ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року Справа № 924/159/14 (910/6053/19)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засіданні Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача не з`явився

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2022 у справі №924/159/14 (910/6053/19) (повний текст складений 24.01.2022, суддя І.В. Заярнюк)

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", м. Хмельницький

до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", м. Київ

про стягнення 14 653,03 грн. інфляційних втрат, 4 176,28 грн. 3% річних

в межах справи № 924/159/14

за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Національної акціонерної компанії Украгролізинг

до Товариства з обмеженою відповідальністю Октант-Центр

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2022 у справі №910/6053/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про стягнення 14 653,03 грн інфляційних втрат, 4 176,28 грн 3% річних задоволений.

Стягнуто з Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" 14 653,03 грн. інфляційних втрат, 4 176,28 грн 3% річних, 8644,50 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Вказане рішення мотивоване тим, що невиконання відповідачем як боржником грошового зобов`язання з повернення безпідставно сплачених коштів є триваючим правопорушенням, тому право на позов у ТОВ "Октант-Центр" про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України 14 653,03 грн інфляційних втрат, 4176,28 грн 3% річних виникло з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками (08.05.2016 - 08.05.2019), які передували подачі такого позову.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2022 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь скаржника судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у відповідача виник обовязок у поверненні безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 530 ГПК України. У рішенні суду першої інстанції не зазначено про те, що позивач звертався до відповідача з вимогою у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, а тому строк повернення 46 530,25 грн не наступив.

Листом від 22.02.2022 матеріали справи №924/159/14 (910/6053/19) витребовувалися з господарського суду Хмельницької області.

17.03.2022 матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2022 поновлений строк на апеляційне оскарження. Відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2022 у справі №924/159/14 (910/6053/19). Розгляд апеляційної скарги призначений на 26.04.2022 об 11:00 год.

В судове засідання представники сторін не з`явилися. Про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином.

26.04.2022 на адресу суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що внаслідок російської військової агресії 24.02.2022 та введенням військового стану в Україні, на сьогодні повноважний представник Національної акціонерної компанії "Украгролізинг", який приймає участь у вказаній справі, не має фізичної можливості отримати доступ до матеріалів справи №924/159/14, а отже належним чином підготуватися до судового засідання.

Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів, враховуючи те, що суди у період воєнного стану не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву в даному судовому засіданні за відсутності представників позивачів у справі.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 порушено провадження у справі №924/159/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр", визнано грошові вимоги ініціюючих кредиторів до боржника в загальній сумі 789 819,70 грн, в тому числі Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" в особі Хмельницької філії в сумі 301 386,11 грн.

ТОВ "Октант-Центр" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про стягнення 14 653,03 грн інфляційних втрат, 4 176,28 грн 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018 у справі №924/159/14, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019, було відмовлено у задоволенні позовної заяви ТОВ "Октант-Центр" до ДПАТ "НАК "Украгролізинг" про стягнення 46 530,25 грн. безпідставно отриманих коштів, сплачених позивачем на користь відповідача згідно платіжного доручення № 189 від 08.09.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 передано справу №910/6053/19 за позовом ТОВ "Октант-Центр" до ДПАТ "НАК "Украгролізинг" про стягнення 14 653,03 грн. інфляційних втрат, 4 176,28 грн 3% річних за підсудністю до Господарського суду Хмельницької області для розгляду в межах справи № 924/159/14 про банкрутство ТОВ "Октант-Центр".

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №910/6053/19 відмовлено у позові ТОВ "Октант-Центр" до ДПАТ "НАК "Украгролізинг" про стягнення 14 653,03 грн інфляційних втрат, 4 176,28 грн 3% річних.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Октант-Центр" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №910/6053/19 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.07.2021 у справі касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2020 у справі №910/6053/19 (№924/159/14) скасовано. Справу №910/6053/19 (№924/159/14) направлено на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

