачу 178 400,00 грн., про що свідчать копії платіжного доручення № 62 від 22.07.2021 на суму 59 500,00 грн. та меморіального ордеру № від 23.07.2021 на суму 118 900,00 грн.

Проте, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору поставку обладнання не здійснив, кошти в сумі 178 400,00 грн. не повернув, у зв`язку з чим 13.08.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою № 1, надіслання якої підтверджується наявною в матеріалах справи копією опису вкладення у цінний лист від 16.08.2021, в якій вимагав від відповідача виконати свої зобов`язання з поставки обладнання.

За твердженням позивача станом на день підготовки даної позовної заяви відповідач поставку обладнання не здійснив, кошти в сумі 178 400,00 грн. не повернув, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Укладений між сторонами договір поставки є підставою для виникнення у них господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною другою вказаної норми до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своїх зобов`язань щодо поставки товару у строки визначені договором не виконав, грошові кошти в розмірі 178 400,00 грн. на вимогу позивача не повернув, доказів протилежного суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Частинами 1 та 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 178 400,00 грн. заборгованості обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, які наявні у матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що судовий збір, відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Булдакової Мирослави Петрівни ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 178 400 (сто сімдесят вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп. попередньої оплати та 2 676 (дві тисячі шістсот сімдесят шість) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 25.04.2022.

Суддя О.О. Христенко