ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Черкаси справа №925/1487/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І.,

без виклику учасників справи, розглянув справу за позовом

Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав»

до фізичної особи-підприємця Олисеєнко Юлії Василівни

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав», Приватна організація «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами»

про стягнення 3126,78 грн

Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» звернулася у Господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Олисеєнко Юлії Василівни про стягнення з відповідача заборгованості за договором про забезпечення правомірного використання об`єктів авторських прав та об`єктів суміжних прав в публічних закладах №КБР-122/09/20-Н від 01.09.2021 у розмірі 3126,78 грн з яких: 2969,20 грн сума основного боргу, 46,37 грн три відсотка річних, 114,21 грн інфляційні втрати та відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2270,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн. У прохальній частині позовної заяви позивач просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка неналежним чином виконувала свої зобов`язання за договором про правомірне використання №КБР-122/09/0-Н від 01.09.2020, а саме не дотримувалась свого обов`язку зі сплати винагороди (роялті) за використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав у публічних закладах, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість перед позивач у розмірі 2969,20 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки у примусовому порядку разом із інфляційними витратами та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.11.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення та клопотання щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановив строк для подання заперечень на відповідь на відзив (у разі їх наявності) не пізніше 30.12.2021, позивачу встановлено строк на подачу відповіді на відзив відповідача на позов не пізніше 24.12.2021.

Відповідачка, у встановлений судом строк, відзив на позов чи клопотання щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надала. Ухвала Господарського суду Черкаської області від 15.11.2021, направлена судом на адресу відповідачки, яка вказана позивачем у позовній заяві та є місцезнаходженням фізичної особи-підприємця Олисеєнко Юлії Василівни (судом був замовлений Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), проте вручена відповідачці не була та повернулась до суду із відміткою УДППЗ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

Наведена у поштовому повідомленні «Укрпошти» причина повернення ухвали Господарського суду Черкаської області від 15.11.2021, не може бути належним доказом направлення відповідачці ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, відтак, суд повторно направив відповідачці ухвалу Господарського суду Черкаської області від 25.03.2022, яка знов не була вручена відповідачці та повернулась до суду із відміткою УДППЗ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань-документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Згідно з частиною 1 статті 10 цього Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Днем вручення судового рішення відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Застосовуючи положення статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на наведені правові норми, суд вважає, що ним виконано обов`язок щодо належного повідомлення відповідачки у справі, відтак, справа підлягає розгляду, з метою забезпечення на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Отже, з огляду на те, що судом виконано усі дії для належного повідомлення відповідачки про розгляд справи та неподання нею відзиву, суд розглядає справу за наданими позивачем доказами.

Розглянувши матеріали справи дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2020 між фізичною особою-підприємцем Олексеєнко Юлією Василівною (користувач), Громадською спілкою «Українська ліга авторських та суміжних прав» (суміжна організація), Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» (авторська організація) та Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» («ПО УЛАСП») було укладено договір про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах №КБР-122/09/20-Н (далі договір про правомірне використання). Сторони уклали цей договір з метою здійснення єдиних виплат за отримання дозволів на публічне виконання як об`єктів авторського права (творів), так і об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань (преамбула договору про правомірне використання).

Користувач доручає «ПО УЛАСП» укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими користувач отримає одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), гак і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань) (пункт 1.1 договору про правомірне використання).

Сторони цим договором передбачають особливий порядок перерахування коштів від користувача до авторської організації та суміжної організації, який при цьому не пов`язаний із жодними додатковими витратами з боку користувача, а направлений на раціональний поділ роялті за напрямками оплати за використання об`єктів авторського права та суміжних прав (пункт 1.2 договору про правомірне використання).

Критерії за якими відбирались контрагенти, у яких користувач отримає дозвіл щодо публічного виконання у сфері авторського права та у сфері суміжних прав: наявність репрезентативності (великої кількості майнових прав в управлінні) та/або наявність акредитації. В результаті контрагентами користувача були обрані наступні організації: для публічного виконання фонограм та зафіксованих у них виконань - суміжна організація (Громадська спілка «Українська ліга авторських га суміжних прав); для публічного виконання творів - авторська організація (Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами») (розділ 2 договору про правомірне використання).

Договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав укладається строком на 1 рік (із автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором (пункт 3.1 договору про правомірне використання).

Договір про надання дозволу на використання авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права укладається строком на 1 рік (із автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором (пункт 3.2 договору про правомірне використання).

