ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2022 р. м. Київ

Справа № 911/199/22

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця Ємельянова Антона Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ ТрансСервіс» про стягнення 29 690,20грн, без виклику представників сторін,

встановив:

Фізична особа - підприємець Ємельянов Антон Олександрович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ ТрансСервіс" про стягнення 29690,20грн в рахунок оплати послуг перевезення вантажу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати наданих послуг за договором №3/34 від 15.02.2021 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні (а.с.1-4).

Ухвалою від 18.01.2022 судом: відкрито провадження у справі за відповідним позовом; вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено строки для подання заяв по суті учасниками (а.с.35-36).

Копія відповідної ухвали суду отримана позивачем 24.01.2022, а відповідачем - 26.01.2022, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №191, 337 (а.с.38-39).

Як визначено п. 3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою: позивачу - 24.01.2022, а відповідачу - 26.01.2022.

В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відзив на позов у строк, встановлений вказаною нормою, відповідач не подав (до 15.02.2022); з клопотанням про поновлення такого строку до прийняття рішення у даній справі відповідач до суду не звертався.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Як визначено ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

15.02.2021 між ТОВ "АТЗТ ТрансСервіс» (замовник) та ФОП Ємельянов А.О. (перевізник) укладено договір №3/34 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні (а.с.10-13, далі - договір), предметом якого є взаємовідносини сторін, які виникають при перевезенні та транспортно-експедиторському обслуговуванні вантажів, що надаються експедитором для перевезення автомобільним транспортом перевізника чи залучених ним осіб в міжнародному, міжміському та міському сполученні (п.1.1 договору).

За умовами договору перевізник зобов`язався доставити довірений йому вантаж в пункт призначення та видати його уповноваженій на отриманні вантажу особі, а замовник - оплатити вартість послуг перевізника (п.п.1.2 договору).

Відповідним договором визначено, що заявка є безумовним та невід`ємним додатком до договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування вантажовідправника, вантажоотримувача, перевізника, експедитора та їх уповноважених осіб, вид та найменування вантажу, розмір плати за надані транспортні послуги, пункти відправлення та доставки вантажу, тип та об`єм автофургона (причіпа, напівпричіпа), терміни подачі транспорту на завантаження, терміни доставки вантажу, окремі вказівки експедитора, додаткові чи особливі умови перевезення, державні номери транспортних засобів) тягача, автофургона, причіпа, напівпричіпа) (п.2,3 договору).

Одними із обов`язків перевізника, як узгоджено сторонами п.п.3.1.2, 3.1.8 договору, є: своєчасне подання, технічно справного та придатного для перевезення обумовленого вантажу, транспортного засобу, який забезпечить доставку вантажу у відповідності до вимог заявки та нормативних актів, що регулюють перевезення вантажів автомобільним транспортом, надання всіх необхідних документів для оформлення та виконання перевезення; забезпечення збереження вантажу з моменту прийняття для перевезення і до моменту видачі його в пункті призначення вантажоотримувачу, зазначеному в товарно-транспортній накладній.

За умовами укладеного договору до обов`язків замовника, зокрема, належить: забезпечити завантаження/розвантаження транспортного засобу, митне оформлення вантажу та оформлення всіх необхідних документів у випадку організації перевезення вантажів в міжнародному сполученні - впродовж 48 годин з часу прибуття автомобіля під завантаження/розвантаження як на території України, так і за її межами (не включаючи вихідні та світкові дні, якщо транспортний засіб прибув менш ніж за 48 годин до них); сплата рахунків перевізника на умовах, передбачених договором та у розмірах, узгоджених в заявках або додатках про тарифи (п.п.3.3.2, 3.3.7 договору).

Згідно п.4.2 договору замовник зобов`язаний провести розрахунки за надані послуги протягом 7 календарних днів після виконання послуг або за заявою перевізника зробити попередню оплату.

Також, п.5.1.2 договору сторонами визначено, що у разі, якщо в підписаній сторонами заявці погоджено додаткову відповідальність сторін, зміну термінів виконання зобов`язань та розміри штрафних санкцій, інші суттєві умови, які впливають на виконання зобов`язань по договору, сторонами приймаються умови, зазначені в заявці.

В силу п.5.3.1 договору сторони домовились, що замовник сплачує перевізнику за понаднормовий простій транспортного засобу, що виникає з вини замовника чи його контрагентів на місцях завантаження/розвантаження, в дорозі, за кожну повну добу понаднормового простою, якщо інше не обумовлено у підтвердженій сторонами заяві з розрахунку 100 євро - при здійсненні та організації перевезення вантажів в міжнародному сполученні. При цьому, будь-які претензії перевізника щодо простою розглядаються замовником при наявності відміток в товарно-транспортних накладних про час прибуття та відбуття транспортного засобу і відраховуються з дня надсилання перевізником письмового повідомлення про початок простою.

Відповідний договір вступив в силу з моменту його підписання і відповідно до його п.8.1 діє до 31.12.2021.

15.02.2021 сторонами підписання заявка №360 (а.с.17) до відповідного договору на здійснення перевезення визначеного заявкою вантажу на наступних умовах: маршрут перевезення - Longacre (Великобританія) - м. Київ (Україна); дата/час завантаження - 15.02.2021; номер а/м - WZW21478/WZW 27C; вантажовідправник - Ernest H Hill Ltd; адреса розмитнення - логістичний комплекс «РЛЦ», Україна, Квітневе, Київська область, Броварський район (с. Дмитрово) ул. Гоголівська, 1а; вантажоодержувач - ТОВ «Європа АрмСпорт; адреса розвантаження - України, м. Київ, пр-т Степана Бандери, 20а; вартість послуг перевезення - 150 євро за курсом НБУ на день заїзду на митницю; умови оплати - банківський переказ в період - 14 календарних днів після отримання оригіналів документів (рахунок, акт, заявка, договір, СМR). При цьому, умови щодо строків завантаження/розвантаження та вартості наднормативного простою залишені такими, як визначено сторонами у договорі.

Додатковою угодою №1 від 19.02.2021 (а.с.18) до відповідного договору, сторони внесли доповнення до вказаної заявки, а саме визначили, що додаткові витрати перевізника становлять 650 євро по курсу НБУ на день заїзду на митницю та витрати, пов`язані із відкриттям експортної декларації та транзитної декларації згідно рахунку, виставленого за ці послуги, які оплачуються замовником банківським переказом в період 14 календарних днів після отримання від перевізника документів (рахунок, акт, заявка, договір СМR з відміткою отримувача). Окрім того, вищезазначеною додатковою угодою сторонами змінено наступні умови заявки: прикордонний перехід - Яготин; термін доставки - 02.03.2021.

Як вбачається з СМR, вантаж, який 16.02.2021 отримано від вантажовідправника для перевезення сторонньою транспортною компанією, переміщено на територію України 26.02.2021 та отримано вантажоодержувачем 03.03.2021 (а.с.16).

На оплату послуг позивачем виставлено рахунок-фактуру №50 на суму 29 690,20грн (а.с.14), який разом з актом здачі-прийняття робіт від 03.03.2021, підписаним позивачем (а.с.15), договором, додатковою угодою направлені відповідачу 05.06.2021, про що свідчить опис вкладення до поштового відправлення (а.с.22), прийнятого за накладною №624 та фіскальним чеком від 05.06.2021 (а.с.21).

Окрім того, позивач стверджує, що відповідні документи ним направлено за допомогою сервісу «Нова пошта» посилкою №1347 ще 29.03.2021 (а.с.19), однак, на підтвердження відповідної обставини ним не надано квитанції або накладної про прийняття від нього відповідачу для направлення зазначеної посилки, а також документів, що підтверджують зміст відповідного відправлення.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач стверджує, що акт здачі-прийняття робіт, направлений відповідачу разом з пакетом документів щодо перевезення вантажу, ним не повернутий, а надані послуги не оплачені.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити надані послуги з організації перевезення вантажу за замовленням відповідача.

Заявлені вимоги є обґрунтованими з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Фактично між сторонами укладено договір, який є за своєю правовою природою включає договір транспортного експедирування, що є допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, зважаючи на умови договору, укладеного сторонами, які передбачають транспортно-експедиторське обслуговування вантажів, що надаються для перевезення, у т.ч. із залученням інших осіб.

Так, як визначено ч.1 ст.306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до ч.4 наведеної статті, допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Згідно ч.1 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. При цьому, як унормовано ч.2 вказаної статті, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Як визначено ч.1 ст.316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Відповідною нормою також передбачено, що: за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням; договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

В силу ч.2 ст.316 ГК України плата за договором транспортного експедирування здійснюється за цінами, що визначаються відповідно до глави 21 цього Кодексу.

Отже, саме відповідними нормами врегульовані спірні відносини сторін.

Відповідачем у даній справі не надано доказів на спростування тверджень позивача щодо факту надання послуг, передбачених договором перевезення відповідно до заявки №360 від 15.02.2021 з урахуванням внесених змін додатковою угодою №1 від 19.02.2021. Відповідач протягом розгляду даної справи не заперечив факт отримання передбачених заявкою документів від відповідача, а також не вказував на факт підписання ним акту наданих послуг із запереченнями, у т.ч. щодо обсягу або вартості послуг, відображених у такому акті позивачем.

З урахуванням зазначеного, зважаючи на те, що відповідачем не здійснено оплату наданих послуг протягом строку, встановленого договором та узгодженого у заявці №360 від 15.02.2021, - 14 календарних днів після отримання оригіналів документів (рахунку, акту, заявки, договору, СМR), факт отримання яких не оспорено, чим допущено порушення зобов`язань за договором, заявлені вимоги про стягнення 29 690,20грн основного боргу є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, витрати по оплаті позову судовим збором у розмірі 2481грн (227+2254) підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Крім того, позивачем у першій заяві по суті - позовній заяві вказано, що попередня сума витрат на правову допомогу становить 4500грн (а.с.4).

Витрати на професійну правничу допомогу за змістом чч.1,3 ст.123 ГПК України належать до судових витрат.

Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як визначено ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідний порядок застосування визначений постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі №910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До прийняття рішення у справі позивачем не подано заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у певному остаточному розмірі разом із детальним описом робіт та здійснених витрат, а також доказів на їх підтвердження та не заявлено до прийняття рішення про намір їх подати. Отже, у суду відсутні підстави для розподілу відповідних судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ ТрансСервіс» (ідентифікаційний код 20583021; 08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 84) на користь фізичної особи-підприємця Ємельянова Антона Олександровича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 29690,20грн основного боргу, 2 481грн в рахунок відшкодування витрат на плату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається у строк, визначений ст.256 ГПК України, та відповідно до порядку, встановленого ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова