ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3224/21

Господарський суд Київської області у складі судді Лилак Т.Д., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Сідоренка Івана Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Костянтиновича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 )

про стягнення 32 701,24 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Сідоренко Іван Сергійович (позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Костянтиновича (відповідач) про стягнення 32 701,24 грн., з яких: 12084,37 грн. пені, 4910,37 грн. 3% річних та 15706,50 грн. інфляційних втрат. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати, а саме: 2270,00 грн. судового збору та 9600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем обов`язку з поставки товару згідно до умов договору №10/06 від 10.06.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

07.12.2021 на адресу Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечив зазначивши про те, що твердження позивача щодо непостачання товарів за договором №10/06 від 10.06.2020 не відповідають дійсності та спростовуються наявними у відповідача доказами. З огляду на зазначене, на думку відповідача, у позивача відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №911/3224/21 до вирішення пов`язаної справи № 911/3705/20, що перебуває на розгляді в Північному апеляційному господарському суді.

Разом з тим, судом встановлено, що 27.01.2022 Північним апеляційним господарським судом по справі № 911/3705/20 винесено постанову, якою рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2021 у справі № 911/3705/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким задоволено повністю позов Фізичної особи-підприємця Сідоренка Івана Сергійовича до Фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Костянтиновича про стягнення попередньої оплати в сумі 185 000,00 грн.

Таким чином, суд зазначає, що підстави для зупинення провадження у справі №911/3224/21 та задоволення клопотання відповідача, відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

10 червня 2020 року між фізичною особою-підприємцем Сідоренком І.С. та фізичною особою-підприємцем Орловим О.К. був укладений договір №10/06, згідно з умовами якого відповідач зобов`язувався поставити позивачу заготовки на дерев`яні піддони, а позивач зобов`язувався товар прийняти і оплатити.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору, ціна на товар, що поставляється зазначається у специфікаціях (додатках до договору поставки), які є невід`ємною частиною цього договору поставки.

Відповідно до п. 3.2 договору, всі платежі по цьому договору поставки здійснюються позивачем у готівковій та/або безготівковій формі розрахунку на умовах 100% передоплати на підставі виставленого відповідачем рахунку - фактури. Платежі позивача за договором вважаються виконаними в момент списання грошових коштів з банківського рахунку позивача на банківський рахунок відповідача. Позивач не несе відповідальності за ризики, які пов`язані з зарахуванням грошових коштів на банківський рахунок відповідача.

В пункті 4.3. Договору сторони передбачили, що при порушенні строків поставки товару Постачальник сплачує на користь Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з дати підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2020 року включно. Якщо протягом місяця до закінчення строку дії договору жодна із сторін не надасть іншій стороні письмове підтвердження припинення договору, строк дії останнього вважається продовженим на один календарний рік на тих самих умовах, що не потребує укладення сторонами будь-яких інших письмових документів. Така пролонгація договору відбувається щоразу по закінченні чергового строку дії договору, без обмежень кількості повторень.

Згідно з п. 7.2 договору, закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Крім того, відповідно до п. 2 додатку №1 до договору поставки №10/06 Специфікація №1 від 10 червня 2020 року, оплата товару здійснюється на умовах 100% передплати.

На виконання умов договору, відповідачем був наданий позивачу рахунок №15 від 15.06.2020 року, на суму 185 000,00 грн., а позивачем здійснено попередню оплату товару, що підтверджується платіжними дорученнями: №11 від 15 червня 2020 року, на суму 50 000,00 грн.; №12 від 18 червня 2020 року, на суму 35 000,00 грн.; №13 від 23 червня 2020 року, на суму 60 000,00 грн.; №14 від 26 червня 2020 року, на суму 40 000,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

З огляду на те, що договором строк поставки товару не встановлений, 09.11.2020 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про поставку товарів від 09.11.2020 року, зазначеному відправленню було присвоєно трек-номер 305, яке відповідач отримав 29.11.2020 року.

З урахуванням приписів ч.2 ст.530 ЦК України та враховуючи правила перебігу та закінчення строків, кінцевим строком поставки товару було 07.12.2020 року.

Враховуючи те, що відповідач товар, оплачений позивачем, не поставив, у провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/3705/20 за позовом фізичної особи-підприємця Сідоренка Івана Сергійовича до фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Костянтиновича про стягнення 185 000,00 грн. попередньої оплати.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 по справі №911/3705/20, яка набрала законної сили, стягнуто з Фізичної особи - підприємця Орлова Олександра Костянтиновича на користь Фізичної особи - підприємця Сідоренка Івана Сергійовича 185 000,00 грн. попередньої оплати, оскільки судом було встановлено, що відповідач порушив свої договірні зобов`язання та не передав позивачеві товар за сплаченим рахунком № 15/06 від 15.06.2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом, зобов`язання за договором №10/06 від 10.06.2020 відповідачем не були виконані, а саме товар загальною вартістю 185 000,00 грн. на адресу позивача не поставлений.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з позовом до суду з вимогою, зокрема стягнути з відповідача 12084,37 грн. пені за період з 08.12.2020 по 07.06.2021 за прострочення поставки товару, нараховану на підставі п. 4.3 Договору.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Як було встановлено судом, 23.11.2021 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення коштів, в якій позивач зазначає що «втратив інтерес у виконанні обов`язку ФОП Орлова О.К. поставки товару в натурі» та вимагає повернути сплачену попередню оплату.

В подальшому ФОП Сідоренко Іван Сергійович звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення 185 000,00 грн. попередньої оплати.

Враховуючи те, що позивач заявив вимогу про повернення суми попередньої оплати, суд прийшов до висновку, що підстави для нарахування пені, розмір якої встановлений п. 4.3. Договору №10/06 за порушення строків поставки товарів, відсутні.

Щодо заявлених позивачем до стягнення нарахованих за період з 08.12.2020 по 26.10.2021 3% річних у сумі 4910,37 грн та 15 706,50 грн. інфляційних втрат за період з 08.12.2020 по 11.10.2021, суд дійшов висновку про наступне.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року в справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, у постачальника (відповідача) виникло зобов`язання повернути покупцю (позивачу) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, частини першої статті 530 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку поставки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

З огляду на правову природу правовідносин сторін суд дійшов висновку, що у даному випадку наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних, суд погоджується з розрахунками позивача, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4910,37 грн. 3% річних та 15706,50 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Також, відповідно до змісту викладених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема: 9600,00 грн витрати на професійну правничу допомогу та зазначено, що відповідні докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані у строки передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки у процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Вказані висновки щодо застосування ч. 8 ст.129 ГПК України містяться у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

Отже питання щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу буде вирішено судом за умови подання позивачем відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Орлова Олександра Костянтиновича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи - підприємця Сідоренка Івана Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3% річних у сумі 4910 (чотири тисячі дев`ятсот десять) грн. 37 коп., 15 706 (п`ятнадцять тисяч сімсот шість) грн. 50 коп. інфляційних втрат та 1431 (одну тисячу чотириста тридцять одну) грн. 15 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Враховуючи перебування судді Господарського суду Київської області Лилака Т.Д. з 23.12.2021 на лікарняному, рішення складено та підписано після виходу судді з лікарняного - 02.05.2022.

Суддя Т.Д. Лилак