За договорами, зазначеними у пунктах 3.1 та 3.2 користувач здійснює оплату за весь строк дії договору шляхом виплат в розстрочку, а саме здійснює оплату періодами, які встановлені у додатку №3 до цього договору. При цьому користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (надалі також «Єдиний сукупний платіж за майнові права) у розмірі, що зазначений у додатку №3 до цього договору (з урахуванням інших положень договору) у строк для сплати роялті, що визначений у додатку №3 до цього договору на рахунок «ПО УЛАСП». «ПО УЛАСП» може надсилатися користувачу рахунок-фактуру та акт нарахування роялті в електронній формі, підписаний із використанням електронного цифрового підпису за допомогою системи електронного документообігу (пункт 3.3 договору про правомірне використання).

Користувач може здійснити оплату одразу за весь строк дії договору річним платежем, попередньо вказавши про це у додатку №3, на умовах, які передбачені для платежів періодами. У такому випадку механізм розстрочки не застосовується (пункт 3.4 договору про правомірне використання).

Механізм розстрочки передбачений цим договором діє наступним чином: користувач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого єдиного сукупного платежу за майнові права (роялті) у повному обсязі не пізніше 15-ти днів з дати підписання цього договору. Режим розстрочки за загальним правилом за цим договором діє без обмеження строку. У той же час, якщо користувач не сплачував єдиний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови повної оплати за весь строк дії ліцензійних договорів (умови повної оплати означають: оплату за весь строк у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав, і це правило стосується кожного із дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав). Підставою для оплати у цьому випадку є саме цей договір із додатками до нього (пункт 3.5 договору про правомірне використання).

Отриманий «ПО УЛАСП» від користувача єдиний сукупний платіж та майнові права перераховується на рахунок суміжної організації та на рахунок авторської організації. Пропорції щодо перерахування на суміжну організацію та на авторську організацію дотримуються «ПО УЛАСП» завжди у рівних частках (50% на 50%). Тобто 50% від зазначеного платежу користувача мас отримати суміжна організація, а інші 50% - авторська організація (пункт 3.6 договору про правомірне використання).

Акт нарахування роялті виписується кожний період оплати, що визначений у додатку №3 до цього договору і підписується із використанням електронних цифрових підписів за допомогою системи електронного документообігу. Повернення підписаного акту не є обов`язковим (пункт 3.7 договору про правомірне використання).

Договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав оформлений у вигляді додатку №1 до цього договору і є його невід`ємною частиною. Договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права оформлений у вигляді додатку №2 до цього договору і є його невід`ємною частиною (пункти 4.1 та 4.2 договору про правомірне використання).

Розмір винагороди (роялті) визначається сторонами як у додатку №3 так і у додатках №1 та №2 відповідно стосовно суміжних прав та стосовно авторських прав. Порядок виплати сукупної суми винагороди (роялті) користувачем на рахунок «ПО УЛАСП» встановлений цим договором та додатком №3 до нього, при цьому порядок сплати винагороди (роялті) «ПО УЛАСП» (від імені і за рахунок користувача) на користь авторської організації та суміжної організації встановлений також відповідно додатками №1 та №2 до цього договору. Сторони можуть дооформити інші додатки та додаткові угоди до цього договору (пункт 4.3 договору про правомірне використання).

У разі виникнення заборгованості користувача за цим договором (основним договором із додатками до нього) позов (позови) на стягнення такої заборгованості може бути поданий окремо «ПО УЛАСП», окремо авторською організацією до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед авторською організацією, окремо суміжною організацією до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед суміжною організацією, а також у разі досягнення домовленості між авторською організацією та суміжною організацією ними може бути поданий спільний позов про стягнення заборгованості з користувача (пункт 5.1 договору про правомірне використання).

Договір підписаний уповноваженими представниками «ПО УЛАСП», авторської та суміжної організації, а також користувачем особисто та скріплений відповідними печатками «ПО УЛАСП», авторської та суміжної організації.

До договору про правомірне використання між користувачем від імені якого діє «ПО УЛАСП», та суміжною організацією було підписано додаток №1 договір про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав (далі додаток №1). За умовами цього договору усі права і обов`язки за договором про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав (надалі також - «ліцензійна угода») стосуються строку 1 рік (із відповідною пролонгацією). При цьому зазначений строк пролонгується на умовах цієї ліцензійної угоди. За цією ліцензійною угодою встановлюється оплата за отримання дозволу щодо 1-го року шляхом виплати щомісячних платежів (розстрочених платежів) із врахуванням порядку, передбачено основним договором (договором про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатках до нього) (пункт 1.1 додатку №1).

