УХВАЛА

13 квітня 2022 року

м. Київ

Справа № 915/1610/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. (доповідач), Білоуса В.В., Картере В.І.

учасники справи:

позивач - Приватне підприємство фірма "Сідкорн"

відповідач - Фізична особа-підприємець Кравченко Ігор Володимирович,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства фірма "Сідкорн" за вх. № 1378/2022

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021

у складі колегії суддів: Богацької Н.С. (головуюча), Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

та на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.09.2021

у складі судді Давченко Т.М.

у справі за позовом Приватного підприємства фірма "Сідкорн"

до Фізичної особи-підприємця Кравченка Ігоря Володимировича

про стягнення 376 843 грн,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Приватне підприємство фірма "Сідкорн" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кравченка Ігоря Володимировича про стягнення 376 843 грн матеріальної шкоди, що є вартістю відновлення пошкодженого приміщення; витрати, понесені на сплату судового збору та витрати, понесені на професійну правничу допомогу.

22.09.2021 рішенням Господарського суду Миколаївської області, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021, у справі № 915/1610/20 у задоволенні позову Приватного підприємства фірма "Сідкорн" відмовлено.

02.12.2021 складено повний текст постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру судових рішень.

14.02.2022 (згідно з відміткою на поштовому конверті) Приватним підприємством фірма "Сідкорн" надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження, скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.09.2021 у справі № 915/1610/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

16.02.2022 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: доповідача - Пєскова В.Г., суддів: Білоуса В.В., Картере В.І.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства фірма "Сідкорн", Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини сьомої статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень позов у зазначеній справі подано у грудні 2020 року.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є стягнення 376 843 грн матеріальної шкоди, що значно менше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного законодавства свідчить про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Підставами касаційного оскарження судових рішень у справі № 915/1510/20 скаржник вказує пункти 1 та 3 частини другої статті 287 та частину першу статті 311 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд зазначає, що під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги судом взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію з розгляду такого спору.

При цьому слід відзначити, що подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, передбачених підпунктами а), б) в), г) пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд з власної ініціативи таких підстав не вбачає. До того ж зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконним, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою Приватного підприємства фірма "Сідкорн" немає.

Окремі посилання скаржника, викладені в касаційній скарзі, на постанови Верховного Суду не формують чітких підстав касаційного оскарження у розумінні частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 про неприйнятність у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) статті 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до пункту 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. При цьому в аспекті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також взято до уваги наявність або відсутність питання справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак ЄСПЛ не визнав факту висвітлення заявницею належним чином обставин порушення процесуальних гарантій, наданих пунктом 1 статті 6 Конвенції, в контексті обов`язку справедливого провадження в судах першої та другої інстанцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

При цьому Верховний Суд зазначає, що розгляд касаційних скарг покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства фірма "Сідкорн" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.09.2021 у справі № 915/1610/20, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства фірма "Сідкорн", клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження колегією суддів не розглядається.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/1610/20 за касаційною скаргою Приватного підприємства фірма "Сідкорн" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.09.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді В. Білоус

В. Картере