ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"27" квітня 2022 р. м. Київ Справа №911/625/22

Господарський суд Київської області у складі судді Третьякової О.О., розглянувши матеріали

За позовом Фермерського господарства «Альберта» (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Черненка, 4, кв.36)

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14)

про визнання укладеним на новий строк договору на право тимчасового користування землею та скасування наказу

встановив:

У квітні 2022 Фермерське господарство «Альберта» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі відповідач) про визнання укладеним на новий строк договору на право тимчасового користування землею та скасування наказу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем з Миронівською районною Радою народних депутатів було укладено договір на право тимчасового користування землею від 03.02.1995, який був зареєстрований та набув чинності 21.06.1995 (далі договір). За вказаним договором позивач отримав земельну ділянку загальною площею 50 га в тимчасове користування на умовах оренди строком на 25 років, тобто до 21.06.2020. З метою реалізації свого переважного права на поновлення договору (укладення договору на новий строк) позивач 06.04.2020, тобто більш ніж за місяць до закінчення строку дії договору, звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) як до належного орендодавця із заявою про укладення договору оренди землі на новий строк. Отримавши відповідь Держгеокадастру від 14.05.2020, з якої вбачалось, що для поновлення договору позивачу необхідно звертатись до Головного управління Держгеокадастру в Київській області (відповідача), позивач 21.05.2020 звернувся із заявою про поновлення договору до відповідача. На свою заяву позивач отримав відповідь відповідача від 25.06.2020, у якій відповідач зазначив, що про намір скористатись своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк орендар був зобов`язаний повідомити орендодавця не пізніше як за місяць до спливу строку договору оренди землі, а заява позивача про поновлення договору надійшла відповідачу на розгляд 26.05.2020 і у відповідача відсутні підстави для поновлення договору. Позивач вважає вказану відповідь відповідача від 25.06.2020 необґрунтованою. В подальшому, не зважаючи на вказані заяви позивача про поновлення договору, відповідач видав наказ №10-19438/15-20 сг від 29.12.2020, яким затвердив проект відведення у власність земельних ділянок загальною площею 41,9995 га 21 громадянину України. Цей наказ відповідача позивач вважає незаконним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він своєчасно звернувся до належного орендодавця із заявами від 06.04.2020 та від 22.05.2020 для реалізації свого переважного права на поновлення договору (укладення договору на новий строк), передбаченого частинами 1 та 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Також в обґрунтування позову позивач посилається на частину шосту статті 33 Закону України «Про оренду землі» (не вказуючи в позовній заяві періоду, коли така редакція частини шостої статті 33 цього Закону діяла), відповідно до якої якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Також в обґрунтування позову позивач посилається на порушення його права, передбаченого частиною першою статті 119 Земельного кодексу України, яка регулює набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність).

Також в позові позивач посилається на протиправність листа-відповіді Держгеокадастру від 14.05.2020 на заяву позивача від 06.04.2020, а саме на не дотримання Держгеокадастром статті 7 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Тому позивач обґрунтовує позов також тим, що подану позивачем в Держгеокадастр заяву від 06.04.2020 про поновлення договору Держгеокадастр повинен був переслати за належністю відповідачу.

Також в позові позивач посилається на протиправність наказу відповідача №10-19438/15-20 сг від 29.12.2020 а саме порушення статей 121, 141 та п.1 155 Земельного кодексу України, відповідно до яких у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Позивач посилається також на те, що наказ відповідача є корумпованим та кримінально-протизаконним і що відповідач не мав повноважень видавати цей наказ, оскільки, як зазначає позивач, Президент 20.10.2020 підписав «Закон про передачу земель сільськогосподарського призначення місцевим громадам».

З вищевказаних підстав позивач в позовній заяві заявляє позовні вимоги про визнання укладеним на новий строк договору від 03.02.1995 шляхом визнання укладеною додаткової угоди та про скасування наказу відповідача.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне залишити її без руху, зважаючи на наступне.

Із тексту позовної заяви вбачається, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в ній не заявлені, тобто позовна заява готувалась без залучення адвоката.

Частиною 1 ст.16 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

З наведеної норми випливає, що отримання правничої допомоги є саме правом, а не обов`язком учасників справи, тобто залучення адвоката для підготовки позовної заяви не є обов`язковим.

Разом з тим, у статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги, які мають бути дотримані при поданні позовної заяви.

При цьому частинами 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд зазначає, що дотримання вимог до позовної заяви, які передбачені у статті 162 Господарського процесуального кодексу України, пов`язане з виконанням завдання господарського судочинства.

Також суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 2 та статті 14 Господарського процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність, що включає можливість сторін вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 3, 5 та 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява повинна містити, серед іншого, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Відповідно до частини 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В позовній заяві позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що із заявою про поновлення договору (укладення договору на новий строк) позивач звернувся спочатку до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) 06.04.2020.

На підтвердження факту такого звернення до Держгеокадастру позивачем до позовної заяви додано дві заяви позивача (їх копії). Обидві заяви адресовані позивачем Голові Держгеокадастру України, а саме.

В одній із цих заяв, позивач повідомляв Держгеокадастр про скоєння відносно позивача кримінального злочину, а саме викрадення 5 га земельної ділянки, яка оброблялась позивачем з 1995 року по квітень 2019. Датою підписання позивачем вказаної заяви на ній власноруч зазначено « 06.04.2020» і при цьому вбачається, що цифра « 06» була виправлена власноруч на « 08» і таким чином вбачається, що датою підписання цієї заяви з внесеним виправленням є 08.04.2020.

В другій із цих заяв, яка також додана до позову, позивач просив Держгеокадастр зобов`язати Київське управління продовжити та поновити строк дії договору, а також надати кваліфіковану юридичну підтримку та супровід виконання цієї заяви позивача. У верхньому лівому куті цієї заяви містяться написані власноруч цифри « 06.04», а у нижньому правому куті цієї заяви датою її підписання вказано власноруч « 08.04.2020», із чого вбачається, що датою підписання цієї заяви є 08.04.2020.

Доказів стосовно того, у яку саме дату позивач подав ці дві заяви до Держгеокадастру, позивачем у позовній заяві не наведено. Однак позивачем до позовної заяви додано копію листа-відповіді Держгеокадастру від 14.05.2020 №24-28-0.13-4398/2-20, з якої вбачається, що вказаним листом-відповіддю від 14.05.2020 Держгеокадастр надавав відповідь одразу на обидві заяви позивача, а саме на заяви позивача від 06.04.2020 та від 08.04.2020.

Отже, позивачем в позовній заяві наведені суперечливі відомості стосовно дати звернення позивача до Держгеокадастру з питання про поновлення договору, а саме. В тексті позовної заяви позивач датою його звернення до Держгеокадастру зазначив 06 квітня 2020, і в той же час із доданої позивачем до позовної заяви копії заяви позивача, адресованій Голові Держгеокадастру України з питання про поновлення договору, вбачається, що така заява була підписана позивачем 08 квітня 2020, а отже, очевидно, вона не могла бути поданою позивачем до Держгеокадастру 06 квітня 2020.

Отже, позивачу необхідно усунути вказані суперечливі відомості, наведені в позовній заяві, щодо дати звернення позивача до Держгеокадастру з питання про поновлення договору (06 або 08 квітня 2020) або надати відповідне пояснення таким суперечливим відомостям.

Крім того, позивач в позовній заяві зазначає, що позивач, отримавши відповідь Держгеокадастру від 14.05.2020, із другою заявою про поновлення договору звернувся вже до Головного управління Держгеокадастру в Київській області (відповідача). При цьому на сторінці 2 позовної заяви позивач зазначає, що із такою заявою позивач звернувся до відповідача 21 травня 2020. А на сторінці 6 позовної заяви позивач зазначає, що із такою заявою позивач звернувся до відповідача 22 травня 2020. А на доданій позивачем до позовної заяви копії листа-відповіді Держгеокадастру від 14.05.2020 позивач, не погоджуючись із змістом відповіді, від руки зазначив «звернувся вчасно 22.06.2020», маючи на увазі, очевидно, подання ним заяву до відповідача про поновлення договору.

При цьому позивачем на підтвердження факту звернення до відповідача з питання поновлення договору додано до позовної заяви копію заяви позивача, яка адресована Голові Київського обласного Держгеокадастру і датована позивачем 22.05.2020 за №5.

Доказів стосовно того, у яку саме дату ця заява про поновлення договору від 22.05.2020 №5 була подана позивачем відповідачу, позивачем у позовній заяві не зазначено, однак позивачем до позовної заяви додано копію листа-відповіді відповідача від 25.06.2020 №11099/0-1297/0/17-20, з якої вбачається, що вказана заява позивача від 22.05.2020 №5 була зареєстрована відповідачем у вхідній кореспонденції 26 травня 2020 року.

Отже, позивачем в позовній заяві наведені суперечливі відомості стосовно дати звернення позивача до відповідача із заявою про поновлення договору, а саме. В тексті позовної заяви позивач датою такого звернення зазначає 21 травня 2020, в той час як із доданої позивачем до позовної заяви копії заяви позивача №5 від 22.05.2020 вбачається, що така заява була підписана позивачем 22 травня 2020, а отже позивач не міг звернутись з нею до відповідача 21 травня 2020. При цьому доказів щодо дати направлення позивачем відповідачу заяви №5 від 22.05.2020 позивачем до позовної заяви не надано, а у листі-відповіді відповідача від 25.06.2020 відповідач заявляє, що заява позивача №5 від 22.05.2020 надійшла відповідачу на розгляд лише 26 травня 2020.

Отже, позивачу необхідно усунути вказані суперечливі відомості, наведені в позовній заяві, щодо дати звернення позивача до відповідача із заявою про поновлення договору (21 травня 2020 або заявою від 22 травня 2020 №5) або надати відповідне пояснення таким суперечливим відомостям, а також зазначити та надати докази щодо дати подання цієї заяви позивачем відповідачу у випадку їх наявності.

При цьому суд звертає увагу позивача, що встановлення дати звернення позивача до відповідача із заявою про поновлення договору (21 травня 2020 або 22 травня 2020 або 26 травня 2020) може мати суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки позовні вимоги позивач обґрунтовує саме тим, що позивач своєчасно, тобто більш ніж за місяць до закінчення строку дії договору, звертався до належного орендодавця із заявою про поновлення такого договору, строк якого закінчувався 21 червня 2020.

Крім того, в позовній заяві позивач свій позов обґрунтовує не лише порушенням відповідачем переважного права позивача перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору), але позивач також посилається на частину шосту статті 33 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Також позивач в позовній заяві посилається на порушення його права, передбаченого частиною першою статті 119 Земельного кодексу України, на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність).

Щодо зазначених позивачем правових підстав суд звертає увагу позивача, що вказані позивачем в позовній заяві такі правові підстави, як автоматичне поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах в силу прямої вказівки закону (частина шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»), а також набуття прав на земельну ділянку за давністю користування (частина першою статті 119 Земельного кодексу України набувальна давність), є різними підставами позову, оскільки ґрунтуються на відмінних фактичних обставинах. Вбачається, що позивач в одній позовній заяві комбінує три абсолютно різні підстави позову: 1) порушення відповідачем переважного права позивача перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору), яке передбачено частинами 1-2 статті 33 Закону України «Про оренду землі»; 2) автоматичне поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах в силу прямої вказівки закону (частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі»); 3) набуття позивачем прав на земельну ділянку за давністю користування (частина 1 статті 119 Земельного кодексу України).

Так, викладаючи в позовній заяві фактичні обставини, позивач зазначає, що він своєчасно, тобто більш ніж за місяць до закінчення строку дії договору, звертався до належного орендодавця із заявою про поновлення договору оренди землі, строк якого закінчувався 21.06.2020, але листом-відповіддю від 25.06.2020 відповідач необґрунтовано відмовив позивачу в поновленні договору. Отже, позивач в позовній заяві вказує на порушення свого переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору), яке передбачене частинами 1-2 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

В той же час, із частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», на яку також посилається позивач в позовній заяві, вбачається, що вона застосовується у випадку, якщо орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди. Посилаючись на вказану редакцію частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», позивач при цьому в позовній заяві не зазначив ніяких обставин відносно того, щоб позивач продовжував користуватись земельною ділянкою після 21.06.2020 і за відсутності протягом одного місяця після 21.06.2020 листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди. Ніяких обставин та доказів щодо продовження позивачем фактичного користування земельною ділянкою після 21.06.2020 позивачем в позовній заяві не наведено, а з листа-відповіді відповідача від 25.06.2020, доданого позивачем до позовної заяви, навпаки вбачається, що відповідач у цій відповіді заявив про відсутність підстав для поновлення договору.

Крім того, позивач, посилаючись на частину 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», в позовній заяві не зазначає періоду, коли відповідна редакція частини 6 статті 33 цього Закону діяла і підлягала застосуванню до правовідносин сторін. В той же час, із Закону України №340-IX від 05.12.2019 вбачається, що наведена позивачем редакція статті 33 Закону України «Про оренду землі» була змінена з 16.07.2020 Законом України №340-IX від 05.12.2019. Тобто редакція статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка діє з 16.07.2020, не передбачає автоматичного поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах у випадку, якщо орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди.

Відповідно до частини 1 ст.119 Земельного кодексу України, на яку позивач також посилається в позовній заяві, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

З наведеної норми частини 1 ст.119 Земельного кодексу України випливає, що вона застосовується у випадку користування добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років земельною ділянкою без відповідних документів, що засвідчують наявність прав на зазначену земельну ділянку. В той же час сам позивач в позовній заяві зазначає про укладений ним договір на право тимчасового користування землею від 03.02.1995, який був зареєстрований та набув чинності 21.06.1995, із строком дії до 21.06.2020. Обставин та доказів щодо користування добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років земельною ділянкою без відповідних документів, позивачем в позовній заяві не наведено.

Отже, позивач в одній позовній заяві комбінує три абсолютно різні підстави позову, які ґрунтуються на відмінних фактичних обставинах: 1) порушення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору); 2) автоматичне поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах в силу прямої вказівки закону (частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі»); 3) набуття прав на земельну ділянку за давністю користування (частина 1 статті 119 Земельного кодексу України). При цьому позивачем в позовній заяві не наведено ніяких обставин та доказів щодо продовження позивачем фактичного користування земельною ділянкою після 21.06.2020, рівно як і обставин та доказів щодо користування добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років земельною ділянкою без відповідних документів.

Отже, позивачу необхідно усунути вказані суперечливі відомості щодо протилежних підстав позову, які наведені в позовній заяві, виключивши із позовної заяви правові підстави, які не підтверджені фактичними обставинами, або навести в позовній заяві відповідні фактичні обставини та докази, якими підтверджується автоматичне поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах в силу прямої вказівки закону (частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» з урахуванням часу дії відповідної редакції статті), та/або навести в позовній заяві відповідні фактичні обставини та докази, якими підтверджується набуття прав на земельну ділянку за давністю користування (частина 1 статті 119 Земельного кодексу України).

Крім того, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання укладеним на новий строк договору на право тимчасового користування землею та скасування наказу, посилається на те, що належним орендодавцем спірної земельної ділянки загальною площею 50 га, яка була в оренді у позивача на підставі договору від 03.02.1995, на момент звернення позивача із заявою про поновлення договору був відповідач, а земельна ділянка відносилась до земель державної власності сільськогосподарського призначення. В той же час, позивачем в позовній заяві не вказано, яка особа (особи) є власником спірної земельної ділянки на момент звернення позивача із цим позовом, тобто чиїх прав та обов`язків безпосередньо стосується предмет позову. Водночас, із наказу відповідача №10-19438/15-20 сг від 29.12.2020, яким затверджено проект відведення у власність земельних ділянок загальною площею 41,9995 га 21 громадянину України та з яким не згоден позивач відповідно до позовної заяви, вбачається, що спірна земельна ділянка загальною площею 50 га, яка була в оренді у позивача на підставі договору від 03.02.1995, або її частина була фактично розділена на нові земельні ділянки, які спірним наказом відповідача №10-19438/15-20 сг від 29.12.2020 відведені у власність громадян (фізичних осіб).

Отже, вбачається, що позовні вимоги позивача про визнання укладеним на новий строк договору на право тимчасового користування землею та скасування наказу стосуються безпосередньо прав та обов`язків не лише Головного управління Держгеокадастру у Київській області, а й інших осіб (власника спірної земельної ділянки та/або власників нових земельних ділянок, які були відведені шляхом розділу спірної земельної ділянки на нові земельні ділянки), при цьому такі особи позивачем в позовній заяві не зазначені та не визначено процесуально-правовий статус таких осіб у спорі.

Отже, в позовній заяві не вказано виклад обставин щодо власника спірної земельної ділянки та/або власників нових земельних ділянок, які були відведені шляхом розділу спірної земельної ділянки на нові земельні ділянки, на момент пред`явлення позивачем позову, а також щодо кадастрового номеру спірної земельної ділянки (земельних ділянок) або його відсутності.

У зв`язку з цим позивачу необхідно в позовній заяві визначити коло осіб, прав та обов`яків яких безпосередньо стосуються позовні вимоги позивача, які заявлені позивачем в в позовній заяві, та додати відповідні докази, а саме щодо власника (власників) спірної земельної ділянки (ділянок), а також визначитись із колом відповідачів з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що справи в спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а не господарського (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі N 911/4144/16 (провадження N 12-71гс18).

У зв`язку з цим позивачу після визначення в позовній заяві кола заінтересованих осіб, чиїх прав та обов`язків безпосередньо стосується позов, необхідно визначитись також із тим, за правилами якого судочинства цивільного або господарського підлягає вирішенню позов.

Також із позовної заяви вбачається, що позивач вважає незаконним наказ відповідача №10-19438/15-20 сг від 29.12.2020, яким затверджено проект відведення у власність земельних ділянок загальною площею 41,9995 га 21 громадянину України.

Відповідно до частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, в якій міститься зміст позовних вимог позивача, позивач просить суд скасувати наказ ГУ Держгеокадастру в Київській області. При цьому в позивачем в прохальній частині не вказано конкретний номер та дату наказу, про скасування якого позивач просить суд.

Той факт, що в тексті позовної заяви позивач зазначає про те, що він вважає незаконним наказ відповідача №10-19438/15-20 сг від 29.12.2020, не звільняє позивача від обов`язку чітко сформулювати зміст позовних вимог відповідно до частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, а саме вказати в позовній заяві дату та номер наказу відповідача, про скасування якого позивач просить суд (предмет позову).

При цьому суд також звертає увагу позивача, що відповідно до правової позиції Верховного Суду , висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 травня 2018 року у справі N 910/13755/17 (провадження N 12-60гс18), справи за позовом суб`єкта господарювання про визнання недійсним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру, яким затверджено проект землеустрою та надано земельну ділянку із земель державної власності у власність фізичній особі, та скасування запису в Поземельній книзі підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з цим позивачу необхідно також визначитись із змістом позовних вимог в позовній заяві та залежно від змісту позовних вимог визначитись із тим, за правилами якого судочинства підлягають вирішенню його позовні вимоги.

Крім того, позивач в поданій ним позовній заяві позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що із заявою про поновлення договору (укладення договору на новий строк) позивач звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) 06.04.2020 як до належного орендодавця. Одночасно позивач обґрунтовує позов тим, що подану позивачем в Держгеокадастр заяву від 06.04.2020 про поновлення договору Держгеокадастр повинен був переслати за належністю відповідачу відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян». Отже вбачається суперечливий характер щодо викладу позивачем в позовній заяві одних і тих самих обставин звернення позивача до Держгеокадастру із заявою про поновлення договору (укладення договору на новий строк.

Також позивач, обґрунтовуючи неправомірність наказу відповідача №10-19438/15-20 сг від 29.12.2020, посилається на те, що відповідач не мав повноважень видавати такий наказ, оскільки 20.10.2020 Президент України підписав «Закон про передачу земель сільськогосподарського призначення місцевим громадам». Однак позивачем в позовній заяві не наведено чітких реквізитів «Закону про передачу земель сільськогосподарського призначення місцевим громадам» (його номеру та дати прийняття законодавчим органом), і при цьому не вбачається, щоб такий Закон був підписаний 20.10.2020, натомість 15.10.2020 Президентом України підписано Указ «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» №449/2020. Таким чином, позивач в позовній заяві посилається, ймовірно, на неіснуючий Закон і не наводить конкретну норму, пункт, статтю відповідного нормативно-правового акту, якими би відповідач був позбавлений повноважень видавати спірний наказ.

Наведене є недоліками позовної заяви в аспекті додержання вимог, викладених у ст.162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, усунення позивачем недоліків позовної заяви повинне бути здійснене з урахуванням положень п.1 ч.1 ст.164, ч.1 ст.172 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язковості надсилання учасникам справи позовної заяви та копії доданих до неї документів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.2, 162, 164, 172, 174, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Залишити позовну заяву без руху.

2. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Встановити спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

3.1. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням обставин справи, а саме: чіткої дати звернення позивача до Держгеокадастру з питання про поновлення договору або з наданням позивачем відповідних пояснень суперечливим відомостям щодо такої дати, які містяться у позовній заяві (« 06 квітня 2020» в тексті позовної заяви та « 08 квітня 2020» у заяві позивача, яка адресована Держгеокадастру та додана позивачем до позовної заяви);

3.2. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням обставин справи, а саме того, чи був Держгеокадастр, до якого позивач звернувся із заявою від 06 (або 08) квітня 2020 про поновлення договору, належним орендодавцем, або ж Держгеокадастр заяву позивача про поновлення договору повинен був передати за належністю до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, з наведенням відповідного правового обґрунтування цих обставин;

3.3. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням обставин справи, а саме дати та номеру заяви позивача до Головного управління Держгеокадастру в Київській області про поновлення договору, а також дати та способу (поштою, власноручно тощо) її направлення позивачем відповідачу з посиланням на відповідні докази або з наданням позивачем відповідних пояснень суперечливим відомостям щодо такої дати, які містяться у позовній заяві (« 21 травня» на аркуші 2 позовної заяви, « 22 травня» на аркуші 6 позовної заяви, « 22.06.2020» - напис від руки позивачем на копії листа-відповіді Держгеокадастру від 14.05.2020, заява «від 22.05.2020 №5», яка додана позивачем до позовної заяви);

3.4. доказів (у разі їх наявності) щодо дати направлення позивачем відповідачу заяви від 22.05.2020 №5 про поновлення договору;

3.5. письмових уточнень до позовної заяви із поясненням правових підстав позову в частині посилання позивача на редакцію частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» із зазначенням:

- обставин та доказів щодо продовження позивачем фактичного користування земельною ділянкою після 21 червня 2020,

- пояснення, як наведена позивачем редакція статті 33 Закону України «Про оренду землі» підлягає застосуванню до правовідносин сторін договору, якщо вона була змінена з 16.07.2020 Законом України №340-IX від 05.12.2019;

3.6. письмових уточнень до позовної заяви із поясненням правових підстав позову в частині посилання позивача в позові на частину першу статті 119 Земельного кодексу України із зазначенням:

- обставин та доказів щодо користування позивачем добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років земельною ділянкою без відповідних документів,

- поясненням того, як заявлені позивачем позовні вимоги про визнання укладеним на новий строк договору на право тимчасового користування землею пов`язані із частиною 1 ст.119 Земельного кодексу України, яка регулює передання земельних ділянок у власність;

3.7. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням обставин справи, а саме:

- зазначенням особи (осіб), які є власником (власниками) спірної земельної ділянки (земельних ділянок) на момент звернення позивача із цим позовом, тобто осіб, чиїх прав та обов`язків безпосередньо стосується предмет позову, та відповідних доказів, якими підтверджується їх право власності на відповідні земельні ділянки,

- кадастрового номеру спірної земельної ділянки (земельних ділянок) або про його відсутність у такої земельної ділянки (земельних ділянок);

3.8. письмових уточнень до позовної заяви із визначенням кола осіб (відповідачів), прав та обов`язків яких безпосередньо стосуються позовні вимоги позивача, із зазначенням усіх необхідних відомостей про відповідачів, які визначені п.2 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України;

3.9. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням предмету позову, а саме номеру та дату наказу відповідача, про скасування якого позивач просить суд;

3.10. письмових уточнень до позовної заяви із зазначенням правового обґрунтування підвідомчості позовної заяви господарському суду, якщо позовна заява (з урахуванням усунення позивачем недоліків) підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

4. Подати суду докази направлення відповідачу (усім відповідачам) документів, складених на усунення недоліків позовної заяви за цією ухвалою Господарського суду Київської області від 27.04.2022 №911/625/22.

5. Попередити позивача про те, що згідно з ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

6. Роз`яснити позивачу його право на професійну правничу допомогу відповідно до ст.59 Конституції України та ст.16 Господарського процесуального кодексу України. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. При цьому позивач є вільним у виборі захисника своїх прав.

Ухвала набирає законної сили 27.04.2022 та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя О.О. Третьякова