ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1007/21(918/1214/21)

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Сичик М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державної екологічної інспекції Поліського округу (10014, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Леха Качинського, буд. 12-А, )

до відповідача Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Пластова, буд. 7, ) в особі філії "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (35321, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Нова Любомирка, вул. Промислова, буд. 2, код ЄДРПОУ ВП 39255066)

про стягнення 75 577, 61 грн шкоди завданої навколишньому природному середовищу

у межах справи № 918/1007/21 за заявою Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. Народного ополчення, 11 А, м. Київ 151, 03151, )

про банкрутство Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. Пластова, 7, м. Рівне, 33028, )

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- позивач: не з`явився;

- від відповідача: не з`явився:

- арбітражний керуючий розпорядник майна боржника: не з`явився;

- від кредитора Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України": не з`явився;

- від засновника боржника Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України": не з`явився;

- від державного органу з питань банкрутства Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів): не з`явився.

- від органу, уповноваженого управляти державним майном боржника Державного агентства автомобільних доріг України: не з`явився;

Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

ВСТАНОВИВ:

30.12.2021 року Державна екологічна інспекція Поліського округу звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", у якому посилаючись на ст. ст. 13, 16, 66 Конституції України, ст. ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", ст. ст. 6, 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ст. ст. 20, 41, 51, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 4, 20, 27, 29, 49, 53, 136, 137, 162, 171 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) про стягнення 75 577, 61 грн.

В обгрунування позовних вимог позивач вказує, що в ході проведення позапланової перевірки встановлено факт порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, а саме - підприємством здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволу уповноваженого органу виконавчої влади. Вказані порушення зафіксовані в акті перевірки № 1109 від 27.12.2019 року щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища відповідачем. Розрахунок розміру збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря проведено згідно "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.04.2020 року за № 277 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2020 року за № 414/34697.

Ухвалою суду від 30.12.2021 року (суддя Пашкевич І.О.) прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Запропоновано, зокрема, відповідачу подати суду відповідно до ст. 165 ГПК України відзив на позовну заяву і всі докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову (у разі їх наявності) - протягом 15-денного строку з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду. Окрім того, запропоновано позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву, а також докази направлення відповіді на відзив відповідачу; відповідачу відповідно до ст. 167 ГПК України, у 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив, подати заперечення на відповідь на відзив та будь-які додаткові докази в обґрунтування своїх заперечень (у разі їх наявності); докази направлення позивачу заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 12.01.2022 року відкрито провадження у справі № 918/1007/21 про банкрутство Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", визнано грошові вимоги Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до боржника у розмірі 2 064 087 грн 00 коп., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 01.07.2022 року, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Чепелюка Олександра Олександровича, визначено дату проведення попереднього судового засідання; зобов`язано розпорядника майна провести інвентаризацію майна боржника.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року матеріали справи №918/1214/21 передано до Господарського суду Рівненської області у провадженні якого перебуває справа № 918/1007/21 про банкрутство Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" для розгляду спору в межах цієї справи.

21.02.2022 року за результатами автоматизованого розподілу судової справи № №918/1214/21 між суддями, дану справу розподілену судді Заголдній Я.В (у провадженні якої перебуває справа № 918/1007/21 про банкрутство Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та присвоєно номер № 918/1007/21 (918/1214/21).

Ухвалою суду від 21.02.2022 року прийнято до свого провадження справу № 918/1007/21(918/1214/21), призначено дану справу до розгляду у судовому засіданні для розгляду справи по суті на 22.03.2022 року.

У судовому засіданні 22.03.2022 року розпорядник майна боржника заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи № 918/1007/21(918/1214/21) з метою надання можливості ознайомитися з її матеріалами та підготовки відзиву щодо суті спору, оскільки провадження у даній справі відкрито 30.12.2021 року, тобто до відкриття 12.01.2022 року провадження у справі № 918/1007/21, а відтак арбітражний керуючий не отримував позовної заяви Державної екологічної інспекції Поліського округу.

Ухвалою суду від 22.03.2022 року оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 918/1007/21(918/1214/21) по суті на 13.04.2022 року.

