ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2022 р. Справа№ 910/5171/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

Розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021

у справі №910/5171/21 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ПНП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК»

про стягнення 90 025,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ПНП" (далі - ТОВ "Компанія "ПНП", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" ( далі - ТОВ "Експерт-МК", відповідач) про стягнення 90 025,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю правових підстав для стягнення заборгованості з ТОВ "Експерт-МК" за договором поставки нафтопродуктів від 01.01.2017 № 20-МО у розмірі 50 000 грн основного боргу, а також стягнення 7 509,61 грн інфляційних втрат, 4 802,78 грн трьох процентів річних та 27 712,66 грн пені через прострочення виконання зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі № 910/5171/21 позовні вимоги ТОВ "Компанія "ПНП" задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Експерт-МК" на користь ТОВ "Компанія "ПНП" 50 000 грн основного боргу, 14 576,12 грн пені, 4 754,74 грн трьох процентів річних, 5 452,69 грн інфляційних втрат, 9 968,37 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 1 885,68 грн витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на те, що відповідач за поставлений позивачем товар на суму 804 015,66 грн сплатив лише 754 015,66 грн, у зв`язку з чим залишок заборгованості становить 50 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ "Експерт-МК" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі № 910/5171/21, у позові відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення суду прийняте без з`ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема скаржник стверджує, що суд першої інстанції, зазначивши, що із скріншотів переписки у viber неможливо дійти висновку про належність даних повідомлень та номерів телефонів директорам позивача і відповідача, не врахував належним чином електронного доказу - переписки у viber; гонорар адвоката є завищеним порівняно з ринковими цінами на адвокатські послуги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022, вказану вище скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/5171/21 залишено без руху, а також надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн.

07.02.2022 від скаржника до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги разом із доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/5171/21; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК» пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/5171/21; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/5171/21 до перегляду його в апеляційному порядку; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/5171/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/5171/21 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.04.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Компанія "ПНП" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відзиві позивач наголосив, що згідно з висновками про застосування норм, визначених частиною першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», викладених у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, роздруківка електронного документа не може вважатися електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки згідно з вказаними нормами електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

А отже, беручи до уваги викладене, переписка у viber не може вважатися належним доказом.

З урахуванням частини першої ст. 270 ГПК України та частини першої ст. 269 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі «Апеляційне провадження». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження».

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з таких підстав.

Суд установив, що 01.01.2017 ТОВ "Компанія "ПНП" (постачальник) та ТОВ "Експерт-МК" (покупець) уклали договір поставки нафтопродуктів № 20-МО, згідно з яким постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець - прийняти та вчасно оплатити вартість нафтопродуктів (далі - Договір поставки).

Згідно з умовами пп. 3.1, 3.2 Договору поставки форма оплати за цим договором - безготівковий розрахунок. Покупець зобов`язаний оплатити загальну вартість поставленого (відвантаженого) товару згідно накладної або рахунку протягом 1 календарного дня з моменту отримання товару.

Відповідно до п. 5.1. Договору поставки у разі наявності простроченої заборгованості за отриманий товар, відпуск наступної партії товару здійснюється після повного погашення простроченої заборгованості з урахуванням штрафних санкцій, передбачених пунктами 6.2-6.4 цього договору, якщо подовження строків оплати попередньо не було погоджено між сторонами в письмовій формі.

Згідно з п. 7.1 Договору поставки договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2017, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно умов цього договору. Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін у письмовій формі не повідомить іншу сторону про припинення дії цього договору, він вважається пролонгованим на 1 календарний рік на тих же умовах.

Відповідно до умов Додаткової угоди від 30.12.2019 до Договору поставки строк дії останнього продовжено до 31.12.2020 року.

Суд установив, що згідно з видатковими накладними: від 06.01.2020 № РН-0000003 на суму 118 745,16 грн, № РН-0000004 на суму 327 474 грн, від 09.01.2020 № РН-0000006 на суму 167 790 грн, від 04.02.2020 № РН-0000059 на суму 65 586 грн, від 18.02.2020 № РН-0000090 на суму 62 692,50 грн, від 27.02.2020 № РН-0000107 на суму 61 728 грн, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 804 015,66 грн.

Видаткові накладні належним чином підписані ТОВ "Компанія "ПНП" та ТОВ "Експерт-МК".

