ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02 травня 2022 рокуСправа № 922/1023/21(912/516/22)

Суддя Господарського суду Кіровоградської області Коваленко Н.М.,

розглянувши в межах справи №922/1023/21 від 22.06.2021

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" (далі - ТОВ "Техніка і технології"), код ЄДР 36584896, вул. Соборна, 22, кв. 103, м. Кропивницький, 25009

заяву №02-02-93/189 від 23.04.2022 ТОВ "Техніка і технології", код ЄДР 36584896, вул. Соборна, 22, кв. 103, м. Кропивницький, 25009, в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Вербицького О.В., ІПН , вул. Співдружності, 82-4, м. Кривий Ріг, 50084

про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду 26.04.2022 через систему "Електронний суд" надійшла заява ТОВ "Техніка і технології" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Вербицького О.В. про видачу судового наказу з вимогами:

1. Прийняти заяву про видачу судового наказу до розгляду в межах справи №922/1023/21 про банкрутство ТОВ "Техніка і технології".

2. Видати судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроліга Трейд" (, вул. Шевченка, 48, кв. 4, м. Кропивницький, 25006) на корись Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і Технології" (код ЄДР 36584896, вул. Співдружності, 82-4, м. Кривий Ріг, 50084) 70 990,00 грн. 00 коп.

3. Відстрочити сплату судового збору та покласти на боржника витрати по сплаті судового збору в сумі 248,10 грн. 00 коп.

Розглянувши подану заяву, вважаю за необхідне зазначити таке.

Постановою від 21.04.2022 господарський суд визнав ТОВ "Техніка і технології" банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру щодо банкрута - ТОВ "Техніка і технології", призначив ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Вербицького О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Згідно з ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 12 ГПК України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного). Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

За п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України - господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках, в тому числі, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з ч. 1-3 ст. 7 КУзПБ - господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 2 481,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 248,10 грн.

Проте, до заяви стягувача про видачу судового наказу не додано доказів сплати судового збору у розмірі 248,10 грн. Разом з цим, в прохальній частині заяви заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору та покладення на боржника витрати по сплаті судового збору в сумі 248,10 грн.

В обґрунтування такої вимоги зазначено, що заявник знаходиться в стані припинення, з рахунків банкрута знято арешт, відбувається переоформлення рахунку на ліквідатора, тому не має можливості сплатити судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Приписи вказаної вище норми права передбачають право суду, з урахуванням майнового стану сторони, відстрочити або розстрочити сплату судового збору лише за наявності викладених вище умов, тоді як законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №912/3514/20.

Так, з системного аналізу змісту ст. 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що положення пунктів 1 та 2 ч. 1 вказаної статті не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №940/2276/18.

Таким чином, виходячи з того, що ТОВ "Техніка і технології" не підпадає під категорію осіб, яким суд, враховуючи майновий стан, може своєю ухвалою за їх клопотанням відстрочити сплату судового збору, а заява не спрямована на захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, господарський суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання заявника, викладеного у п. 3 прохальної частини заяви №02-02-93/189 від 23.04.2022 про видачу судового наказу.

Таким чином, позаяк в даному випадку відсутні підстави для відстрочення сплати судового збору, суд відмовляє у задоволенні вимоги заявника про відстрочення сплати судового збору.

Відтак, заявником не дотримано вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Крім того, господарський суд звертає увагу заявника, що всі копії документів, додані до заяви про видачу судового наказу, не засвідчені належним чином, а деякі взагалі не піддаються читанню.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Отже, суд відмовляє у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Керуючись ст. 150, 152-154, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ТОВ "Техніка і технології", викладеного у п. 3 прохальної частини заяви №02-02-93/189 від 23.04.2022 про видачу судового наказу, відстрочити сплату судового збору - відмовити.

Відмовити ТОВ "Техніка і технології" у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроліга Трейд" 70 990,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали надіслати ТОВ "Техніка і технології" та ТОВ "Агроліга Трейд" засобами поштового зв`язку та ТОВ "Агроліга Трейд" на e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

Суддя Н.М. Коваленко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/sud5013.