31.03.2022 року розпорядник майна боржника Чепелюк Олександр Олександрович ознайомився з матеріалами справи № 918/1007/21 (918/1214/21) у відповідності до його клопотання від 31.03.2022 року.

13.04.2022 року від розпорядника майна боржника Чепелюка Олександра Олександровича надійшли пояснення по суті спору.

13.04.2022 року від Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшло клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті у зв`язку із введенням в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану.

Ухвалою суду від 13.04.2022 року оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті на 18.04.2022 року.

18.04.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від арбітражного керуючого Чепелюка Олександра Олександровича надійшла заява про розгляд справи № 918/1007/21(918/1214/21) без участі розпорядника майна боржника.

18.04.2022 року судом встановлено, що позивач та відповідач, розпорядник майна боржника, Дочірнє підприємство "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", засновник боржника та орган, уповноважений управляти державним майном боржника, державний орган з питань банкрутства Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилися.

Державна екологічна інспекція Поліського округу, Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", розпорядник майна боржника, державний орган з питань банкрутства Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Дочірнє підприємство "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", засновник боржника та орган, уповноважений управляти державним майном боржника, належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується довідкою про надіслання їх офіційні електронні адреси ухвали Господарського суду Рівненської області від 14.04.2022 року.

Відповідно до п. 17 розділу ІІІ положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя 17.08.2021 року за № 1845/0/15-21 встановлено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Крім того, у судовому засіданні 13.04.2022 року розпорядник майна боржника та представник державного органу з питань банкрутства Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) були присутніми та повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті.

Філія "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" належним чином повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а саме - ухвали суду від 13.04.2022 року) за трек-номером 857.

Положеннями ч. 1 ст. 247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 202 ГПК України).

Водночас, суд не викликав учасників справи у судове засідання у відповідності до ч. 1 ст. 120 ГПК України, що вказує на те, що ухвалою суду від 13.04.2022 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Згідно з ч.ч. 1 та 2, п.п. 1, 2, 6, 8-11 ч. 3 ст. 2 ГПК України: завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка учасників справи у судове засідання 18.04.2022 року обов`язковою не визнавалася, згідно з ст. 202 ГПК України господарський суд проводить судове засідання з розгляду справи по суті без участі представників учасників справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті справедливого суду, гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі відкрите 30.12.2021 року, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, у справі проведено 3 судових засідання, тобто сторони мали достатньо часу для ефективного представлення своєї справи в суді, а тому розгляд справи може здійснюватися без участі представників учасників справи.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що у справі Смірнова проти України зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Також судом встановлено, що відповідач у справі Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не скористався своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на обмеженість процесуального строку розгляду спору за правилами спрощеного позовного провадження, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення розпорядника майна боржника, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державною екологічною інспекцією Поліського округу направлено до Міністерства енергетики та захисту довкілля України звернення № 2.5/2090/0/46-19ПЗ від 01.10.2019 року, у якому просила погодити їй проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) на підставі звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду її правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці державі щодо філії «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги У країна».

Розглянувши вказане звернення, Міністерство енергетики та захисту довкілля України листом № 1.1-50-13439 від 27.11.2019 року надало Погодження Державній екологічній інспекції Поліського округу на проведення позапланового заходу державного нагляду щодо філії «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

12.12.2019 року Державною екологічною інспекцією Поліського округу видано Наказ №71-П «Про здійснення заходів державного нагляду (контролю)».

На підставі Наказу від 12.12.2019 року, позивачем видано Направлення № 466/2 від 12.12.2019 року на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства філією «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК "Автомобільні дороги Україні".

Керуючись ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", наказу Державної екологічної інспекції Поліського округу № 71-П від 12.12.2019 року та направлення № 466/2 від 12.12.2019 року, - у період з 16.12.2019 року по 27.12.2019 року державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі філії «Любомирський асфальтобетонний завод».