До договору про правомірне використання між користувачем від імені якого діє «ПО УЛАСП», та авторською організацією також було підписано додаток №2 договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права (далі додаток №2). За умовами цього договору усі права і обов`язки за договором про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права (надалі також - «ліцензійна угода») стосуються строку - 1 рік (із відповідною пролонгацією). При цьому зазначений строк пролонгується на умовах цієї ліцензійної угоди. За цією ліцензійною угодою встановлюється оплата за отримання дозволу щодо 1-го року шляхом виплати щомісячних платежів (розстрочених платежів) із врахуванням порядку, передбаченого основним договором (договором про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатками до нього). (пункт 1.1 додатку №2).

Користувач здійснює (на території) використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а суміжна організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав. Користувач, у свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) суміжній організації у чіткій відповідності із умовами основного договору (договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатків до нього) (пункт 3.1 додатку №1).

Користувач здійснює (на території) використання у комерційній діяльності об`єктів авторського права шляхом їх публічного виконання, а авторська організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів авторських прав. Користувач, у свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) авторській організації у чіткій відповідності із умовами основного договору (Договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатків до нього) (пункт 3.1 додатку №2).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє 1 рік, а у частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання (пункт 5.1 додатків №1 та №2).

У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди виключно протягом місяця до настання дати закінчення її строку, дія цієї ліцензійної угоди вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії цієї ліцензійної угоди не буде належного повідомлення про припинення (пункт 5.2 додатків №1 та №2).

Ця ліцензійна угода є невід`ємною частиною договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах (включаючи всі додатки до нього). Отже, істотні умови цієї Ліцензійної угоди можуть міститись як безпосередньо в її тексті, так і в тексті Договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах чи будь-якому Додатку до нього. Повні і належні виплати за цією ліцензійною угодою є сплатою справедливої винагороди, спільної для виконавців та виробників фонограм за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих з комерційною метою (пункт 5.5 додатків №1 та №2).

До договору про правомірне використання користувач, «ПО УЛАСП», авторська та суміжна організації підписали додаток №3, у якому визначили умови використання об`єктів суміжних прав та об`єктів авторського права.

Місцем використання користувачем об`єктів суміжних прав та об`єктів авторського права визначено кафе «Варан» за адресою вул. Прикордонника Накаренка, 26/2, м. Черкаси (пункт 1 додатку №3).

Сторонами погоджено розмір єдиного сукупного платежу за майнові права 1228,00 грн за кожен заклад користувача (пункт 2 додатку №3).

Єдиний сукупний платіж за майнові права сплачується щомісячно (пункт 2.2 додатку №3).

Єдиний сукупний платіж за майнові права перераховується користувачем на розрахунковий рахунок «ПО УЛАСП» відповідно до умов основного договору (Договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав). Він сплачується не пізніше, ніж за п`ять днів до початку періоду за який він здійснюється. Перший платіж здійснюється не пізніше п`яти календарних днів з моменту підписання основного договору. Це ж правило застосовується у випадку пролонгації основного договору з додатками. Не зважаючи на дату укладання договору. Користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено основний договір (пункт 2.3 додатку №3).

За доводами позивача, з початку дії договору про правомірне використання відповідачка у період з вересня 2020 року до серпня 2021 року сплатила 4956,00 грн, проте відповідачка не сплачувала єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права понад два календарних місяць, а тому механізм розстрочки припинив свою дію достроково і розпочали діяти умови річної оплати, отже у відповідачки виник обов`язок зі сплати 2969,20 грн за використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості у загальному розмірі 3126,78 грн, що виникла у зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав у публічних закладах від 01.09.2020.

Частиною першою статті 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями статті 173 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як було зазначено, між учасниками справи було укладено договір № КБР-122/09/20-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах від 01.09.2020, за яким користувач доручає організації укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими користувач отримає одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Між користувачем, від імені якого діє організація, та суміжною організацією було укладено договір про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав.

Також, між користувачем, від імені якого діє організація, та авторською організацією було укладено договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права.

Згідно зі статтею 1107 Цивільного кодексу України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких договорів: 1) ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) ліцензійний договір; 3) договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності; 4) договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності; 5) інший договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Умовами договору суміжних прав та договору авторського права передбачено, що вони є ліцензійними угодами.

Відповідно до частини першої статті 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Згідно з частиною третьою статті 1109 Цивільного кодексу України, у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Частиною першою статті 418 Цивільного кодексу України визначено, право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим Законом (частина друга статті 418 Цивільного кодексу України).

Перелік об`єктів права інтелектуальної власності визначений приписами частини першої статті 420 Цивільного кодексу України. Зокрема, об`єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об`єктами авторського права (частина перша статті 433 Цивільного кодексу України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) пункт 1 частини першої статті 433 Цивільного кодексу України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які в свою чергу є об`єктами суміжних прав (частина перша статті 449 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 422 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до частини першої статті 440 Цивільного кодексу України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, у тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на об`єкт суміжних прав відповідно до частини першої статті 452 Цивільного кодексу України відносяться: право на використання об`єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об`єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов`язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва - авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права охороняються положеннями Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 №3792-XII (далі - Закон №3792-XII).

Як передбачено статтею 1 Закону №3792-XII, виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об`єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд з додержанням при цьому прав інших осіб.

Частиною третьою статті 426 Цивільного кодексу України встановлено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільного кодексу України та іншим законом.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 32 Закону №3792-XII, за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб`єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Частиною другою статті 33 Закону №3792-XII передбачено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління (стаття 45 Закону № 3792-XII).

Організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) це організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку (стаття 1 Закону №3792-XII).

Правові та організаційні засади колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в Україні визначені Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 №2415-VIII (далі - Закон №2415-VIII).

Положення статті 1 Закону №2415-VIII передбачені поняття «колективне управління», «обов`язкове колективне управління», «розширене колективне управління».

Так, за змістом статті 1 Закону №2415-VIII, колективне управління це діяльність зі збору, розподілу та виплати правовласникам доходу від прав, що здійснюється в інтересах більше ніж одного правовласника на умовах та з дотриманням принципів, передбачених цим Законом.

Обов`язкове колективне управління це колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.

Розширене колективне управління - колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління (крім випадків, коли відповідні права вилучені правовласником з колективного управління в порядку, встановленому цим Законом), у визначених цим Законом сферах, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №2415-VIII, організація колективного управління є неприбутковою організацією, утворюється в організаційно-правовій формі громадського об`єднання (громадська організація або громадська спілка) зі статусом юридичної особи, єдиним видом діяльності якої є виконання завдань і функцій, визначених статтею 12 цього Закону.

Принципами діяльності організацій колективного управління є ефективне управління - організації колективного управління забезпечують збирання, розподіл та виплату доходу від прав правовласникам у найбільш швидкий, ефективний і точний спосіб та лише з обґрунтованими витратами (частина друга статті 5 Закону №2415-VIII).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону №2415-VIII, організації колективного управління від свого імені та в інтересах правовласників здійснюють такі функції: 1) укладають із користувачами договори про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договори про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; 3) збирають, розподіляють та виплачують дохід від прав правовласникам; 4) звертаються до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, вчиняють інші дії, передбачені законодавством та дорученням правовласників, необхідні для захисту майнових прав правовласників, в інтересах яких діє організація; 5) забезпечують ведення реєстру правовласників, реєстру об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майновими правами щодо яких управляє організація; 6) здійснюють моніторинг правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління.

Зі змісту частини п`ятої статті 12 Закону №2415-VIII вбачається, що розширене колективне управління поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами.

Відповідно до пункту 2.1 договору про правомірне використання, контрагентами користувача були обрані наступні організації колективного управління: для публічного виконання фонограм та зафіксованих у них виконань - суміжна організація (Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав») та для публічного виконання творів - авторська організація (Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами»).

Як встановлено судом, договір про правомірне використання від організацій колективного управління укладено: Громадською спілкою «УКРАЇНСЬКА ЛІГА АВТОРСЬКИХ І СУМІЖНИХ ПРАВ» (суміжна організація), що здійснює розширене колективне управління майновими правами суб`єктів суміжних прав та інших правовласників в сфері суміжних прав та є акредитованою організацією колективного управління; Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (авторська організація), що здійснює управління (на колективній основі) майновими правами суб`єктів авторського права та інших правовласників в сфері авторського права та є організацією колективного управління.

При цьому, відповідно до пункту 3.1 додатку №1 до договору про правомірне використання - користувач здійснює (на території) використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а суміжна організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок суміжній організацій у чіткій відповідності із умовами основного договору (договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатків до нього).

Так само відповідно до пункту 3.1 додатку № 2 до договору про правомірне використання - користувач здійснює (на території) використання в комерційній діяльності об`єктів авторського права шляхом їх публічного виконання, а авторська організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів авторських прав. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок авторської організації у чіткій відповідності із умовами основного договору (Договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатків до нього).

Отже, судом встановлено, що діяльність зі збору, розподілу та виплати правовласникам доходу від їх прав здійснюють Громадська спілка «УКРАЇНСЬКА ЛІГА АВТОРСЬКИХ І СУМІЖНИХ ПРАВ» (суміжна організація) та Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (авторська організація).

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Умовами статті 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З матеріалів справи вбачається, що Приватна організація «УКРАЇНСЬКА ЛІГА АВТОРСЬКИХ І СУМІЖНИХ ПРАВ» обґрунтовує позовні вимоги порушенням своїх законних прав та інтересів наявністю заборгованості відповідачки перед позивачем.

Разом з тим, суд зауважує, що за умовами договору про правомірне використання Приватна організація «УКРАЇНСЬКА ЛІГА АВТОРСЬКИХ І СУМІЖНИХ ПРАВ» виступає як особа, яка виконує допоміжну функцію за цим договором щодо поділу винагороди (роялті), яку сплачує користувач між репрезентативними організаціями колективного управління відповідно до їх сфер діяльності, оскільки умовами пункту 1.2 договору правомірне використання сторони передбачили особливий порядок перерахування коштів від користувача до авторської організації та суміжної організації.

Умовами пункту 5.3 договору про правомірне використання сторони визначили, що відносини між організацією (позивачем) та авторською організацією, організацією (позивачем) та суміжною організацією стосовно забезпечення контролю за виконанням цього договору (включаючи додатки до нього) регулюються відповідно між організацією та авторською організацією, організацією та суміжною організацією.

Однак, матеріали справи не містять доказів щодо врегулювання відносин між визначеними у наведеному пункті особами, в тому числі щодо уповноваження Приватної організації «УКРАЇНСЬКА ЛІГА АВТОРСЬКИХ І СУМІЖНИХ ПРАВ» на стягнення у судовому порядку заборгованості, яка існує у користувача (відповідачки) перед авторською організацією та суміжною організацією.

Відповідно до частини десятої статті 5 Закону №2415-VIII, організації колективного управління не мають права: 1) використовувати в будь-який спосіб об`єкти авторського права і (або) суміжних прав, майнові права щодо яких передані їм для управління на колективній основі; 2) доручати здійснення обов`язкового чи розширеного колективного управління на території України іншим організаціям колективного управління або третім особам.

Судом встановлено, що позивач не є організацією колективного управління авторськими та суміжними правами, оскільки такі докази у матеріалах справи відсутні, як і відсутнє відповідно посилання у договорі про правомірне використання.

При цьому, положеннями частини третьої пункту 1 статті 20 Закону №2415-VIII передбачено, що збирання винагороди (відрахувань) здійснюється організаціями колективного управління на підставі та в межах повноважень, отриманих від правовласників і (або) організацій колективного управління, і (або) аналогічних іноземних організацій на підставі договорів, укладених у письмовій (електронній) формі, або встановлених цим Законом.

Виходячи із того, що винагорода (роялті) не є доходом позивача та відповідно не може бути недоотриманим прибутком організації, а отже не є збитками, понесеними відповідною організацією. Разом з тим, Законом №3792-XII визначено можливість стягнення збитків лише на користь суб`єкта майнових суміжних прав, а організація колективного управління майновими правами таких суб`єктів (позивач) має право на звернення до суду з позовом про захист такого порушеного права в інтересах такого суб`єкта та на його користь лише на підставі довіреності та статутних повноважень.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.06.2021 у справі №910/16803/19.

Окрім відсутності в матеріалах справи доказів, що позивач є організацією колективного управління авторськими та суміжними правами, останнім також не доведено, що він має право на звернення до суду з позовом про захист порушеного права в інтересах суб`єкта майнових прав на підставі довіреності та статутних повноважень.

Суд звертає увагу, що суди розглядають справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Господарським процесуальним кодексом України випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Близькі за змістом висновки зазначені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини, визначено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постанові від 19.02.2020 у справі №913/271/19.

Позивачем не доведено порушення його права, за захистом якого було пред`явлено позов, оскільки Приватна організація «Українська ліга авторських та суміжних прав» є особою, яка виконує лише допоміжну функцію за договором щодо поділу винагороди (роялті), яку сплачує користувач, між репрезентативними організаціями колективного управління відповідно до їх сфер діяльності, та правом на подання позову про стягнення заборгованості з користувача (відповідача) не наділена.

Відсутність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) позивача та відсутність у Приватної організації «УКРАЇНСЬКА ЛІГА АВТОРСЬКИХ І СУМІЖНИХ ПРАВ» права і підстав для подання даного позову є підставою для відмови у задоволенні позову.

У зв`язку з відсутністю правових підстав для стягнення основного боргу, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволені позові слід відмовити у повному обсязі у зв`язку із відсутністю порушеного права позивача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, то сума сплаченого судового збору покладається на поповича і не підлягає відшкодуванню відповідачем.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко