ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

25.04.2022 р. Справа № 914/728/22

Суддя Петрашко М.М., розглянувши матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни

до відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

про стягнення 33186,20 грн.

ВСТАНОВИВ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни до відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про стягнення 33186,20 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2022р. позовній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №914/728/22 та передано для розгляду судді Петрашку М.М. Інформацію внесено до системи автоматизованого розподілу.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Як зазначено у позовній заяві, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно одержаних коштів в сумі 28273,94 грн., наявні підстави для нарахування 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Як зазначив позивач, відповідно до проведеного ним розрахунку, сума збитків від інфляції становить 3169,40 грн., а 3% річних становить 1742,86 грн.

При цьому позивачем вказано, що період, за який необхідно обчислювати інфляційні втрати та три проценти річних становить з 11.04.2019р. по дату фактичного звернення до суду з цим позовом.

Так, позовна заява підписана позивачем та надіслана на адресу суду 11.04.2022р., а зареєстрована в канцелярії суду 19.04.2022р. Однак позивачем ні у позовній заяві, ні в додатках до неї не наведено конкретного періоду (першого та останнього дня) нарахування інфляційних втрат та 3% річних, кількості днів прострочення, за які вони нараховані та методу їх нарахування, що в свою чергу робить неможливим перевірити та надати судом свою оцінку здійсненим нарахуванням.

Отже, як вбачається із поданих матеріалів, позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, що є порушенням пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того як вбачається із позовної заяви, позивач зазначає, що ціною позову є 33185,00 грн. При цьому у прохальній частині позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 33185,00 грн., з яких 28273,94 грн. сума основного боргу, 3169,40 грн. інфляційні втрати та 1742,86 грн. 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України, ціна позову визначається:

1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку;

2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна;

3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Однак, суд звертає увагу позивача на те, що 28273,94 грн. основного боргу, 3169,40 грн. інфляційних втрат та 1742,86 грн. 3% річних загалом становить 33186,20 грн., а не 33185,00 грн.

Таким чином виходячи із загальної суми всіх вимог вірною ціною позову у даній справі №914/728/22 слід вважати 33186,20 грн.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що в силу статті 91 Господарського процесуального кодексу України у суду при розгляді справи може виникнути необхідність оглянути оригінали документів, копії яких долучено до позовної заяви.

Як встановлено судом, у додатках до позовної заяви містяться копії документів. При цьому позивачем не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналів таких документів, копії яких долучено до позовної заяви:

- листа вих.№05 від 23.07.2020р.;

- листа-звернення від 08.10.2020р.;

- листа від 30.07.2020р. №2302-вих-58368;

- листа від 15.10.2020р. №2302-вих-81187;

- довідки банку від 11.04.2022р.

Таким чином не зазначивши про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, Фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною порушено вимоги пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, як вбачається із позовної заяви, в переліку додатків до неї позивачем зазначено серед іншого про наявність таких доказів: докази сплати судового збору; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер.

Однак під час відкриття конверта, в якому Фізична особа-підприємець Іваницька Марія Петрівна надіслала на адресу суду позовну заяву з додатками, було виявлено недоліки, а саме встановлено, що серед додатків до позовної заяви відсутні вищезазначені документи, про що Господарським судом Львівської області на підставі Інструкції з діловодства в господарських судах України складено акт від 19.04.2022р. №30.

Частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", розмір ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України та вимог Закону України "Про судовий збір", позивачу в даному випадку слід було сплатити судовий збір та подати до суду докази його сплати в розмірі 2481,00 грн. Однак, як вбачається із поданих матеріалів, Фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною докази сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн. до позовної заяви не долучено.

Слід зазначити, що після надходження на адресу суду позовної заяви з додатками, а саме 20.04.2022р. позивачем подано клопотання (вх.№1103/22) про відстрочення сплати судового збору, в якому Фізична особа-підприємець Іваницька Марія Петрівна просить відстрочити сплату судового збору до вирішення справи по суті в суді апеляційної інстанції та набрання рішенням законної сили.

Необхідність відстрочення сплати судового збору позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з карантинними обмеженнями, Фізична особа-підприємець Іваницька Марія Петрівна вимушена була припинити здійснювати підприємницьку діяльність у 2021 році, а станом на дату подання заяви про відстрочення сплати судового збору, у неї немає джерел доходу, на підтвердження чого надала суду виписку з банку про відсутність руху коштів на рахунку, та довідку з банку про належність рахунку Фізичній особі-підприємцю Іваницькій Марії Петрівні.

Таким чином враховуючи наведене та посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", позивач просить відстрочити сплату судового збору до вирішення справи по суті в суді апеляційної інстанції та набрання рішенням законної сили.

Розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні з огляду на таке.

Підстави відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати передбачені статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Так, частиною 1 статті 8 Закону України Про судовий збір передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може...", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 Закону, можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, які перебувають у такому фінансовому стані, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус: є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону перелік умов для звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах ВС від 05.03.2021р. у справі №910/9741/20, від 06.01.2021р. у справі №927/579/19, від 20.08.2020р. у справі №910/6421/19, від 18.05.2020р. у справі №910/704/19, від 24.01.2020р. у справі №915/923/15.

За змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 25.03.2021р. у справі №912/3514/20, від 18.05.2021р. у справі №925/677/20.

Як вже зазначалося судом, заявляючи клопотання про відстрочення сплати судового збору, позивач посилається на пункт 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" і при цьому обґрунтовує потребу у відстрочені сплати судового збору тим, що у нього немає джерел доходу, долучаючи до клопотання довідку АТ КБ "Приватбанк" про належність особистого рахунку Фізичній особі-підприємцю Іваницькій Марії Петрівні та виписки цього банку (за період з 01.01.2021р. по 31.12.2021р. та за 20.04.2022р.) про відсутність руху коштів на рахунку.

Таким чином враховуючи наведене, суд зазначає, що для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору слід дослідити майновий стан позивача та встановити при цьому чи розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене та оцінивши подані позивачем докази з врахуванням всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього їх дослідження, суд зазначає, що долучені до клопотання довідка та банківські виписки АТ КБ "Приватбанк" не підтверджують того, що майновий стан позивача є дійсно складним, а інші докази, які б могли свідчити про наявність такої обставини, в матеріалах справи відсутні.

Тобто в даному випадку позивач не довів того, що його майновий стан є дійсно таким, що унеможливлює чи ускладнює йому сплати судовий збір в розмірі 2481,00 грн. за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру.

Подані Фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною докази також не підтверджують і того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу, у зв`язку з чим суд не вбачає в даному випадку підстав для відстрочення сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку відмовити позивачу у задоволенні його клопотання (вх.№1103/22 від 20.04.2022р.) про відстрочення сплати судового збору.

Отже, як встановлено судом, позивач не дотримався вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не сплатив судовий збір у встановленому Законом України "Про судовий збір" порядку і розмірі, а саме в розмірі 2481,00 грн.

Частиною 1 та частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Крім того суд звертає увагу позивача на те, що частиною 3 статті 50 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Враховуючи наведене, у разі усунення недоліків позовної заяви, позивачу відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України необхідно також зазначити на яких підставах до участі у справі слід залучити третю особу Львівську міську раду.

Керуючись статтями 50, 74, 86, 123, 162, 164, 174, 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, статтею 8 Закону України "Про судовий збір" суд

УХВАЛИВ

1. Відмовити в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2. Позовну заяву залишити без руху.

3. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для виправлення допущених недоліків, які вказані даній ухвалі суду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Петрашко М.М.