Метою проведення позапланової перевірки було встановлення факту додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища філії «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

В результаті перевірки державними інспекторами встановлено факт порушення вимог природоохоронного законодавства в частині здійснення підприємством викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, що вважається наднормативними викидами.

Виявлені обставини та факт порушення зафіксовано в акті перевірки № 1109 від 27.12.2019 року.

Так, зокрема згідно з п. 1 розділу ІV Акту перевірки було виявлено: що в порушення ст. 1 Закону України "Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", п. 3.11. ст. 3 Закону України 2про оцінку впливу на довкілля", ст. ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" відповідачем здійснюється провадження господарської діяльності без наявності документів дозвільного характеру, а саме - висновку з оцінки впливу на довкілля, дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел.

З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час позапланової перевірки, державними інспекторами видано Припис № 1109 від 27.12.2019 року, згідно з яким, зокрема, відповідачу приписано:

- протягом 10 робочих днів після отримання припису розробити план організаційно-технічних заходів з усунення виявлених порушень вимог законодавства;

- з 27.12.2019 року не здійснювати господарської діяльності без наявності висновку з оцінки впливу на довкілля;

- до 01.03.2020 року отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами;

- до 01.03.2020 року на джерелах викидів , які обладнані пилогазоочисним устаткуванням, провести перевірку на відповідність фактичних параметрів роботи установок очистки газу проектним показникам.

В подальшому, Державна екологічна інспекція Поліського округу склала для філії «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» претензію № 104-3/5 (вих. № 3-08/3887 від 22.09.2020 року) про відшкодування збитків заподіяних державі внаслідок здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади на суму 75 577 грн 61 коп.

Як вказує позивач, розрахунок розміру збитків (75 577 грн 61 коп.) за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря проведено за період з 01.01.2017 року по 06.08.2020 року згідно з "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затвердженою наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.04.2020 року за № 277 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.05.2020 року за № 414/34697.

При цьому, як зазначає в позовній заяві Державна екологічна інспекція Поліського округу, за основу розрахунку позивачем взято довідку № 171 від 16.09.2020 року філії «Любомирський асфальтобетонний завод» про час роботи джерел викидів, яка надана на лист № 3-08/3640 від 07.09.2020 року.

Позивач стверджує, що згідно з довідкою № 171 від 16.09.2020 року за період з 01.01.2017 року по 06.08.2020 року час роботи джерел викидів відповідача становить:

- джерело викиду 2 (бітумоплавильний котел № 1-8 (розігрів бітуму): 1035 годин;

- джерело викиду 6 (установка КДМ (маслопідігрів) - 233 години;

- джерело викиду 16 - 626 годин.

Отже, позивачем на підставі довідки встановлено, що відповідачем в атмосферу без дозволу на викиди викидалися забруднюючі речовини, що є порушенням ст. ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", ст. 51 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Оскільки на переконання Державної екологічної інспекції Поліського округу в діях філії "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" наявні всі складові екологічного правопорушення, а саме - факт неправомірної поведінки, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, а також вина, що підтверджується актом № 1109 від 27.12.2019 року, - позивач звернувся до господарського суду із даним позовом до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення з відповідача 75 577, 61 грн шкоди завданої навколишньому природному середовищу.

Стислий виклад правової позиції розпорядника майна боржника

13.04.2022 року від розпорядника майна боржника Чепелюка Олександра Олександровича надійшли пояснення по суті спору, у яких містяться заперечення проти задоволення позовних вимог із посиланням на ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Так, арбітражний керуючий вказує, що підставою для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду його правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави. Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу. Однак із матеріалів справи № 918/1007/21(918/1214/21) не вдається ідентифікувати підстави здійснення позапланових заходів (проведення позапланової перевірки державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства філією "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у період з 16.12.2019 року по 27.12.2019 року) у відповідності до ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а саме - в матеріалах справи відсутнє звернення фізичної особи про порушення.

При цьому розпорядник майна боржника звертає увагу, що Погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю), видане Міністерством енергетики та захисту довкілля України дійсно містить вказівку на те, що саме звернення фізичної особи стало підставою для погодження позивачеві на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем. Проте із матеріалів справи неможливо встановити особистість фізичної особи, оскільки саме звернення-скарга відсутні. Більше того, жоден розпорядчий документ не містить інформації про порушення, що завдало шкоди правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави. Таким чином, встановити обґрунтованість скарги даної фізичної особи та дослідити дійсність завданої шкоди немає можливості.

Також розпорядник майна боржника в обгрунування заперечень проти задоволення позовних вимог зазначає, що як вбачається із направлення на позапланову перевірку, орган державного нагляду вказує що саме дотримання суб`єктом господарювання вимог природоохоронного законодавства є обставинами, які потребують дослідження в порядку позапланової перевірки. Однак, при цьому розпорядчі документи не містять чіткого обґрунтування обставин, на предмет порушення якого варто здійснити позапланові заходи, а позивачем не наведено перелік питань, які стали підставою для здійснення цього заходу, що унеможливлює перевірку законності дій інспекторів та визначення чи діяли вони в межах своєї компетенції та виставлених завдань.

Зважаючи на викладене, як вбачається із заперечень розпорядника майна боржника, арбітражний керуючий Чепелюк Олександр Олександрович вказує на те, що позивачем не доведено дотримання Державною екологічною інспекцією Поліського округу вимог законодавства у сфері державного контролю при проведенні перевірки у період з 16.12.2019 року по 27.12.2019 року та оформлення її результатів, що не породжує правових наслідків перевірки у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 75 577, 61 грн. шкоди завданої навколишньому природному середовищу є безпідставними.

Додатково розпорядник майна боржника звертає увагу, що на його переконання наведені позивачем розрахунки маси викиду забруднюючих речовин здійснено Державною екологічною інспекцією Поліського округу без належного на це обґрунтування, оскільки величини, що були взяті за основу розрахунку вважаються невірними, що й призвело до помилкового розрахунку позивачем розміру збитків у невірно визначений період з 01.01.2017 року по 06.08.2020 року. Крім того, Акт перевірки № 1109 від 27.12.2019 року не містить часу роботи джерела викиду в режимі наднормативного викиду в годинах. На переконання розпорядника майна боржника належним періодом розрахунку часу роботи джерела в режимі понаднормового викиду є з 27.12.2019 року по 06.08.2020 року. Довідка № 171 яка була взята за основу розрахунків завданої шкоди є неналежним доказом, оскільки подана не в повному обсязі та матеріали справи не містять доказів звернення позивача із запитом про надання інформації про фактичний відпрацьований час в режимі понаднормового викиду.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначені Законом України Про охорону атмосферного повітря.

Положеннями ст. 10 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що екологічні права громадян забезпечуються, зокрема, обов`язком центральних органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій здійснювати технічні та інші заходи для запобігання шкідливому впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, виконувати екологічні вимоги при плануванні, розміщенні продуктивних сил, будівництві та експлуатації об`єктів економіки; здійсненням державного та громадського контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища; компенсацією в установленому порядку шкоди, заподіяної здоров`ю і майну громадян внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; невідворотністю відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря, для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п`ять років за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування з урахуванням особливостей екологічної ситуації регіону, населеного пункту можуть додатково встановлювати перелік забруднюючих речовин, за якими здійснюється регулювання їх викидів на відповідній території.

За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування, у разі перевищення нормативів екологічної безпеки, на відповідній території затверджують відповідно до закону програми оздоровлення атмосферного повітря, здійснюють заходи щодо зменшення забруднення атмосферного повітря.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

До першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп.

Строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, сім років, об`єкт якого належить до другої групи, десять років, об`єкт якого належить до третьої групи, необмежений.

Перелік установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян суб`єктів підприємницької діяльності, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря видаються за умови: не перевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки; не перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; дотримання вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин.

Якщо за результатами спостережень за станом атмосферного повітря або розрахунковими даними встановлено зони, де внаслідок причин об`єктивного характеру встановлено перевищення нормативів екологічної безпеки, приймається рішення про поетапне зниження викидів забруднюючих речовин підприємствами, установами, організаціями та громадянами суб`єктами підприємницької діяльності. Тривалість кожного етапу та необхідне зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин на кожному етапі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Порядок проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян суб`єктів підприємницької діяльності, які отримали такі дозволи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом.

При цьому, відповідно до ст. 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Статтею 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог:

а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій;

б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища;

в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів;

г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення;

д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні;

е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб;

є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.

Частиною 4 ст. 68 Закону України Про охорону атмосферного повітря також встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідним є доведення таких фактів:

а) неправомірність поведінки особи: неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди, зокрема, втрату або пошкодження майна потерпілого. При цьому, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Для стягнення з відповідача збитків, заподіяних наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, необхідно встановити факт такого викиду. Встановлення факту порушення природоохоронного законодавства у вигляді наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря може мати місце при проведенні перевірки вимог природоохоронного законодавства.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні засади забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якого скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у відповідному співвідношенні, а саме: згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зараховуються до спеціального фонду місцевих бюджетів, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

З огляду на викладене, шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню до відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування за місцем заподіяння шкоди.

Оскільки позивачем зафіксовано в Акті перевірки № 1109 від 27.12.2019 року порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, відповідно Державна інспекція просить суд стягнути з відповідача шкоду у розмірі 75 577 грн 61 коп. на спеціальний фонд Олександрійської сільської територіальної громади Рівненської області, на території якої здійснено порушення вимог закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підп. 114 п. 5 Положення про Міністерство енергетики та захисту довкілля, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 року № 32 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 року № 847), з метою визначення розмірів шкоди при здійсненні наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, - Міністерством енергетики та захисту довкілля України видано наказ № 277 від 28.04.2020 року, яким затверджено Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (надалі - Методика), яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2020 р. за № 414/34697.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок розміру збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря позивачем здійснено на підставі вказаної Методики.

За змістом п. 2.1. та 2.2. Методики наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються:

2.1.1. викиди забруднюючих речовин, які перевищують затверджені гранично допустимі викиди, встановлені дозволом;

2.1.2. викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства;

2.1.3. викиди, що здійснюються з перевищенням технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд у місці їх виходу з устаткування, встановлені у дозволі;

2.1.4. викиди, які здійснюються у разі невиконання в установлені в дозволі терміни запланованих заходів щодо скорочення викидів забруднюючих речовин;

2.1.5. аварійні викиди.

Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб`єкта господарювання та/або розрахунковими методами.

Наведені норми законодавства дають підстави для висновку, що здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за відсутності відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами є порушенням імперативних приписів Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

За змістом п. 2.8. Методики розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об`ємної витрати газопилового потоку застосовуються у випадках:

2.8.1. викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються стаціонарними джерелами суб`єкта господарювання без дозволу;

2.8.2. викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря внаслідок невиконання в установлені в дозволі терміни запланованих заходів щодо скорочення викидів забруднюючих речовин;

2.8.3. аварійного викиду;

2.8.4. конструктивних особливостей газоходу (труби), що унеможливлюють інструментальні вимірювання необхідних параметрів для визначення об`ємної витрати газопилового потоку від паливовикористовуючого обладнання.

Згідно з п. 2.9. Методики за результатами перевірки суб`єкта господарювання, складається акт перевірки в установленому законодавством порядку із зазначенням часу роботи джерела викиду в режимі наднормативного викиду в годинах.

Як вбачається із п. 3.11. Методики час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з дати початку вчинення порушення до моменту його усунення з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Інформацію про фактичний відпрацьований час в режимі наднормативного викиду (в годинах) надає суб`єкт господарювання по кожному джерелу викиду (утворення). У разі не надання суб`єктом господарювання інформації протягом 15 календарних днів з моменту отримання письмового запиту (припису) фактичний час роботи джерела викиду вважати 24 годинним на добу.

Як вбачається із п. 3.3. Методики розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерел викидів забруднюючих речовин, віднесених до інших, на які не встановлені нормативи гранично допустимих викидів відповідно до законодавства, здійснюється за формулою: (4)

mi = 3,6 х 10-3 х ( - qmнорм) х T,

де mi - маса наднормативного викиду i-тої забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викидів забруднюючих речовин, віднесених до інших, т;

- середнє арифметичне значення результатів вимірювань масової витрати i-тої забруднюючої речовини трьох послідовно відібраних об`єднаних проб, г/с;

qmнорм - значення встановленого нормативу викиду масової витрати i-тої забруднюючої речовини, наведеного в дозволі, г/с;

T - час роботи джерела викиду i-тої забруднюючої речовини в режимі наднормативного викиду, год.

Як встановлено судом, при визначенні розміру збитків позивачем використано розрахунковий метод.

Розрахунок шкоди, завданої державі внаслідок здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, позивач розрахував за Методикою на підставі довідки № 171 від 16.09.2020 року філії «Любомирський асфальтобетонний завод» про час роботи джерел викидів, яка надана на лист № 3-08/3640 від 07.09.2020 року.

Розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховано позивачем на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на дату виявлення порушення (27.12.2019 року, розмір мінімальної заробітної плати - 4 173 грн 00 коп.), помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини.

Розмір збитків розраховується

1. за формулою: (16)

З = mi х 1,1П х Ai х Кт х Кзi,

де З - розмір збитків, грн;

mi - маса наднормативного викиду i-тої забруднюючої речовини, т;

1,1П - розмір мінімальної заробітної плати (П) на дату виявлення порушення за одну тонну умовної забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн/т;

Ai - безрозмірний показник відносної небезпечності i-тої забруднюючої речовини;

Кт - коефіцієнт, що враховує територіальні соціально-екологічні особливості;

Кзi - коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту i-тою забруднюючою речовиною.

Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.

2. та за формулою: (16) безрозмірний показник відносної небезпечності i-тої забруднюючої речовини (Ai) визначається із співвідношення за формулою:

Ai = 1/ОБРВi,

де ОБРВi - орієнтовно безпечний рівень впливу i-тої забруднюючої речовини, мг/м3;

Для речовин значення яких ГДК або ОБРВ більше одиниці в чисельнику вводиться поправний коефіцієнт 10.

Для речовин, за якими відсутнє значення величини середньодобової гранично допустимої концентрації, при визначенні показника відносної небезпечності береться значення величини максимальної разової ГДК забруднюючої речовини в атмосферному повітрі. Для речовин, за якими відсутні значення величини ГДК і ОБРВ, показник відносної небезпечності Ai приймається рівним 500.

За розрахунками позивача загальна сума збитків складає 75 577 грн 61 коп.

Господарський суд, дослідивши заперечення розпорядника майна боржника щодо позовних вимог, які стосуються того, що:

- із матеріалів справи не вдається ідентифікувати підстави проведення позапланової перевірки адже позивачем не надано звернення-скарги фізичної особи про порушення і тому неможливо встановити особистість фізичної особи, встановити обґрунтованість скарги даної фізичної особи та дослідити дійсність завданої шкоди немає можливості,

- жоден розпорядчий документ не містить інформації про порушення, що завдало шкоди правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави,

- розпорядчі документи не містять чіткого обґрунтування обставин, на предмет порушення якого варто здійснити позапланові заходи, а позивачем не наведено перелік питань, які стали підставою для здійснення цього заходу, що унеможливлює перевірку законності дій інспекторів та визначення чи діяли вони в межах своєї компетенції та виставлених завдань,

- позивачем не доведено дотримання вимог законодавства у сфері державного контролю при проведенні перевірки та оформлення її результатів, що не породжує правових наслідків перевірки, - дійшов висновку про їх відхилення, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не оскаржувалися в Рівненському окружному адміністративному суді результати позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства філією «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК "Автомобільні дороги Україні", проведеної позивачем на підставі наказу Державної екологічної інспекції Поліського округу № 71-П від 12.12.2019 року та направлення № 466/2 від 12.12.2019 року, - у період з 16.12.2019 року по 27.12.2019 року.

Так, акт перевірки № 1109 від 27.12.2019 року та припис № 1109 від 27.12.2019 року, є чинними, доказів визнання їх недійсними чи скасованими суду не надано.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища передбачає встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка заподіяла шкоду. Для відшкодування заподіяної шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи, вину заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

У справі про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу господарський суд не досліджує питання законності проведення перевірки, адже саму процедуру позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у період з 16.12.2019 року по 27.12.2019 року та її підстави відповідач мав право оскаржити в Рівненському окружному адміністративному суді.

При цьому суд бере до уваги результати даної перевірки, які оформлені актом перевірки № 1109 від 27.12.2019 року та приписом № 1109 від 27.12.2019 року.

Відтак судом встановлено, що позивачем доведено факт неправомірності поведінки особи відповідача, що підтверджується актом перевірки № 1109 від 27.12.2019 року та полягає у здійсненні підприємством відповідача викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, що вважається наднормативними викидами.

Однак, як вбачається із акту перевірки № 1109 від 27.12.2019 року, у якому згідно з п. 2.9. Методики повинен був бути зазначений часу роботи джерела викиду в режимі наднормативного викиду в годинах, таке зазначення у акті відсутнє.

Як встановлено судом, при визначенні розміру збитків позивачем використано розрахунковий метод.

Як вбачається із п. 3.11. Методики час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з дати початку вчинення порушення до моменту його усунення з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Інформацію про фактичний відпрацьований час в режимі наднормативного викиду (в годинах) надає суб`єкт господарювання по кожному джерелу викиду (утворення). У разі не надання суб`єктом господарювання інформації протягом 15 календарних днів з моменту отримання письмового запиту (припису) фактичний час роботи джерела викиду вважати 24 годинним на добу.

Розрахунок шкоди, завданої державі внаслідок здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, позивач розрахував за Методикою на підставі довідки № 171 від 16.09.2020 року філії «Любомирський асфальтобетонний завод» про час роботи джерел викидів, яка надана на лист № 3-08/3640 від 07.09.2020 року.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, лист № 3-08/3640 від 07.09.2020 року в матеріалах справи відсутній, як і відсутні докази надсилання чи отримання наручно відповідачем такого листа, відтак у суду відсутня можливість здійснення перевірки відліку процесуального строку визначеного п. 3.11. Методики - 15 календарних днів з моменту отримання письмового запиту (лист № 3-08/3640 від 07.09.2020 року).

Відтак в матеріалах справи відсутній доказ звернення позивача до відповідача із запитом про надання інформації про фактичний відпрацьований час в режимі понаднормового викиду.

Натомість позивачем надано суду довідку № 171 від 16.09.2020 року філії «Любомирський асфальтобетонний завод» про час роботи джерел викидів, яка надана на лист № 3-08/3640 від 07.09.2020 року, згідно з якою відповідачем ніби-то зазначено, що за період з 01.01.2017 року по 06.08.2020 року час роботи джерел викидів відповідача становить:

- джерело викиду 2 (бітумоплавильний котел № 1-8 (розігрів бітуму): 1035 годин;

- джерело викиду 6 (установка КДМ (маслопідігрів) - 233 години;

- джерело викиду 16 - 626 годин.

Господарський суд, дослідивши довідку № 171 від 16.09.2020 року, встановив що вона є неповною, оскільки надано її лише першу сторінку, у якій відображено час роботи джерел викидів становить:

- джерело викиду 2 (бітумоплавильний котел № 1-8 (розігрів бітуму): 1035 годин;

- джерело викиду 6 (установка КДМ (маслопідігрів) - 233 години.

Що стосується джерела викидів 16 - 626 годин - така інформація у частині довідки, наданої позивачем, відсутня.

Окрім того, як вбачається із довідки № 171 від 16.09.2020 року, - на ній відсутні будь-які підписи особи відповідача, що не дає можливості ідентифікувати даний документ та вважати його належним доказом. У господарського суду є обґрунтовані сумніви щодо проведених позивачем розрахунків та даних, які лежать в основі таких розрахунків.

