РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2022Справа № 910/19331/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32, літера А, 3-й поверх) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150) стягнення 15 061,80 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (далі позивач) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі відповідач) про стягнення 15 061,80 грн та передана 26.11.2021 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з особового рахунку відповідача № НОМЕР_1 , відкритого на підставі договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в редакції, що оприлюднено 31.05.2020, та яка вводиться в дію 01.07.2020), відповідачем було неправомірно списано збір за зберігання вантажів у зв`язку із затримкою в очікуванні оформлення перевезення у розмірі 15 061,80 грн.

Ухвалою суду від 30.11.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 30.11.2021, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.12.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

13.12.2021 від представника позивача надійшло клопотання про витребування від Акціонерного товариства «Українська залізниця» належним чином засвідчених копій актів загальної форми ГУ-23 від 19.08.2020 № 1468 та від 20.08.2020 № 1479, складені станцією Дубно Львівської залізниці.

14.12.2021 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а також представник позивача звернув увагу, що у п. 4 прохальної частини позовної заяви, останній зазначив, що розгляд справи просив здійснити за участю представника позивача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.12.2021 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - відмовлено. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" про витребування доказів у справі № 910/19331/21 задоволено. Витребувано у відповідача: належним чином засвідчених копій актів загальної форми ГУ-23 від 19.08.2020 № 1468 та від 20.08.2020 № 1479, складених станцією Дубно Львівської залізниці (копію для долучення до матеріалів справи та докази направлення вказаних документів відповідачу).

31.12.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти позовних вимог, у позові просить відмовити з наступних підстав.

Розділом III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги передбачено розмір ставок зборів за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів.

Зокрема, п. 2 зазначеного розділу III Збірника тарифів передбачено нарахування Збору за зберігання вантажів на місцях загального користування.

Таким чином, Позивачу, на підставі вищезазначеного п. 9 розділу 7 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України та пп. 2.1 п. 2 розділу III Збірника тарифів, нараховано збір за зберігання вантажу на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони, які простоюють в очікуванні оформлення перевезення.

Збір за зберігання вантажу сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Окрім того до вищевказаного відзиву, відповідачем долучено витребувані ухвалою суду від 17.12.2021 документи.

18.01.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідно до останньої представник позивача просить причини пропуску на подання відповіді на відзив визнати поважними, прийняти відповідь на відзив, позовну заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 запропоновано позивачу у строк не пізніше п`ять днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, копію якого направити відповідачу в той самий строк, докази направлення надати суду разом з відповіддю на відзив.

Позивачем відзив на позовну заяву отримано 04.01.2022, про що свідчать відомості з реєстру поштового відправлення № трекінгу 632 (https://ukrposhta.ua/), отже кінцевий строк для подання відповіді на відзив закінчився 09.01.2022.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву 18.01.2022 (направлена засобами поштового зв`язку 14.01.2022).

У відповіді на відзив представник позивача просить причини пропуску на подання відповіді на відзив визнати поважними обґрунтовуючи наступним.

Відзив на позовну заяву надійшов на адресу Позивача 04.01.2022 (вівторок). У зв`язку із територіальною віддаленістю Позивача (м. Київ) та його представника (м. Черкаси), ознайомитись зі змістом відзиву видалося за можливе лише на 06.01.2022 (четвер).

На відведений строк для написання відповіді на відзив припало три вихідних дня (07.01-09.01.2022), а 06.01.2022 представник Позивача був залучений до розгляду справи № 704/300/21 у Тальнівському районному суді Черкаської області, 10.01.2022 - справи № 711/5736/21 та № 711/484/19 у Придніпровському районному суді м. Черкаси, 11.01.2022- справа № 910/9962/21 у Господарському суді міста Києва, що значно обмежило можливість Позивача на підготовлення обґрунтованої відповіді на відзив у встановлений судом строк.

У підтвердження вищевикладеного, представником позивача долучено копії відомостей про справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Статтею 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд доходить до висновку про прийняття судом поданого представником позивача відповіді на відзив.

Так у відповіді на відзив, представник позивача заперечуючи стосовно відзиву на позовну заяву зазначає, що п. 9 Правил зберігання вантажів встановлено, мовою тексту:

«За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.»

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що для нарахування збору за зберігання необхідна сукупність таких обставин:

- вантаж має бути завантажений у вагони;

- завантажені вагони мають простоювати в очікуванні оформлення перевезення - ненадання або неналежне оформлення залізничної накладної;

- простій має бути не з вини залізниці та оформлений актом загальної форми із зазначенням обставин, які стали підставою для затримки.

Таким чином, збір за зберігання на підставі вказаного пункту Правил нараховується лише у випадку, коли завантаженні вагони простоюють не з вини залізниці в очікуванні оформлення перевезення.

Відтак на думку позивача, відповідач намагається приховати той факт, що збір за зберігання на підставі пункту 9 Правил нараховується лише у випадку, коли вже завантаженні вагони простоюють не з вини залізниці в очікуванні оформлення перевезення.

Крім того представник позивача зазначає, що:

- Вагони №: 95701678, 95382271, 95877304, 95440418, 95877080, 95050043, 95705117, 95897542, 95877270 подані на місця загального користування під навантаження 19.08.2020 о 17 год 40 хв, що підтверджується Пам`яткою про подавання вагонів № 118.

19.08.2020 о 17 год 50 хв розпочато процес завантаження вантажу у вагони, що зафіксовано Актом загальної форми ГУ-23 № 1468.

20.08.2020 о 10 год 51 хв подано Повідомлення про закінчення вантажних операцій та Заяву № 19/08 про надання маневрового локомотиву для проведення маневрової роботи з перевірки тари та брутто вагонів.

Після закінчення визначення працівниками УЗ маси вантажу у вагонах, 20.08.2020 о 10 год 51 хв менеджером Позивача оформлено перевізні документи № 35588516 (2 вагони) та № 35588516 (7 вагонів) та накладено електронний цифровий підпис, що підтверджується графою 55.

20.08.2020 о 10 год 51 хв вказані вагони прийняті Відповідачем до перевезення, що підтверджується Пам`яткою про забирання вагонів № 124.

- Вагон № 95897377 поданий на місця загального користування під навантаження 20.08.2020 о 11 год 10 хв, що підтверджується Пам`яткою про подавання вагонів № 119.

20.08.2020 о 11 год 20 хв розпочато процес завантаження вантажу у вагони, що зафіксовано Актом загальної форми ГУ-23 № 1479.

21.08.2020 о 04 год 00 хв подано Повідомлення про закінчення вантажних операцій.

20.08.2020 ще о 23 год 10 хв менеджером Позивача оформлено перевізний документ № 35600840 та накладено електронний цифровий підпис, що підтверджується графою 55.

21.08.2020 о 04 год 00 хв вказаний вагон прийнятий Відповідачем до перевезення, що підтверджується Пам`яткою про забирання вагонів № 125.

- Вагони №: 95071668, 95266482, 95298428, 95442174, 95897351 подані на місця загального користування під навантаження 20.08.2020 о 11 год 10 хв, що підтверджується Пам`яткою про подавання вагонів № 119.

20.08.2020 о 11 год 20 хв розпочато процес завантаження вантажу у вагони, що зафіксовано Актом загальної форми ГУ-23 № 1479.

21.08.2020 о 08 год 41 хв подано Повідомлення про закінчення вантажних операцій.

21.08.2020 о 08 год 41 хв менеджером Позивача оформлено перевізний документ № 35603455 (5 вагонів) та накладено електронний цифровий підпис, що підтверджується графою 55.

21.08.2020 о 08 год 41 хв вказані вагони прийняті Відповідачем до перевезення, що підтверджується Пам`яткою про забирання вагонів № 126.

Таким чином, відразу після завершення процесу завантаження вантажу у вагони Позивачем оформлено перевезення шляхом внесення відомостей до перевізних документів та накладено ЕЦП.

Також позивач звертає увагу суду, що Актами загальної форми ГУ-23 № 1468 та № 1479 зафіксовано момент початку завезення частини вантажу у вагони, натомість будь-яких відомостей про наявність затримки завантажених вагонів в очікуванні оформлення перевезення, тим більше з вини вантажовласника, вказані Акти не містять.

22.01.2022 від представника відповідача надійшли заперечення відповідно до яких, останній зазначає, що факт завантаження вагонів підтверджується актами загальної форми № 1468 та № 1479. Відповідно до п. 3 Правил складання актів, серед інших підстав акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. У даному випадку акти загальної форми підписано двома працівниками залізниці. При цьому, Правила складання актів та інші нормативні акти не передбачають викладення якогось конкретного змісту для засвідчення певних обставин. В даному випадку неповну добу округлено до повної доби, оскільки збір сплачується за кожну тонну помноженої на кількість діб.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (надалі - Договір) шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується Повідомленням про укладення договору № 43-41564379/2020-001.

31.05.2020 Акціонерним товариством "Українська залізниця" оприлюднено нову редакцію Договору, яка введена в дію з 01.07.2020.

Згідно з п. 1.1 Договору, його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до п.п. 1.6, 9.4 Договору, зміни та доповнення до нього оприлюднюються перевізником на веб-сайті: http://uz-cargo.com/.

У пункті 8.1. Договору сторони домовились про використання електронного документообігу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 2.3.3. Договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум позивачу відкрито особовий рахунок з наданням коду платника № 2829531.

Пунктом 2.3.4. Договору встановлено, що відповідач зобов`язаний вести облік попередньої оплати, нарахованих та сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати позивачеві відповідні розрахункові документи в електронній формі.

Оплата послуг здійснюється в національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору, щодобово у продовж періоду виконання договору, відповідач надає позивачу переліки перевізних документів в електронному вигляді (надалі - переліки), які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених позивачем.

23.08.2020 відповідачем сформовано та направлено позивачу Перелік № 20200822, згідно з яким 22.08.2020 з особового рахунку на підставі Накопичувальної картки № 21080421 списано грошові кошти у розмірі 9 010,92 грн з ПДВ за зберігання вантажу у вагонах.

24.08.2020 відповідачем сформовано та направлено Позивачеві Перелік № 20200823, згідно з яким 23.08.2020 з особового рахунку на підставі Накопичувальної картки № 21080422 списано грошові кошти у розмірі 6 050,88 грн з ПДВ за зберігання вантажу у вагонах.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач безпідставно списав коши з рахунку позивача в розмірі 15 061,80 грн за зберігання вантажу у вагонах, оскільки надані відповідачем Акти загальної форми ГУ-23 №1468 та №1479 містять інформацію лише про початок ввезення вантажу у вагони, тобто про сам процес завантаження, натомість відомості про закінчення завантаження вагонів, як і про їх затримку в очікуванні оформлення перевезення з вини вантажовласника відсутні.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відносини з перевезення та переміщення продукції залізницями регламентуються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правилами користування вагонам і контейнерами), та іншими підзаконними актами.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами у даній справі Договір є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, положень Закону України "Про залізничний транспорт".

Перевезенням вантажів, відповідно до ст. 306 Господарського кодексу України, визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про залізничний транспорт", розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту залізниць України).

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту залізниць України).

Порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством.

Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць (ст. 62 Статуту залізниць України).

Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг (п. 2.5. Правил розрахунків перевезення вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644)

Розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику (п. 2.6. Правил розрахунків перевезення вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.).

За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми (п. 2.6. Правил зберігання вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.).

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п. 8 Правил користування вагонами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113).

Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі: 4,0 грн. за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тон (п. 2.1. Розділу ІІІ Збірка тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов`язані з ними послуги, затверджені наказами Міністерства транспорту України від 26.03.2009 № 317).

Натомість в актах загальної форми ГУ-23 № 1468 та № 1479 відсутні відомості про закінчення завантаження вагонів та їх вагу.

Відповідно до абз. 3 п. 9 Правил зберігання вантажу, якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу.

Якщо вантаж з місць загального користування вивозиться частинами, то відомості про кожну частину (дату завозу, кількість місць та/або масу вантажу тощо) зазначаються окремо на зворотному боці накладної.

Таким самим порядком оформлюється перевізний документ у разі завезення вантажу для відправлення частинами (п. 5.7. Правил оформлення перевізних документів).

Згідно з п. 2.1. Розділу III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 26.03.2009 № 317, при зберіганні вантажів у вагонах збір за зберігання нараховується у розмірі 4,0 грн за одну тонну вантажу за кожну добу.

Однак, судом враховано, що складеними відповідачем актами загальної форми ГУ-23 відсутні відомості про закінчення завантаження вагонів та їх вагу, а тому відсутні підстави для нарахування збору за зберігання у розмірі 4,00 грн.

Затримка вантажів оформлюється актами на початок та закінчення затримки, акти повинні містити інформацію про віднесення відповідальності на конкретну особу та чіткі відомості про обставини, які призвели до такої затримки.

Натомість, акти ГУ-23 № 1468 та № 1479 не містять зазначених відомостей.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем документально не підтверджено правомірність нарахування збору за зберігання у розмірі 15 061,80 грн, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно списах грошових коштів у сумі 15 061,80 грн є обґрунтованими.

Умовами ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини першої ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

У зазначеному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт безпідставного списання відповідачем грошових коштів.

Позаяк, відповідач під час розгляду справи не надав суду належних, допустимих та більш вірогідних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а доводи викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях спростовуються вищевикладеним.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 129, 236 - 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32, літера А, 3-й поверх; ідентифікаційний код 41564379) безпідставно списані грошові кошти у розмірі 15 061 (П`ятнадцять тисяч шістдесят одна) грн 80 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (Дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2022.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