При цьому, суд касаційної інстанції вказав на те, що суди попередніх інстанцій передчасно, без визначення моменту виникнення зобов`язання з повернення безпідставно сплачених грошових коштів в порядку статті 1212 ЦК України вказали на необхідність застосування в цьому випадку приписів статей 536, 1214 ЦК України, не врахували позиції як Великої Палати Верховного Суду так і Верховного Суду, що містять висновки про застосування норм матеріального права, зокрема 625, 1212, 1214 ЦК України, не дослідили та не дали належної правової оцінки як наявної у відповідача перед позивачем заборгованості, так і періоду, потягом якого мало місце невиконання відповідачем грошового зобов`язання, не здійснили перевірку нарахувань інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням встановленого строку (терміну) виконання зобов`язання з повернення суми в порядку статті 1212 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 14 653,03 грн інфляційних втрат, 4 176,28 грн 3% річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України в розмірі 46 530,25 грн.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017 відмовлено у позові ТОВ "Октант-центр" до Державного публічного акціонерного товариства "НАК" Украгролізинг" про стягнення 46 530,25 грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 скасовано ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017р. в частині відмови у позові ТОВ "Октант-центр" до Державного публічного акціонерного товариства "НАК" Украгролізинг" про стягнення 46 530,25 грн; провадження в частині розгляду позовної заяви ТОВ "Октант-центр" припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.08.2017р. скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі №924/159/14; справу передано на розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

За результатами нового апеляційного розгляду, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017 у справі №924/159/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 касаційну скаргу ТОВ "Октант-Центр" задоволено частково; постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017 у справі №924/159/14 скасовано; справу №924/159/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

При цьому, суд касаційної інстанції вказав на те, що місцевий суд, в порушення приписів ч. 1 ст. 261 ЦК України, застосував позовну давність при розгляді спору у даній справі без встановлення факту порушення прав ТОВ "Октант-центр", проте, суд апеляційної інстанції на зазначені вище недоліки місцевого суду уваги не звернув та не дав їм належної оцінки.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018 у справі №924/159/14 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про стягнення 46 530,25 грн позивачу у позові відмовлено.

В ухвалі судом встановлено, що кошти в сумі 46 530,25 грн згідно платіжного доручення №189 від 08.09.2011 були сплачені позивачем на рахунок відповідача безпідставно у відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Однак судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропущенням ним строку позовної давності.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018 залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019 ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі №924/159/14 залишено без змін.

Позивач 10.05.2019 звернувся до господарського суду із вимогою про стягнення із відповідача 14 653,03 грн інфляційних втрат, 4 176,28 грн 3% річних за невиконання зобов`язання з повернення безпідставно сплачених коштів згідно платіжного доручення №189 від 08.09.2011 в сумі 46 530,25 грн.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Таким чином, у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Таким чином, у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 ЦК України.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Колегія суддів зазначає, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання.

В частині щодо встановлення строку (терміну) виконання зобов`язання, слід вказати на те, що в силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В даному випадку, із змісту ст.ст. 1212-1214 ЦК України не випливає, що повернення безпідставно набутого майна (коштів) має відбуватися негайно. Отже строк виконання боржником обов`язку має визначатися моментом пред`явлення вимоги.

Позивачем не подано доказів пред`явлення відповідачу вимоги про виконання зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів.

Наведене унеможливлює встановлення початку перебігу строку виконання боржником обов`язку щодо повернення коштів та періоду прострочення боржником виконання такого обов`язку, оскільки строк виконання боржником такого обов`язку не встановлений, а вимога його виконати не заявлялася.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.08.2020 у справі №923/249/19, від 27.05.2020 у справі №916/1961/19, від 27.03.2019 у справі №905/1313/18; від 23.04.2019 у справі №918/47/18.

Отже місцевий господарський суд неправильно застосував норму ст. 625 ЦК України, не врахувавши положення ст. 530 ЦК України та відсутність доказів пред`явлення вимоги повернути безпідставно збережені кошти.

Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за вказаний ним період задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене, позов задоволенню не підлягає у зв`язку з його безпідставністю.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 з останніми змінами за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.018 у справі №369/6892/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення 14 653,03 грн інфляційних втрат, 4 176,28 грн 3% річних не підлягають задоволенню, тому у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому підлягає скасуванню.

Згідно приписів ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційних вимог Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", а за подання касаційної скарги - на Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг".

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2022 у справі №924/159/14 (910/6053/19) задоволити.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2022 у справі №924/159/14 (910/6053/19) скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким в позові відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" (м. Хмельницький, вул. Озерна, буд. 20, код 30145299) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (м. Київ, вул. Мечникова, буд. 16А, код 30401456) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн.

4. Стягнути з Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (м. Київ, вул. Мечникова, буд. 16А, код 30401456) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" ( м. Хмельницький, вул. Озерна, буд. 20 , код 30145299) 3842,00 витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

4. Господарському суду Хмельницької області на виконання даної постанови видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

6. Справу №924/159/14 (910/6053/19) повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "02" травня 2022 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.