З огляду на вищезазначене, та оскільки довідка № 171 від 16.09.2020 року, подана не в повному обсязі, суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір збитків, завданих відповідачем державі в результаті викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря без дозволу на такі викиди, оскільки у суду відсутня можливість перевірити документ, на підставі якого позивач здійснив розрахунок розміру збитків - довідку № 171 від 16.09.2020 року.

Зважаючи на викладене, позивачем не дотримано процесуальної вимоги ГПК України щодо подання такого доказу як довідка № 171 від 16.09.2020 року.

Відтак суд розцінює довідку № 171 від 16.09.2020 року, неналежним та недопустимим доказом відображення часу роботи джерел викидів та дійшов висновку про неможливість її прийняття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати докази.

Згідно з п. п. 2, 4, 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. (ч. ч. 4, 5 ст. 80 ГПК України).

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує.

Крім того, суд звертає увагу позивача на обов`язок "розкривати свої докази" разом із поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80, ч. 2 ст. 164 ГПК України). При цьому, наявність заперечень сторін щодо позовних вимог не може вважатися об`єктивною обставиною яка свідчить про неможливість подання вказаних доказів в строк встановлений законом. А якраз навпаки, "розкриття своїх доказів" сторонами під час подання суду перших заяв по суті справи (позов, відзив, пояснення третьої особи), є обов`язковим елементом, що забезпечує функціонування основних засад господарського судочинства, зокрема принципу змагальності сторін, оскільки змагальність полягає у праві сторін завчасно ознайомитися з доказами, представленими іншими учасниками процесу, у праві бути поінформованим про аргументи один одного. Отже, розкриття доказів є процедурою, в межах якої здійснюється діяльність з метою повідомлення осіб, які беруть участь у справі, та суду про наявні в конкретного учасника справи докази або повідомлення таких осіб про докази, якими сторона у справі збирається скористатися у процесі, та з метою надання можливості всім учасникам справи ознайомитися з такими доказами та змістом кожного з них.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. (аналогічні висновки містяться у постанові КГС ВС від 25.06.2020 року у справі № 924/233/18).

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, позивач не довів суду, що відповідачем завдано навколишньому природному середовищу шкоду у розмірі 75 577 грн 61 коп.

При цьому господарський суд не погоджується із запереченнями розпорядника майна, які стосуються того належним періодом розрахунку часу роботи джерела в режимі понаднормового викиду є з 27.12.2019 року по 06.08.2020 року, тобто саме з моменту виявлення порушення (дата складення акта) до моменту його усунення.

Розпорядник майна боржника у своїх запереченнях посилається на практику викладену у постановах Вищого господарського суду України від 27.06.2017у справі №910/19982/16 та від 07.11.2017у справі N2910/2766/17, постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 по справі N2918/388/16.

Суд зауважує, що як вбачається із даної практики, у ній судами здійснювалася перевірка розрахунку розміру завданої шкоди на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, яка була затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 року № 639, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 року за № 48/16064 - та втратила чинність.

Дійсно, за змістом п.п. 3.11., 3.12. Методики затвердженої наказом № 639 та яка втратила чинність, розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду. Такий час визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Факт усунення порушення може бути підтверджений, зокрема отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

При цьому позивачем у даній справі здійснювався розрахунок розміру завданої шкоди згідно з п. 3.11. чинної Методики, затвердженої наказом № 277 від 28.04.2020 року, згідно з якою час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з дати початку вчинення порушення до моменту його усунення з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Однак, у суду відсутня можливість здійснити перевірку дати початку вчинення порушення та моменту його усунення з урахуванням фактично відпрацьованого часу, - оскільки позивачем не надано жодного належного доказу, у якому відображено такі дані.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у ст. 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у визначенні прав та обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Частиною 1 с. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відтак, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру шкоди завданої навколишньому природному середовищу.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що господарський суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 коп., сплачений згідно платіжним дорученням № 428 від 13.09.2021 року, залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 21.04.2022 року.

Суддя Заголдна Я.В.