РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.04.2022Справа № 911/3202/21

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №911/3202/21

За позовом Фізичної особи-підприємця Яєчник Тетяни Юріївни ( АДРЕСА_1 )

До Товариства з обмеженою відповідальністю "32 Дент" (04073, м. Київ, Московський проспект, буд. 8)

Про стягнення 62 145, 72 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Яєчник Тетяна Юріївна (далі за текстом - позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовною заявою від 16.09.2021 (вх. № суду 3172/21 від 01.11.2021) до Товариства з обмеженою відповідальністю "32 Дент" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 62 145,72 гривень.

08.11.2021 Господарський суд Київської області постановив матеріали позовної заяви від 16.09.2021 (вх. № суду 3172/21 від 01.11.2021) Яєчник Тетяни Юріївни до Товариства з обмеженою відповідальністю "32 Дент" про стягнення 62 145, 72 грн, з даними до неї документами передати за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва, про що виніс відповідну ухвалу.

24.11.2021 матеріали позовної заяви Яєчник Тетяни Юріївни від 16.09.2021 (вх. № суду 3172/21 від 01.11.2021) надійшли до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Бондаренко - Легких Г. П.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов`язань за усним договором поставки товару, в частині оплати поставленого за видатковою накладною № РН226-20 від 03.11.2020 товару. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд стягнути з відповідача 55 881, 00 грн основного боргу, 1 459, 82 грн 3 % річних та 4 804, 90 грн інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання. Також позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрати на пройесійну правничу допомогу у розмірі 6345,00 грн.

29.11.2021 Господарський суд міста Києва дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення ухвали від 29.11.2021.

20.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 29.11.2021, до якої позивач додав виправлену позовну заяву. Дослідивши зміст заяви та долучених до неї документів, суд дійшов висновку, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, що встановлені ухвалою суду від 29.11.2021.

29.12.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що постановив відповідну ухвалу.

24.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач заперечив проти задоволення позовних вимог. У відзиві відповідач просив суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу та поставити експерту питання: «Чи виконаний підпис у видатковій накладній № РН226-20 від 03.11.2020 у графі «Отримав (ла)» директором ТОВ « 32 Дент» Кучеренком Дмитром Андрійовичем». Також, у відзиві відповідач просив суд витребувати у позивача та долучити до матеріалів справи оригінал видаткової накладної № РН226-20 від 03.11.2020.

16.02.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Вказані документи подані до суду з дотримання процесуальних строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про призначення експертизи у справі, дійшов висновку про відмову в його задоволенні з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У своєму клопотанні відповідач просить суд поставити на вирішення експерта питання «Чи виконаний підпис у видатковій накладній директором відповідача?», проте позивач не стверджує, що підпис у відповідній накладній виконаний директором відповідача, за твердженнями позивача товар був прийнятий уповноваженою особою відповідача. Крім того, в матеріалах справи відсутня оригінал видаткової накладної, а отже проведення експертизи (без надання як позивачем, так і відповідачем, який стверджує, що така видаткова накладна ніколи не підписувалась, оригіналу документів), відсутністю експериментальних та вільних зразків підпису особи (посадове становище, прізвище, ім`я та по батькові якої не вказано), є неможливим та не може спростувати чи підтвердити твердження сторін у справі.

Позивач заперечив проти проведення експертизи, зазначивши, що належність підпису на накладній є очевидним, оскільки підпис директора відповідача на відзиві та накладній є різними, однак позивач стверджує, що товар приймала інша відповідальна особа відповідача.

Відповідно, встановлення обставин поставки товару, оформлення видаткової накладної, підписання її керівником відповідача, має бути встановлено за наявними у справі доказами у їх сукупності, а обставини, про які стверджують сторони, мають оцінюватися судом на підставі наявних доказів за правилами статей 73-79 ГПК України.

Отже, суд керуючись нормами статті 99 ГПК України, відмовляє в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

За твердженням позивача 03.11.2020 між ним, як постачальником, та відповідачем, як одержувачем, був укладений договір поставки товару, шляхом оформлення видаткової накладної № РН226-20 від 03.11.2020 на загальну суму 55 881, 00 грн, згідно зазначеної накладної позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 55 881, 00 грн.

Оскільки поставлений товар станом 25.08.2021 оплачений не був, позивач направив відповідачу лист - претензію про погашення заборгованості, в якому просив відповідача виконати зобов`язання та сплатити заборгованість. Докази направлення листа - претензії позивачем відповідачу були надані разом з відповіддю на відзив, та свідчать, поштова кореспонденція повернулась представникові позивача "за закінченням терміну зберігання".

За твердженням позивача, відповідач (ТОВ "32 Дент") залишив претензію позивача (ФОП Яєчник Т.Ю.) без задоволення, заборгованість за поставлений товар не оплатив, що стало підставою для звернення з позовом про оплату вартості поставленого товару.

II. Предмет позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 62 869, 37 грн, з яких 55 881, 00 грн сума основного боргу становить, 5 533,13 грн інфляційних втрат та 1 455, 24 грн 3% річних за період прострочення з 04.11.2020 до 16.09.2021.

III. Доводи позивача у справі.

Так, згідно з доводами позивача, викладеними в заявах по суті справи (позовна заява та відповідь на відзив з заявами про приєднання доказів):

(1) відповідач жодних претензій щодо якості поставленого товару і щодо оформлення видаткової накладної не заявляв;

(2) з листопада 2020 року до вересня 2021 року позивачем неодноразово пред`являлися вимоги відповідачу з вимогами про сплату вартості товару;

(3) між позивачем та відповідачем були також укладені інші договори поставки у спрощений спосіб, шляхом оформлення видаткових накладних № РН119-19 від 28.05.2019 на суму 40 922, 00 грн та № РН081-20 від 13.08.2020 на суму 43241, 00 грн, які були оформлені аналогічно видатковій накладній № РН226-20 від 03.11.2020, і підписані від імені відповідача однією і тією ж особою, і такі поставки були оплачені відповідачем у повному обсязі;

(4) підпис, проставлений та скріплений печаткою у накладній від 28.05.2019 та підпис у накладній від 03.11.2020 є ідентичними, що свідчить про участь відповідача у господарській операції 03.11.2020;

(5) у SMS повідомленнях з Viber, скріншоти яких позивач додав до позову, директор відповідача (Дмитро Андрійович) визнавав поставку товару за накладною № РН226-20 від 03.11.2020 та наявність у нього зобов`язань по оплаті поставленого товару;

(6) ОСОБА_2, яка за дорученням позивача доставляла товар за видатковою накладною № РН226-20 від 03.11.2020 відповідачу, у заяві свідка від 14.02.2022, оформленій нотаріально, підтвердила обставини отримання відповідачем відповідного товару та обставини здійснення нею переписки SMS повідомленнями у Viber та передачі скріншотів такої переписки представнику позивача.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог повністю з таких підстав:

(1) надані позивачем докази не підтверджують факт укладання між позивачем та відповідачем договору поставки та факт поставки товару;

(2) ні директор відповідача, ні його працівники чи інші особи, від імені відповідача не приймали перерахований у видатковій накладній № РН226-20 від 03.11.2020 товар у відповідача та не розписувалися за його отримання;

(3) накладна № РН226-20 від 03.11.2020 сфальсифікована, а підпис від імені відповідача у зазначеній накладній підроблений;

(4) відповідач звернувся в січні 2022 року до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо підроблення документів;

(5) накладна не містить інформації про те, кому саме належить вказаний у ній підпис, не містить ні прізвища та ім`я, ні посади особи, яка її підписала;

(6) директор відповідача не здійснював ні з позивачем, ні з іншими особами переписку SMS повідомленнями у Viber;

(7) із наданих позивачем скріншотів неможливо встановити з якого саме мобільного пристрою була здійснена переписка, за допомогою якого месенджера велася така переписка та між якими особами здійснювалася така переписка, крім того згідно змісту наданих скріншотів сума заборгованості 55 976, 00 грн, в той час як сума заявленої позивачем у позові заборгованості - 55 881, 00 грн і зазначено інший номер рахунку, ніж той, що зазначений в спірній видатковій накладній;

(8) претензію від позивача відповідач не отримував, і відповідно, не міг надати на неї відповідь.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності та/або відсутності у відповідача обов`язку з оплати поставленого за видатковою накладною № РН226-20 від 03.11.2020 товару на загальну суму 55 881, 00 грн.

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті суду необхідно надати відповідь на питання, що мають значення для вирішення спору:

- чи підтверджується наданими у справі доказами поставка товару позивачем відповідачу за видатковою накладною № РН226-20 від 03.11.2020 на суму 55 881, 00 грн ?;

- чи було порушення з боку відповідача його зобов`язань по оплаті поставленого товару?;

- якщо порушення зобов`язання мало місце, чи правильно позивач розрахував розмірі інфляційних втрат та 3 % річних?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Отже, між сторонами у справі міг бути укладений у спрощений спосіб (зокрема, шляхом виставлення рахунку, оформлення видаткової накладної) договір поставки.

Для вирішення справи по суті суду необхідно встановити чи підтверджується наданими в справу доказами укладення між сторонами спору - ФОП Яєчник Т.Ю. та ТОВ "32 Дент" укладення такого договору у спрощений спосіб.

Вирішальною умовою для правильного розгляду даної справи є встановлення обставин укладання між сторонами 03.11.2020 договору поставки у спрощений спосіб щодо поставки позивачем відповідачу товарів медичного призначення на суму 55 881, 00 грн.

У даній справі факти укладання договору, оформлення сторонами видаткової накладної від 03.11.2020 на суму 55 881, 00 грн та поставки товару відповідачу є спірними.

В силу положень ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525, 526 Цивільного кодексу України обов`язковим до виконання є саме укладений договір.

На підтвердження обставин укладання 03.11.2020 у спрощений спосіб договору поставки товару на суму 55 881, 00 грн., а власне і поставки відповідного товару позивачем відповідачу та обставин прийняття відповідачем товару на зазначену суму, позивач надав до матеріалів позовної заяви копію видаткової накладної № РН226-20 від 03.11.2020 на суму 55 881, 00 грн. При дослідженні змісту вказаної видаткової накладної судом встановлено, що вона виставлена на підставі рахунку № 226-20 від 02.11.2020 року та підписана від постачальника та від отримувача без зазначень прізвищ та ініціалів осіб та їх посадового становища. Постачальником товару вказана ФОП Яєчник Тетяня Юрііївна, а одержувачем та платником ТОВ "32 Дент". Накладна оформлена на товар на загільну суму з ПДВ 55881,00 грн.

Оригінал накладної наданий позивачем до матеріалів справи не був, у тому числі, і після заперечень відповідача про фальсифікацію такої накладної та відсутність її оригіналу.

За твердженнями відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені первинні документи, які б підтверджували укладання договору, поставку позивачем йому та прийняття ним 03.11.2020 товару на суму 55 881, 00 грн. У відзиві на позовну заяву, відповідач стверджує, що ніколи товар на таку суму від позивача не приймав, накладна є сфальсифікована, як і надана переписка у месенджері. Отже, відповідач заперечує факт укладення договору у спрощений спосіб та факт поставки.

Оцінивши наявні у справі докази відповідно до норм статей 73-79 ГПК України, суд також приходить до висновку, що наявні у справі докази не можуть підтверджувати факт укладення між сторонами спору договору у спрощений споіб та факт поставки товару, виходячи з науступного.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Зазначеним Законом (ст.9) визначено, що єдиною підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Отже, позивачем надана у матеріали справи видаткова накладна № РН226-20 від 03.11.2020 як доказ укладення договору у спрощений спосіб та факт поставки товару.

Вказана видаткова накладна не містить печатки чи то штампу відповідача про прийняття товару, у накладній відсутня інформація про прізвище, ініціали та посаду особи, яка її підписала як з боку постачальника, так і з боку одержувача (відповідача). При цьому, позивачем не додано до матеріалів справи і рахунок, який мав виставлятися саме позивачем за № 226-20 від 02.11.2020 року, як додаткове підтвердження здійснення даної господарської операції та проведення переговорів між сторонами щодо здійснення поставки.

Також, із матеріалів справи вбачається, що місце реєстрації позивача є місто Львів, а відповідач розташований у місті Києві, і матеріали справи не містять документів, які б підтверджували транспортування товару між зазначеними містами.

Крім того, як слідує з відповіді на відзив позивача, він стверджує, що поставка здійснювалась не безпосередньо позивачем, а уповноваженою ним особою (ОСОБА_2), проте не надає жодних доказів, яка посада даної особи, в яких трудових відносинах вона перебуває з позивачем - ФОП Яєчник Т.Ю. В тій же відповіді на відзив, позивач зазначає, що з боку відповідача товар приймав також не керівник відповідача, а інша уповноважена особа, проте не зазначає ні прізвища та ініціалів даної особи, ні повноважень такої особи (зокрема посади або довіреності, на підставі якої особа була уповноважена приймати товар від імені відповідача).

Крім того, на спірній видатковій накладній № РН226-20 відсутня і печатка відповідача, хоча як слідує з наявних у справі документів, відповідач має відповідну печатку.

Отже, за таких обставин, посилання позивача на практику Верховного суду, зроблені ним на стор. 2 відповіді на відзив на позовну заяву, не є релевантними обставинам, що суд встановив у даній справі.

За вказаних обставин, відсутні підстави для твердження, що видаткова накладна № РН226-20 від 03.11.2020, складена відповідно до вимог закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", засвідчує факт здійснення господарської операції та договірних відносин, а відтак, є підставою для виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків відповідачем за товар, вказаний у накладній.

Судом враховано, що деякі помилки в первинних документах (видаткових накладних) чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що господарська операція була проведена.

Однак, з наданих до справи доказів у їх сукупності, не випливає, що відповідна господарська операція була проведена.

Правильність за оформлення первинних бухгалтерських документів лежить саме на суб`єктах господарювання, і всі ризики щодо недоліків щодо їх оформлення несуть саме сторони такої господарської операції.

Так, позивачем надано до матеріалів справи видаткові накладні № РН119-19 від 28.05.2019 на суму 40 922, 00 грн та № РН081-20 від 13.08.2020 на суму 43 241, 00 грн, які були оформлені аналогічно видатковій накладній № РН226-20 від 03.11.2020, в якості доказів існування між сторонами аналогічних відносин. Проте, надані накладні не підтверджують обставини існування між сторонами аналогічних відносин та здійснення позивачем відповідачу інших поставок на тих самих умовах. Так, за видатковою накладною від 28.05.2019 постачальником товару є Фізична особа - підприємець Ульчич І.І., а не позивач у справі, а по видатковій накладній від 13.08.2020 у матеріалах справи відсутні докази оплати. Більш того, обставини виконання відповідачем його зобов`язань за іншими поставками, не підтверджують обставини поставки позивачем відповідачу товару за спірною накладною, відтак видаткові накладні № РН119-19 від 28.05.2019 на суму 40 922, 00 грн та № РН081-20 від 13.08.2020 на суму 43 241, 00 грн не можуть бути належними доказами поставки за спірною накладною в листопаді 2020 року.

Позивачем, в якості доказів його послідовної поведінки щодо здійснення спроб отримати від відповідача оплату за поставлений за спірною накладною товар, надані скріншоти спілкування у месенджері "Viber" щодо виконання зобов`язання впродовж лютого-травня 2021 року між Алою та директором відповідача. Проте, в матеріалах справи відсутні докази із яких би вбачалося, що Алла (Миронівна) є представником позивача (діє від імені останнього за дорученням), або перебуває з ним у трудових відносинах, та що номер телефону абонента - директора відповідача дійсно належить директору відповідача, а також що переписка велася щодо оплати саме по видатковій накладній № РН226-20, оскільки у переписці зазначено номер рахунку № 001-20 на суму 55976,00 грн., в той час як у спірній накладній на суму 55881 вказано рахунок № 226-20. Тобто в матеріалах справи відсутні докази, які б дали можливість суду ідентифікувати осіб скріншоти спілкування яких додані до матеріалів справи, як і встановити, що переписка велася саме щодо оплати по спірній накладній.

Відповідно, надані докази не підтверджують обставин укладення між сторонами договору у спрощений спосіб шляхом підписання видаткової накладної № РН226-20 саме уповноваженими особами сторін спору.

При відсутності факту визнання відповідачем факту поставки, і навіть запереченні такого факту, відсутності (не наданні) інших документів, які підтверджують факт поставки товару, суд не може дійти висновку про наявність у відповідача зобов`язань по оплаті товару на суму 55 881, 00 грн.

Щодо наданої позивачем у матеріали справи нотаріальної заяви свідка ОСОБА_2 , в якій остання підтверджує обставини доставки нею за доручення позивача товару відповідачу за видатковою накладною № РН226-20 від 03.11.2020, обставини прийняття відповідачем такого товару та обставини здійснення нею листування з директором відповідача у месенджері "Viber" щодо виконання зобов`язань по оплаті поставленого товару, то вказана заява не може бути прийнята судом в якості належного доказу, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

З огляду на наведені положення, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів, із яких би вбачалося, що Алла Миронівна діяла від імені позивача за дорученням, та відсутність у матеріалах справи документів на підтвердження факту транспортування товарів із Львова до Києва, рахунку на оплату, який мав виставлятись саме позивачем, відсутності ф документів, які підтверджують, що свідок перебував з позивачем в трудових відносинах, та суперечливості викладеного в переписці даним видаткової накладної, відсутності печатки відповідача на накладній, факту хоч часткової оплати товару з даної накладної, показання свідка суд не бере до уваги.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Відповідно до діючого законодавства обставини щодо виникнення між учасниками спору правовідносин купівлі - продажу та обставини поставки позивачем відповідачу 03.11.2020 товару на суму 55 881, 00 грн мають бути відображені у певних документах (письмових первинних документах, оформлених належним чином), а відтак не можуть бути підтверджені показаннями свідка.

Окрім вищезазначеного, судом враховано, що позивачем не надано до матеріалів справи копію рахунку № 226-20 від 02.11.2020, на який міститься посилання у спірній накладній, не надано доказів відображення даної операції в податковому обліку позивача, та що відповідачем жодної оплати по спірній накладній не здійснено, і взагалі позивачем не надано доказів здійснення відповідачем на його користь будь-яких оплат, в тому числі і за раніше здійснені поставки (про здійснення яких позивач стверджує).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 19.02.2020 у справі № 915/675/19, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання.

Надані позивачем докази на підтвердження факту поставки товару у своїй сукупності не відповідають критерію переконливості та вірогідності.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не є вірогідними на доведення факту поставки відповідачу товару 03.11.2020 на суму 55 881, 00 грн, так як такі докази не є логічними та не є послідовними, і спростовані з боку відповідача переконливими та логічними поясненнями.

Враховуючи, що обставини здійснені між сторонами господарської операції за видатковою накладною № РН226-20 від 03.11.2020 на суму 55 881, 00 грн з поставки товару суд не визнав доведеними належними та допустимими доказами, обставини порушення з боку відповідача його зобов`язань по оплаті поставленого товару та правильності розрахунків позивача розмірів інфляційних втрат та 3 % річних суд не встановлював.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав переконливих доказів, які б підтвердили факт укладання договору у спрощений спосіб та факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 55 881, 00 грн за спірною накладною, а відповідач факт поставки товару заперечує.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до наведеної норми суд покладає судовий збір на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача, з огляду на відмову у позові.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Яєчник Тетяні Юріївні у задоволення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "32 Дент" про стягнення 62 145, 72 грн.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на Фізичну особу-підприємця Яєчник Тетяну Юріївну ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя? Г. П. Бондаренко - Легких