ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022м. ДніпроСправа № 904/9529/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік", м. Бережани Тернопільської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон", м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша", м. Київ

про стягнення завданих збитків за втрачений вантаж

Та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік", м. Бережани Тернопільської області

про стягнення заборгованості у розмірі 11500,00 грн.

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Баворовська Г.П.

Представники:

Від позивача (за первісним позовом): не з`явився

Від відповідача (за первісним позовом): не з`явився

Від третьої особи (за первісним позовом): не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон" збитки за втрачений вантаж у розмірі 48283,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення відповідачем перевезення вантажу, останній в результаті ДТП завдав пошкоджень вантажу, в результаті яких вантажоодержувач відмовився його приймати, чим завдав позивачу збитків у розмірі вартості цього вантажу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою від цієї ж дати залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша".

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон" надійшла зустрічна позовна заява, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" заборгованість по оплаті послуг з перевезення у сумі 11500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2022 зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Відповідач за первісним позовом проти задоволення первісного позову заперечує, зазначає, що позивачем за первісним позовом не доведено усіх елементів для стягнення збитків, зокрема, факту порушення зобов`язань з перевезення вантажу згідно договору-замовлення, факту знищення вантажу, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими фактами та розмір завданих збитків.

У відповіді на відзив за первісним позовом позивач за первісним позовом не погоджується із запереченнями відповідача за первісним позовом та зазначає, що в діях перевізника (ТОВ "Адітон") наявні всі елементи складу господарського правопорушення. Також Товариством з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" подано відзив на зустрічний позов, в якому проти задоволення зустрічного позову заперечує, зазначає, що перевізником не виконано договірних зобов`язань щодо перевезення ввіреного йому вантажу у належній кількості.

Відповідачем за зустрічним позовом до відзиву додані запитання до позивача в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України:

1. Які умови поставки товару визначено у відповідному договорі №02/06/2021-ПБК від 02.06.2021 укладений між сторонами, посилання на який є у видатковій накладній №1259 від 27.08.2021, наданої як доказ до позовної заяви?

2. Коли та ким було оплачено товар - блок керамічний згідно видаткової накладної №1259 від 27 серпня 2021 року, наданої як доказ до позовної заяви?

У відповідь на перше питання позивач за первісним позовом надав відповідь, що порядок приймання втрачених перевізником керамічних блоків регламентується договором поставки №02/02/2021-ПКБ від 02.06.2021, укладений між постачальником ТОВ "Завод "Керамік" та покупцем ТОВ "БК Гіскон", зокрема розділом 3 "Умови поставки".

На друге питання позивач за первісним позовом відповів, що керамічні блоки, що поставлялися постачальником покупцю за договором поставки №02/02/2021-ПКБ від 02.06.2021, в тому числі за видатковою накладною №000001259 від 27.08.2021 оплачувалися покупцем на розрахунковий рахунок постачальника згідно з даними банківської виписки по особовому рахунку.

Від позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) надійшли пояснення по справі у яких звертає увагу суду на те, що позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами факт спричинення збитків та їх розмір. Відповідач за зустрічним позовом зауважує, що в позові є посилання на видаткову накладну №БЦ000001259 від 27.08.2021, яка зазначена в ТТН №БЦ000001259 від 27.08.2021 як товаросупровідний документ. Проте до матеріалів справи дану видаткову накладну не надано, а наявна у справі видаткова накладна має інший номер (1259) та є неналежним доказом. Також відповідач за первісним позовом вважає недопустими доказами копію листа "щодо поставки продукції за договором" від 08.02.2022 вих.№33, копію листа від 09.02.2022 вих.№40, оскільки їх подано всупереч встановленим процесуальним нормам щодо подання доказів.

Також позивачем за зустрічним позовом подано заяву щодо стягнення витрат на правову допомогу, у якій зазначає, що розмір фіксованого гонорару адвоката у даній справі становить 8000,00 грн.