Натомість згідно з платіжними дорученнями, відповідач оплатив поставлений товар лише на суму 754 015,66 грн, у зв`язку з чим залишок заборгованості відповідача за товар склав 50 000 грн.

Окрім того, згідно з актом звірки взаємних розрахунків, підписаного сторонами та скріпленого печатками, станом на 31.12.2020 заборгованість ТОВ "Експерт-МК" за Договором поставки становить 50 000 грн.

Через несплату заборгованості позивач звернувся до суду.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з статтями 509 та 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки. За укладеним сторонами договором, позивач зобов`язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити товар, узгоджений Договором.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до частини другої статті 193 Господарського кодексу України сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження оплати товару у повному розмірі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн.

Скаржник в апеляційній скарзі, а також під час провадження в суді першої інстанції наполягав, що між директорами досягнуто усної домовленості про передачу директором відповідача в заставу позивача 30000 грн, які мають бути повернуті після погашення відповідачем заборгованості.

На підтвердження таких обставин відповідач надав скріншоти переписки у програмі Viber.

Натомість щодо таких доводів скаржника, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно зі статтею 96 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.12.2019 № 922/788/19 роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

За наведених підстав, переписка у Viber не є доказами для підтвердження доводів скаржника.

З огляду на те, що належні, допустимі та достовірні докази передання директором відповідача директору позивача грошових коштів у розмірі 30000 грн у рахунок застави за Договором поставки (розписки про отримання готівкою грошових коштів, банківських виписок, платіжних доручень щодо безготівкового переказу грошових коштів тощо) відсутні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про заборгованість відповідача перед позивачем саме в розмірі 50 000 грн.

Окрім того, позивач заявив до стягнення 27 712,66 грн пені за період з 06.01.2020 по 30.03.2021.

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною першою ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 6.2 Договору поставки за порушення строків оплати, передбачених цим договором, покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення та за весь період існування заборгованості до дати остаточного її погашення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторонами досягнуто згоди щодо збільшення періоду нарахування пені в договірному порядку.

Перевіривши розрахунки, суд апеляційної інстанції вважає правильним визначення моменту прострочення - 07.01.2020, а загальний розмір пені, що належить до стягнення - 14 576,12 грн.

Водночас що стосується заяви про застосування позовної давності, то, як правильно визначив суд першої інстанції, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 30.03.2021, стягнення пені обмежується в даному випадку останніми 12 місяцями перед зверненням до суду,

Позивач також заявив до стягнення суму 7 509,61 грн інфляційних втрат та 4 802,78 грн трьох процентів річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунки та встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню сума 4 754,74 грн трьох процентів річних та 5 452,69 грн інфляційних втрат.

Що стосується висновків суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 968,37 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як встановлено вище, оскаржуваним судовим рішенням позовні вимоги задоволено частково.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Колегією суддів встановлено, що заявником дотримано вказані правові норми та вчасно заявлено про розмір судових витрат.

Як свідчать матеріали справи, 20.03.2021 між адвокатом Дроботько О.В. та позивачем (клієнтом) був укладений договір №01/03 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта, зокрема, в Господарському суді міста Києва за позовом клієнта до відповідача про стягнення боргу. За послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі передбаченому актом виконаних робіт, що є невід`ємним додатком до даного договору.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, позивачем подано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 28.04.2021, відповідно до якого гонорар адвоката за надання професійної правничої допомоги складає 12 000,00 грн.

В матеріалах справи міститься копія ордеру на надання правничої (правової допомоги) серія АА №1073238 від 20.03.2021 та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1433 від 24.02.2000.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).

Аналогічної правової позиції дотримується об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зазначені вище докази виконаних робіт, колегією суддів встановлено, що в останніх міститься детальний опис виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), а також те, що розмір витрат на оплату цих робіт є співмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції та затраченим ним часом на надання таких послуг.

Тобто, матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні п.1 ч.2 ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість.

У відповідності до п.14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Крім того, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020 р.

За висновками колегії суддів, відповідні витрати у даному випадку є співрозмірними із затраченим адвокатом часом та узгоджуються з критерієм необхідності і неминучості.

При цьому, відповідач не скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення вказаних витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 968,37 грн.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам сторін. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі № 910/5171/21 без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-МК» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі № 910/5171/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі № 910/5171/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/5171/21 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов