ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2022 Справа № 914/3181/21

За позовом: Приватного підприємства «Арт-Енерго», с. Сокільники, Львівська область

до відповідача: Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», м. Київ

про стягнення 1 230 284, 13 грн.

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі Пришляк М.С.

Представники:

Від позивача: Перунов В. В.

Від відповідача: Кравченко Р. Ю.

Суть спору:

Позовну заяву подано Приватним підприємством «Арт-Енерго» до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення 1 230 284, 13 грн.

Ухвалою суду від 28.10.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 22.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.12.2021.

Ухвалою від 06.12.2021 відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Страхова компанія «ІНГО» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

14.12.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 11.01.2022, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

Ухвалою від 28.12.2021 відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Страхова компанія «ІНГО» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.01.22 задоволено клопотання ПП «Арт-Енерго» про поновлення строку на подання доказів, продовжено підготовче провадження на 30 днів з 24.01.2022 та відкладено підготовче засідання на 08.02.2022.

Ухвалою від 08.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 10.03.2022.

Ухвалою суду від 10.03.2022 відмовлено АТ «Страхова компанія «ІНГО» у задоволенні клопотання про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції, розгляд справи по суті відкладено на 12.04.2022.

Ухвалою від 24.03.2022 задоволено клопотання АТ «Страхова компанія «ІНГО» про участь в судовому засіданні 12.04.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судове засідання 12.04.2022 в режимі відеоконференції представник позивача з`явився, дав пояснення по суті спору. Позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання з`явився в режимі відеоконференції, дав пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань страховика за Договором страхування №640589219.19 в частині здійснення страхового відшкодування в розмірі 1 056 000,00 грн. Як вказує позивач, підставою для виплати страхувальнику (позивачу) суми відшкодування є страховий випадок, який стався із застрахованим транспортним засобом (AUDI А6, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ПП «Арт-Енерго») 18.10.2019, а саме - незаконне заволодіння автомобілем невідомими особами. Внаслідок відмови відповідача у виплаті позивачу суми страхового відшкодування, останнім також нараховано 3% річних та інфляційні.

Позиція відповідача.

Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Посилається на неподання позивачем (страхувальником) усіх документів, що необхідні для виплати страховиком страхового відшкодування, зокрема свідоцтва про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія та заяви на виплату страхового відшкодування, відтак вважає, що у відповідача не виникло обов`язку по виплаті страхового відшкодування. Враховуючи наведене, відповідачем вказано, що позивачем безпідставно нараховано штрафні санкції в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, а розмір страхового відшкодування останнім визначено з порушенням умов Договору страхування - без вирахування суми зносу у розмірі 142 348,80 гривень, передбаченого п. 10.2.6. договору. В позові просить відмовити.

Обставини справи.

14.02.2019 між ПП «Арт-Енерго» (позивач, за договором - страхувальник) та ПрАСК «Інго Україна, з 31.03.2020 - АТ «Страхова компанія «ІНГО» (відповідач, за договором - страховик) укладено Договір страхування №640589219.19, предметом якого визначено майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом AUDI А6, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ПП «Арт-Енерго». Страховою сумою ТЗ згідно з п.2.1 договору зазначено 1 056 000,00 грн, строк дії договору - до 24:00 год. 13.02.2020 (п.5.1).

Вказаний договір укладено за місцезнаходженням філії страховика у м. Львів (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 80А).

Відповідно до п.2.2 договору страхування, в перелік можливих страхових випадків включено зокрема угон, на випадок настання якого сторонами передбачено обов`язок страховика виплатити відповідне страхове відшкодування.

18.10.2019 відбулось незаконне заволодіння невідомими особами застрахованим транспортним засобом, про що внесено відомості у ЄДРДР за №0001587, правова кваліфікація ч.3 ст.289 КК України.

21.10.2019, на виконання умов договору страхування, представник позивача за Довіреністю №21/10/19 від 21.10.2019 - ОСОБА_1 , повідомив відповідача (за місцезнаходженням філії у м. Львів) про страховий випадок заповнивши повідомлення про страхову подію.

З повідомлення про страхову подію від 21.10.2019 вбачається, що 17.10.2019 ОСОБА_1 припаркував застрахований автомобіль за адресою АДРЕСА_1 , а 18.10.2019 о 08:00 год виявив відсутність вказаного транспортного засобу.