Від позивача за первісним позовом також надійшла заява щодо витрат на правову допомогу, у якій просить стягнути з відповідача за первісним позовом витрати на професійну (правову) допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Представник третьої особи у судові засідання не з`являвся, письмових пояснень не подав.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2022 призначено судове засідання на 26.04.2022.

У судове засідання, призначене на 26.04.2022 представники сторін та третьої особи не з`явилися.

Від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін (у попередніх судових засіданнях), господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору перевезення вантажів автомобільним транспортом, строк дії договору, порядок надання послуг, порядок та строк оплати наданих послуг, належне виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, наявність підстав для стягнення збитків.

Так, судом встановлено, що 26.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" (вантажовідправник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адітон" (перевізник) укладено договір перевезення №789.

До даного договору сторонами підписано замовлення на перевезення №26/08/2021/2 від 26.08.2021, за умовами якого перевізник зобов`язується надати послуги з перевезення автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж (керамоброк 22 т.) із пункту його завантаження до пункту призначення (м. Бережани - с. Вороньків Київської області) в установлений замовленням термін (28.08.2021) і видати його вантажоодержувачеві, а замовник зобов`язується оплатити надані послуги в строки та порядку, передбаченому цим замовленням. Вартість послуг і строки розрахунку - 11500,00 грн. з ПДВ до 10 днів по оригіналам документів. Перевезення здійснюється автомобілем DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Водій: ОСОБА_1 .

27.08.2021 було видано розпорядження на відвантаження №31 Блоку 2.12 НФ М-125 (Б) у кількості 5040,000 шт.

Згідно з видатковою накладною №1259 від 27.08.2021 було відвантажено вантаж на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Гіскон" на суму 48283,20 грн. Даний вантаж перевозився на підставі товарно-транспортної накладної №БЦ000001259 від 27.08.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Адітон".

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №529589 28 серпня 2021 року, о 10 год. 20 хв. на ділянці 202+700 м. траси Київ-Чоп, поблизу с. Кам`яний Майдан, Житомирської області, сталася дорожньо-транспортна подія за участю вантажного автомобіля DAF 95ХF 380, державний номерний знак автомобіля НОМЕР_1 , причіп МЕRКЕR МЗ00, державний номерний знак причепа НОМЕР_2 , що здійснював перевезення вантажу замовника.

Відповідальність перевізника застраховано за договором №12-24.04.20.00024 від 10.03.2021 укладеного із Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша". Строк дії договору страхування з 31.03.2021 по 10.03.2022.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23.09.2021 у справі №285/4811/21 про адміністративне порушення, яка набрала законної сили 05.10.2021, визнано водія Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон" ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Позивач за первісним позовом зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Адітон" не виконало належним чином свої зобов`язання за договором перевезення, оскільки не забезпечило належним чином доставку ввіреного йому вантажу вантажоодержувачу.

Так, на товарно-транспортній накладній Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Гіскон" здійснено напис наступного змісту: "У зв`язку з порушенням договірних відносин, а саме: постачальник поставив меншу кількість товару, ніж зазначено в супровідному документі за який було здійснено передоплату; товар поставлений без належної тари та упаковки виробника та має пошкодження цілісності; ТОВ "БК Гіскон" на підставі ч.1 ст. 670 та ч.2 ст. 678 ЦК України відмовляється від прийняття товару".

Таким чином, позивач за первісним позовом зазначає, що відповідачем за первісним позовом не забезпечено доставку вантажу, чим завдано Товариству з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" збитків у розмірі вартості товару, а саме 48283,20 грн.

Разом з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" зауважує, що отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон" претензію №1661 від 27.09.2021 у якому останнє просило терміново, протягом 3 банківських днів з моменту отримання претензії оплатити заборгованість у розмірі 11500 грн. (вартість послуги з перевезення). До претензії було додано акт надання послуг (транспортного перевезення) №3649 від 31.08.2021 на суму 11500,00 грн. та рахунок на оплату.

У відповіді на претензію Товариство з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю "Адітон" примірник акту надання послуг без підпису із зауваженням: "у зв`язку з порушенням договірних умов, що полягають у неналежному виконанні ТОВ "Адітон", як перевізником, обов`язку перевезення товару від вантажовідправника до вантажоодержувача та знищення товару, а саме цегельної продукції на суму 48283,20 грн. ТОВ "Завод "Керамік" відмовляється від підписання акту надання послуг".

Позивач за первісним позовом зазначає, що відповідачем за первісним позовом не відшкодовані завдані збитки у розмірі вартості недоставленого та зіпсованого вантажу у сумі 48283,20 грн., натомість позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідачем за зустрічним позовом не оплачено вартість наданих послуг з перевезення у розмірі 11500,00 грн.

Вказані обставини і стали причиною звернення позивачів до суду із позовами.

Згідно з ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч.ч.1,2 ст. 924 Цивільного кодексу України).

Позивач за первісним позовом вказує про невиконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань в частині збереження вантажу під час здійснення перевезення, а відтак, просить стягнути з відповідача за первісним позовом збитки у розмірі вартості не збереженого вантажу.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

У розглядуваній ситуації наявний склад цивільного правопорушення. Так збитки спричинені протиправною та винною поведінкою перевізника, що полягала у неналежному виконанні зобов`язань з перевезення вантажу (при цьому вина працівника відповідача встановлена постановою суду), наявні збитки у вигляді пошкодження (знищення) вантажу, та наявний прямий причинний зв`язок між діями на наслідками у вигляді збитків.

При цьому позивачем правильно визначений відповідач. Матеріали справи містять договір добровільного страхування відповідальності перевізника, наданий позивачем. Однак копія договору не містить підпису відповідача за первісним позовом, і відсутні дані про підписання договору з використанням електронного підпису, отже договір не може бути прийнятий як доказ. Крім того, договір містить умову про виплату страхового відшкодування саме страхувальнику (перевізнику), а не потерпілій особі, тобто договір не є договором на користь третіх осіб.

Також відповідальність за шкоду не може бути відшкодована і в рамках обов`язкового страхування. Відповідно до п.32.4 ч.1 ст.32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: 32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідач за первісним позовом не надав інформації та не довів, що за завдану шкоду повинна нести відповідальність інша особа, зокрема страхова компанія. Отже, відповідачем за завдані збитки є саме перевізник.

Вказаний спосіб захисту (подання позову про стягнення збитків) є найбільш ефективним та найбільше відповідає суті спірних правовідносин та характеру порушених прав, оскільки він забезпечить ефективне та реальне поновлення порушених прав замовника.

Що ж до розміру збитків, що підлягають відшкодуванню, то суд не погоджується з розрахунком позивача та зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Як вбачається з умов договору поставки №02/06/2021-ПКБ від 02.06.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Гіскон" (покупець) поставка товару здійснюється на умовах FCA (Інкотермс 2020) склад постачальника, який знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Бережани, вул. Рогатинська, 56 (п.3.1 договору).

Обов`язок постачальника передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передачі товару (п.3.7 договору).

У відповідності з п. 2.1 договору ціна на товар, що поставляється за цим договором є договірною та визначається у виставленому постачальником рахунку на оплату, і фіксується у підписаних сторонами видаткових накладних та/або додатках (Специфікаціях).

Виходячи з обставин справи, сторони договору поставки своїми фактичними діями змінили порядок його виконання. Так, зокрема, зобов`язання з доставки товару взяв на себе постачальник (позивач за первісним позовом). Це не відповідає умовам FCA, але відповідає принципу свободи договору та праву сторін на уточнення договору в процесі виконання у тому числі шляхом вчинення відповідних фактичних дій.

