ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2022 р. Справа №914/2634/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Марка Р.І.

Матущака О.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «НАК» за № 554 від 08.12.2021

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2021 (повний текст рішення 15.11.2021, м. Львів, суддя О.З. Галамай)

у справі № 914/2634/21

за позовом: Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «НАК», м. Львів

про стягнення 87 120,00 грн,

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до «Торгівельно-промислова компанія НАК» про стягнення 87 120, 00 грн за договором поставки №209 від 30.03.2020.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем строку для поставки товару, встановленого договором поставки №209 від 30.03.2020. На підставі пункту 10.3 договору позивач просив стягнути з відповідача 47 520, 00 грн пені та 39 600, 00 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.11.2021 позов Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія НАК» на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» 47 520, 00 грн. пені, 19 800, 00 грн штрафу. В решті в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «НАК» подало апеляційну скаргу за № 554 від 08.12.2021, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2021 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 47 520,00 грн. пені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме, скаржник стверджує, що встановивши, що штраф 0,5 % від суми не поставленого товару за кожен день прострочення визначений в договорі з порушенням ч. 2 ст. 549 ЦК України, суд повинен був відмовити в його стягненні.

Також, апелянт стверджує, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості одночасного стягнення штрафу і пені. Апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №912/1153/19, від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17, від 16.04.2018 у справі №904/149/17, від 30.08.2018 у справі № 902/1054/18, від 06.03.2018 у справі №910/9040/17, від 27.01.2020 у справі № 910/5051/19, від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 18-20 від 07.02.2022, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2020 року між Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія НАК» (продавець) було укладено договір поставки № 209 (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався у порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі по тексту товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угод до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 2.1. договору детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару мітиться в додатках (специфікаціях) та додаткових угодах до цього договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього договору.

Відповідальність сторін передбачена у розділі 10 договору, зокрема у пункті 10.3 договору зазначено, що у разі порушення строків поставки товару згідно даного договору, постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

Між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору, в якій передбачено поставку гідроциліндрів ГЦ 220_160_2800 у кількості 2 штуки, ціною 396 000, 00 грн. Термін поставки: 70 календарних днів від дати підписання додаткової угоди.

Як ствердив позивач, зазначена додаткова угода ним підписана 23.09.2020, а відповідачем 02.11.2020.

На виконання умов договору, відповідач 05.02.2021 поставив позивачу 2 гідроциліндри ГЦ 220_160_2800 вартістю 396 000, 00 грн, що підтверджено видатковою накладною № 0313 від 02.02.2021.

31.01.2021 позивач оплатив вартість поставленого товару.

Враховуючи порушення відповідачем строку поставки товару, позивач просив стягнути з відповідача 47 520, 00 грн пені та 39 600, 00 грн штрафу.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Оскільки апелянт оскаржує рішення частково, суд апеляційної інстанції переглядає рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2021 у частині стягнення пені.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, відповідач зобов`язався поставити позивачу товар впродовж 70 календарних днів з дати підписання додаткової угоди.

Додаткова угода № 1 підписана відповідачем 02.11.2020. Тобто строк поставки становив з 03.11.2020-11.01.2021.

Проте відповідач поставив товар позивачу 05.02.2021, тобто з порушенням строку поставки на 24 календарні дні. Зазначений факт не заперечується відповідачем.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 10.3. договору погоджено, що у разі порушення строків поставки товару відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення, а у разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних - штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) Товару.

Позивач нарахував відповідачу 47 520, 00 грн пені за період з 12.01.2021 по 04.02.2021 та 39 600, 00 грн штрафу.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Проаналізувавши пункт 10.3. договору слід дійти висновку, що 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення є пенею, а не штрафом.

При цьому, неправильне зазначення сторонами в договорі такої санкції як пені не змінює її суті.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 08.02.2017 року у справі № 910/29752/15 сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення 47 520, 00 грн пені, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 викладено правову позицію, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

А відтак, необґрунтованими є твердження апелянта щодо неможливості одночасного стягнення штрафу та пені.

Посилання апелянта на судову практику Верховного Суду, судом оцінюються критично. Адже, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

За таких обставин, рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2021 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному рішенні суду.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід покласти на апелянта, в порядку ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «НАК» за № 554 від 08.12.2021 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.11.2021 у справі № 914/2634/21 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Р.І. Марко

Суддя О.І. Матущак