Згідно з п.п. 8.2, 8.2.15 Договору страхування страхувальник, водій чи їх представник зобов`язані надати страховику всі документи передбачені п. 11 Договору, що стосуються страхового випадку та його наслідків.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, до матеріалів страхової справи було долучено довідку Пустомитівського відділу поліції у Львівській області (про вилучення ключів від викраденого автомобіля) з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, довідку Залізничного відділу поліції у Львівській області від 18.10.2019, довідку про хід розслідування у кримінальному провадженні № 0001587, а також надано відеозапис на якому зафіксовано момент викрадення застрахованого автомобіля.

Відповідно до рапорту аварійного комісара, який був складений 18.10.2019 о 10:10 год, документи - свідоцтво про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія ОСОБА_1 надані не були, так як останній забув їх на роботі.

З Довідки №11465/38/01-19 від 18.10.2019 Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, виданої гр. ОСОБА_1 , вбачається, що останній звертався з письмовою заявою з приводу втрати з власної необережності паспорта громадянина України, водійського посвідчення та технічного паспорта автомобіля Ауді НОМЕР_1 номер НОМЕР_2 .

Згідно посвідченої нотаріусом заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 11.08.2021 зазначено, що 16.01.2020 в офісі за місцезнаходженням Львівської філії відповідача, працівниками останнього була заповнена на відповідній формі заява на виплату страхового відшкодування та прочитана, підписана і скріплена печаткою директором ПП «Арт-Енерго» ОСОБА_2 .

Згідно з п.10.1 Договору страхування №640589219.19, після одержання всіх необхідних документів (відповідно до п.11 Договору), рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15 робочих днів. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату.

При незаконному заволодінні ТЗ виплата відшкодування здійснюється з урахуванням франшизи, зносу за період дії Договору страхування (згідно р.16 Правил) та не раніше ніж через 2 місяці після внесення інформації про факт незаконного заволодіння застрахованого ТЗ та ЄРДР (п. 10.2.6).

Як зазначено позивачем у позовній заяві, останній вважає, що з 16.01.2020 у відповідача виник обов`язок протягом 15 робочих днів прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування. Крайній строк для прийняття такого рішення - 06.02.2020, а починаючи з 06.02.2020 у відповідача виник обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування протягом 15 робочих днів. Крайній строк виплати - 27.02.2020.

27.03.2020 адвокатським об`єднанням «Статус-Кво», у зв`язку з наданням правової допомоги ПП «Арт-Енерго», надіслано адвокатський запит до Львівської філії ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про надання інформації щодо прийнятого рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування, а також про надання копій усіх документів з страхової справи.

Листом від 10.04.2020 №2158012 АТ «Страхова компанія «ІНГО» надано відповідь на вказаний адвокатський запит, згідно якого зазначено, що станом на 10.04.2020 страхувальником не надано всі документи, передбачені розділом 11 Договору, з огляду на що страховик позбавлений можливості прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування, а також зазначено про право страхувальника на ознайомлення з матеріалами справи за місцезнаходженням юридичної особи у м. Києві.

З метою з`ясування, яких саме документів не вистачає страховику для прийняття рішення щодо страхової виплати, представником страхувальника 04.08.2020 надіслано адвокатський запит.

Листом від 12.08.2020 №1939 АТ «Страхова компанія «ІНГО» надано відповідь на вищевказаний адвокатський запит, згідно якого зазначено перелік документів, визначених розділом 11 Договору страхування, та вказано, що згідно з положеннями п.11.22 договору, документи повинні бути надані страховику не пізніше 90 робочих днів з моменту настання страхового випадку (або з моменту першої можливості одержання документів, строк видачі яких визначений законодавством або обставинами іншого характеру).

13.11.2020 адвокатським об`єднанням «Статус-Кво» надіслано адвокатський запит до Львівської філії АТ «Страхова компанія «ІНГО» про надання належним чином завіреної копії заяви про виплату страхового відшкодування від 16.01.2020, що була підписана ПП «Арт-Енерго» та подана у Львівську філію АТ «СК «ІНГО».

У зв`язку з неотриманням відповіді на зазначений адвокатський запит, 15.01.2021 представник страхувальника повторно звернувся з адвокатським запитом до страховика.

Листом від 29.01.2021 №221 АТ «Страхова компанія «ІНГО» надано відповідь на адвокатський запит, та вказано, що на момент складання листа заяву на виплату страхового відшкодування від ПП «Арт-Енерго» надано не було.

13.04.2021 ПП «Арт-Енерго» надіслано на адресу Львівської філії АТ «Страхова компанія «ІНГО» заяву про виплату страхового відшкодування (повторну).

Листом від 19.05.2021 №958 у відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування від 13.04.2021 АТ «Страхова компанія «ІНГО» зазначено, що станом на 19.05.2021 документи, передбачені п.11 Договору страхування не надані.

Враховуючи наведене, ПП «Арт-Енерго» вважає, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» умисно самоусунулась від виконання умов Договору страхування, оскільки останньою не зазначено та не конкретизовано, які саме документи страхувальником не надано.

В підтвердження обставин, викладених у позовній заяві позивачем долучено посвідчену нотаріусом заяву свідка ОСОБА_1 від 11.12.2021, в якій свідком описано обставини, що стосувались факту втрати останнім документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію викраденого транспортного засобу та посвідчення водія.

Відтак, з метою захисту своїх прав, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 1 056 000,00 грн, а також 123 235,20 грн інфляційних збитків та 3% річних у розмірі 51 048,93 грн за прострочення виконання зобов`язання відповідачем.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на те, що в порушення п.п. 11.11, 11.12 Договору страхування, страхувальником не надано страховику свідоцтво про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія, що безпосередньо впливає на збереження застрахованого автомобіля та відповідно підвищує ступінь страхового ризику, так як, особи, які незаконно заволоділи застрахованим транспортним засобів, можуть безперешкодно пересуватись викраденим автомобілем. Відповідно, дана підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування не є формальною підставою, а безпосередньо впливає на обставини настання випадку.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджені головою правління ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», у котрих містяться, зокрема порядок і умови здійснення страхових виплат, строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат, причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до п. 11.22 Договору страхування, документи повинні бути надані страховику не пізніше 90 робочих днів з моменту настання страхового випадку (або з моменту першої можливості одержання документів, строк видачі яких визначений законодавством або обставинами іншого характеру. Аналогічне положення викладено у п.13.3 Правил. добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Крім того, в підтвердження своєї позиції АТ «Страхова компанія «ІНГО» посилається на те, що заява на виплату страхового відшкодування від 13.04.2021 була надана позивачем відповідачу 07.05.2021, що підтверджується внутрішнім вхідним номером 1042 на документі, в той час як страховий випадок настав 18.10.2019.

У відповідності до п.п. 12.1, 12.1.9. Договору страхування, підставою для відмови у виплаті страховою відшкодування є: якщо страхувальник, водій чи їх представник не виконав обов`язків передбачених умовами договору страхування (згідно п.8 Полісу) та Правилами.

Згідно з п.п. 12.2., 12.2.9 Договору страхування, страховик має право цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник чи його представник порушили строк встановлений п. 11.22 Договору страхування.

Страховик має право цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник чи його представник не надав документи, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, чи подав документи, оформленні з порушенням дійсних норм (відсутні номер, печатка чи дата, наявність виправлень) та такі, що містять недостовірну інформацію (п. 12.2.4 Договору страхування).

Відповідач також звертає увагу на те, що на думку останнього позивачем безпідставно нараховано штрафні санкції в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, а розмір страхового відшкодування визначено з порушенням умов Договору страхування - без вирахування суми зносу у розмірі 142 348,80 гривень, передбаченого п. 10.2.6. договору

Враховуючи наведені обставини, відповідач вважає що спір виник внаслідок порушення позивачем умов Договору страхування, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Оцінка суду.

Згідно з статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За змістом ст.1 ЗУ «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ч.1 ст.16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ч.2 ст.8 ЗУ «Про страхування»).

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про страхування», правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити, зокрема: порядок і умови здійснення страхових виплат; строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 ЗУ «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.589 ЦК України, п.5 ч.1 ст.21 ЗУ «Про страхування», страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Наведені умови та правила страхування, викладені в актах цивільного законодавства, Правилах добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), що конкретизовані в укладеному між сторонами договорі, є елементами механізму правового регулювання цивільних відносин, що виникли між сторонами на підставі зазначеного договору.

Усі наведені договірні умови та правила є обов`язковими для сторін, вони визначають зміст укладеного договору, який сторонам належить виконувати саме відповідно до його умов.

За правилом ч.2 ст.6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до змісту ч.1 ст.628 ЦК визначено, що зміст договору, у першу чергу, становлять умови, визначені на розсуд сторін.

При цьому, загальні умови виконання зобов`язання визначені у ст.526 ЦК, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання є таке, що здійснене відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Розділом 11 укладеного між сторонами Договору страхування від 14.02.2019 №640589219.19 передбачено перелік документів, необхідних для виплати страхового відшкодування.

Зокрема, п.11.11 Договору страхування передбачає надання оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а п.11.12 передбачає надання страхувальником посвідчення водія або виданий замість нього тимчасовий дозвіл на право керування ТЗ.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія не були надані позивачем страховику.

Ненадання своєчасно страхувальником документів, передбачених п.11 договору страхування, є порушенням умов вказаного договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як слідує з пояснень відповідача, наданих в судових засіданнях, та викладених у відзиві на позовну заяву, в даному випадку, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування було ненадання страхувальником оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія.

Посилання позивача на ненадання страховику вказаних вище документів у зв`язку з їх втратою судом до уваги не приймаються, оскільки Договором страхування чітко передбачений обов`язок страхувальника подати документи, поважність причин ненадання таких документів не звільняє страхувальника від обов`язку їх подачі.

Щодо заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , котра долучена позивачем до позовної заяви, як доказ подачі страхувальником страховику заяви на виплату страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (ч. 2 ст. 87 ГПК України).

Пунктом 11.3 Договору страхування передбачено подачу страхувальником заяви страхувальника/ вигодонабувача/ правонаступників/ постраждалої 3-ї сторони на виплату страхового відшкодування.

З огляду на те, що заява на виплату страхового відшкодування є письмовим доказом, відповідно дана обставина (факт заповнення та подачі заяви) не може бути підтверджена в заяві свідків, а підтверджується подачею письмового доказу, тобто копією заяви на виплату страхового відшкодування з зазначенням вхідного номеру або доказами такого направлення на адресу страховика.

Крім того, суд звертає увагу позивача на положення п. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого, підставою для відмови у здійснення страхового відшкодування (страхової виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Як слідує з документів, що містяться в матеріалах справи, заява на виплату страхового відшкодування від 13.04.2021 була надана позивачем відповідачу 07.05.2021, в той час як страховий випадок настав 18.10.2019. Докази, що підтверджують отримання відповідачем заяви позивача на виплату страхового відшкодування у встановлений законом строк в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, страхувальником порушено передбачений Законом строк для подачі заяви на виплату страхового відшкодування, що у відповідності до приписів п.37.1вищевказаного Закону є самостійною підставою для відмови у страховій виплаті, так як річний строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15.

Зважаючи на обов`язкові положення, сформульовані в Законі та умовах Договору страхування, а також відсутності в матеріалах справи доказів надання страхувальником страховику всіх документів, необхідних для виплати страхового відшкодування (оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, а також заяви на виплату страхового відшкодування, поданої у встановлений Законом строк), суд дійшов висновку про правомірність дій та рішень страховика (відповідача) у спірних правовідносинах, які відповідають умовам договору.

За встановлених фактичних обставин справи та відповідно до умов договору страхування виплата страхового відшкодування не здійснюється, дії страхової компанії щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є правомірними, а отже, підстави для стягнення страхового відшкодування, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань - відсутні.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного суду від 17.10.2018 у справі №711/4458/16-ц та Постанові Верховного суду від 20.06.2020 у справі №640/8214/15.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України ).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено прав позивача, а наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку в позові відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд констатує, що при розгляді даної справи судом враховано та здійснено належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються спірної заборгованості за Договором страхування з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача і відображення їх у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Судові витрати.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові відмовлено повністю, відтак витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю

Повне рішення складено 18.04.2022

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.