Також, іноді сторони у договорі зазначають загальну вартість товару, вказуючи що у вартість товару входять послуги з доставки, без виділення окремо її вартості. У розглядуваній же ситуації вартість послуг з доставки, які взяв на себе позивач, є чітко визначеною та становить 11500,00 грн.

Отже, за звичайних умов, коли б доставка відбулася належним чином, позивач отримав би від покупця вартість товару у розмірі 48283,20 грн., при цьому понісши затрати на доставку товару у розмірі 11500,00 грн. Таким чином, результативний дохід від здійснення даної господарської операції склав би 36783,20 грн. (48283,20-11500=36783,20).

Саме зазначена сума і є дійсним розміром збитків, понесених позивачем. Стягнення повної вартості вантажу без урахування планованих затрат позивача на його доставку не відповідатимуть компенсаторному характеру даного інституту та будуть спрямовані фактично на покарання боржника, а не на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Отже, дійсний розмір збитків, які завдані позивачеві за первісним позовом становить 36783,20 грн.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували зазначений розрахунок суду. Відповідно до ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Заперечення відповідача за первісним позовом щодо того, що у позові позивач за первісним позовом посилається на видаткову накладну №БЦ000001259 від 27.08.2021 та що саме цей номер накладної вказаний і в товарно-транспортній накладній, як на підставу для відмови в позові, не приймається судом оскільки матеріалами справи підтверджується факт перевезення відповідачем за первісним позовом саме цього вантажу вартістю 48283,20 грн. Доказів іншої вартості не надано.

До того ж, згідно товарно-транспортної накладної зазначена видаткова накладна №БЦ000001259 від 27.08.2021 передавалася саме відповідачеві разом з завантаженням товару. Відповідач не надав накладну з вказаним номером або будь-якого іншого документу що підтверджує іншу вартість майна, ніж вказана у видатковій накладній №1259 від 27.08.2021.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки позивачем за первісним позовом доведено склад цивільного правопорушення у вигляді незбереження вантажу, суд доходить висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом збитків у розмірі 36783,20 грн.

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне.

Предметом позову за зустрічним позовом є стягнення заборгованості по оплаті послуг з перевезення у розмірі 11500,00 грн.

Як встановлено судом вище, судом встановлено, 26.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" (вантажовідправник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адітон" (перевізник) укладено договір перевезення №789.

До даного договору сторонами підписано замовлення на перевезення №26/08/2021/2 від 26.08.2021, за умовами якого перевізник зобов`язується надати послуги з перевезення автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж (керамоблок 22 т.) із пункту його завантаження до пункту призначення (м. Бережани - с. Вороньків Київської області) в установлений замовленням термін (28.08.2021) і видати його вантажоодержувачеві, а замовник зобов`язується оплатити надані послуги в строки та порядку, передбаченому цим замовленням. Вартість послуг і строки розрахунку - 11500,00 грн. з ПДВ до 10 днів по оригіналам документів. Перевезення здійснюється автомобілем DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Водій: ОСОБА_1.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідачем за зустрічним позовом не оплачено вартість наданих послуг з перевезення у розмірі 11500,00 грн.

В той же час, судом встановлено, що перевізником належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання щодо належної доставки ввіреного йому для перевезення вантажу, що підтверджується написом вантажоодержувача (ТОВ "БК "Гіскон") на товарно-транспортній накладній та іншими матеріалами справи, зокрема постановою суду про притягнення водія перевізника до відповідальності.

При цьому суд звертає увагу, що матеріали оформлення ДТП та постанова суду містять інформацію про виїзд за межі проїзної частини та перекидання автомобіля. При цьому, приймаючи до уваги характер вчиненої ДТП, суд звертає увагу, що позивач за зустрічним позовом не надав жодних допустимих доказів як наявності вантажу на даний час, так і його цілісності та і взагалі стану товару після ДТП.

Таким чином, надані відповідачем за зустрічним позовом докази щодо невиконання позивачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за договором перевезення є більш вірогідними, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом пропорційно до задоволених позовних вимог. Судові витрати за подання зустрічного позову покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Крім витрат зі сплати судового збору сторони просять стягнути витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" надійшла заява щодо стягнення витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 8000,00 грн.

Так, 04.01.2021 між Адвокатським об`єднанням "Епсілон груп" (далі - адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" (далі - клієнт) укладено договір №БЦЗ-040121 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до п.1.1 якого адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої (правової) допомоги та фактичні (додаткові) витрати, необхідні для виконання цього договору.

Для надання правничої (правової) допомоги клієнту, адвокатське об`єднання уповноважує відповідного адвоката шляхом видачі ордеру (п.1.2 договору).

В матеріалах справи міститься ордер виданий адвокату Федонюк Г.С. від 20.01.2022 №1023156 на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" у Господарському суді Дніпропетровської області.

Згідно з п. 5.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 1 року. У разі, якщо жодна зі сторін не повідомила про наміри припинити цей договір за місяць до дати його припинення, договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на таких самих умовах.

25.11.2021 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги, у п. 1 якої визначили, що за надання правової (правничої) допомоги за договором у господарській справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон" про стягнення збитків у розмірі 48283,20 грн. сторони встановили, що розмір гонорару є фіксованою сумою та не залежить від кількості документів та/або годин, витрачених адвокатом для надання правової (правничої) допомоги.

Відповідно до акту приймання-передачі загальна вартість послуг за договором та додатковою угодою №1 від 25.11.2021 складає 8000,00 грн. Оплата послуг здійснюється клієнтом протягом 10 банківських днів після опублікування Господарським судом Дніпропетровської області повного тексту рішення по справі (п.п.2,3 акту).

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвокатів, суд зазначає, що дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини відповідача з адвокатом (адвокатами) стосовно надання юридичних послуг і, по-друге, це вимога про оплату наданих послуг позивачем.

Стосовно першого аспекту суд виходить із основоположного принципу цивільного права - принципу свободи договору. Відповідач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.

Стосовно другої площини розглядуваного питання суд зазначає, що положення ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката по-суті є оплатою позивачем наданих відповідачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовувати.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2021 у справі №910/7520/20.

Враховуючи часткове задоволення позову, розмір витрат на професійну правову допомогу складає 6094,58 грн. (пропорційно до заявлених 8000,00 грн.)

При цьому суд звертає увагу, що дана справа не є складною, позовні вимоги ґрунтуються на одному документі про перевезення, не міститься складних розрахунків.

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг, ціну позову, суд вважає адекватним розміром правничої допомоги, яка може бути покладена на відповідача за первісним позовом 4500,00 грн. Суд вважає за необхідне скористатися правом суду і не розподіляти витрати на правову допомогу в іншій частині на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Щодо витрат на правову (правничу) допомогу позивача за зустрічним позовом, суд зазначає, що оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, то у відповідності зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, в тому числі і на правову (правничу) допомогу покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням розглядуваних відносин, інші аргументи сторін по справі стосуються викладених та проаналізованих у рішенні обставин та доводів сторін, не змінюють сутність правовідносин та їх оцінку, надану судом, і, відповідно, не потребують окремої оцінки.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення завданих збитків за втрачений вантаж - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон" (49051, м. Дніпро, вул. Курсантська, 3А, ідентифікаційний код 21870366) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" (47501, Тернопільська область, м. Бережани, вул. Рогатинська, 56, ідентифікаційний код 14057222) збитки у розмірі 36783,20 грн. (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят три грн. 20 коп.), судовий збір у розмірі 1729,34 грн. (одна тисяча сімсот двадцять дев`ять грн. 34 коп.) та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот грн.).

У задоволенні решти позовних вимог первісного позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Адітон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережанський цегельний завод "Керамік" про стягнення заборгованості у розмірі 11500,00 грн. - відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.05.2022

Суддя О.М. Крижний