ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" травня 2022 р. Справа № 924/112/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши у залі судового засідання № 305 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех", с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області

до фермерського господарства "Віра", с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області

про стягнення 284608,66 грн заборгованості за товар, 19162,36 грн заборгованості за користування чужими грошовими коштами, 10924,28 грн пені, 7392,02 грн 12% річних, 6307,03 грн інфляційних втрат,

представники сторін: не з`явилися.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15.02.2022р. відкрито провадження у справі № 924/112/22 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.04.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" звернулося з позовом до суду про стягнення з фермерського господарства "Віра" 284608,66 грн заборгованості за товар, 19162,36 грн заборгованості за користування чужими грошовими коштами, 10924,28 грн пені, 7392,02 грн 12% річних, 6307,03 грн інфляційних втрат на підставі договору поставки сільськогосподарської техніки № 0703/2021ХМ від 07.04.2021р. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним було поставлено відповідачу сільськогосподарську техніку - розкидач добрив AXIS 30.2Q KUHN загальною вартістю 563550,00 грн (еквівалент 17000,00 євро, курс 33,15 грн за євро станом на 07.04.2021р.). Однак, фермерське господарство "Віра" частково сплатило заборгованість у розмірі 279826,90 грн. Відповідно станом на 07.02.2022р. заборгованості відповідача за поставлений товар перед позивачем становить 284608,66 грн (еквівалент 8585,48 євро, курс 33,12 грн за євро). Крім того, позивачем на суму основного боргу нараховано відповідачу 19162,36 грн заборгованості за користування чужими грошовими коштами, 10924,28 грн пені за період з 20.11.2021р. по 09.12.2021р., 7392,02 грн 12% річних за період з 20.11.2021р. по 07.02.2022р., 6307,03 грн інфляційних втрат за період з 20.11.2021р. по 07.02.2022р.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив.

Ухвала від 15.02.2022р. була отримана відповідачем, про що свідчить судова повістка.

Згідно ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 цього кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього кодексу.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день вручення судового рішення під розписку. З наведеного, відповідач є такий, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подав та причин неявки та неподання відзиву не повідомив.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Згідно ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, розумність строків розгляду судового спору, належного повідомлення відповідача, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

07.04.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" (продавець) та фермерським господарством "Віра" (покупець) укладено договір поставки сільськогосподарської техніки № 0703/2021ХМ, згідно з умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти сільськогосподарську техніку (товар) в такій кількості, по такій ціні та на таких умовах, що є зазначеними у додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору покупець купує товар в кількості і по цінах згідно додатку № 1 до даного договору та п. 2.2. даного договору.

Згідно п. 2.2. договору вартість (ціна) товару, що поставляється за цим договором, складає 563550,00 грн, що є еквівалентом 17000,00 євро, згідно курсу продажу євро до гривні по даним ПАТ "Креді Агріколь Банк" станом на 07.04.2021р., що дорівнює 33,15 грн.

У відповідності до п. 2.3. договору сторони погоджуються відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України застосовувати при проведенні розрахунків за товар курс продажу євро до гривні, що встановлений ПАТ "Креді Агріколь Банк" (надалі - курс банку) на дату здійснення розрахунків (перерахування коштів) покупцем постачальнику.

Як передбачено п. 2.4. договору, сторони погоджуються, що вартість (ціна) товару остаточно визначається та сплачується покупцем в наступному порядку:

2.4.1. Якщо курс банку на день проведення розрахунків є вищим, ніж зазначений в п. 2.2. договору покупець сплачує постачальнику за товар згідно курсу банку. Якщо курс банку на день проведення розрахунків буде нижчим, ніж зазначений в п. 2.2. договору, для остаточного розрахунку приймається вартість товару зазначена у договорі у гривнях на дату підписання договору або вартість, зазначена у видатковій накладній.

Для підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару, що проведена з урахуванням п. 2.4. даного договору, сторони впродовж 3 (трьох) робочих днів після розрахунку за відповідним додатком або договором і цілому, підписують "Протокол погодження оплати". Ініціатива підписання "Протоколу погодження оплати" покладається на постачальника (п. 2.5. договору).

Пунктом 2.7. договору передбачено, що покупець здійснює платежі по цьому договору на таких умовах:

2.7.1. Покупець оплачує 25% від загальної вартості товару, що складає 140887,50 грн, що є еквівалентом 4250,00 євро в строк до 08.04.2021р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використанням факсимільного зв`язку (електронної пошти).

2.7.2. Покупець оплачує 20% від загальної вартості товару, що складає 112710,00 грн, що є еквівалентом 34000,00 євро в строк до 30.08.2021р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використанням факсимільного зв`язку (електронної пошти).

2.7.3. Покупець оплачує 20% від загальної вартості товару, що складає 112710,00 грн, що є еквівалентом 3400,00 євро в строк до 30.09.2021р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використанням факсимільного зв`язку (електронної пошти).

2.7.4. Покупець оплачує 20% від загальної вартості товару, що складає 112710,00 грн, що є еквівалентом 3400,00 євро в строк до 30.10.2021р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використанням факсимільного зв`язку (електронної пошти).

2.7.5. Покупець оплачує 15% від загальної вартості товару, що складає 84532,50 грн, що є еквівалентом 2550,00 євро в строк до 20.11.2021р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використанням факсимільного зв`язку (електронної пошти).

Відповідно до п. 2.9 договору покупцеві нараховується 0,5 % місячних від залишкової вартості товару у євро починаючи з дати введення в експлуатацію техніки, на умовах відстрочки платежу до здійснення повного розрахунку, оплата рахунків покупцем здійснюється щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі виставленого рахунку фактури, направленого з використання факсимільного зв`язку.

Пунктом 3.1 договору сторони передбачили, що постачальник поставляє товар на умовах та в термін вказаний в додатку № 1, при виконанні покупцем пункту 2.7.1., даного договору стосовно умов поставки, а у разі порушення термінів оплати, сторони додатково погоджують терміни поставки.

Право власності на товар переходить до покупця після повного розрахунку за товар з продавцем (п. 3.2 договору).

Згідно п. 3.5. договору товар вважається поставлений постачальником та прийнятий покупцем, після передачі товару покупцю, що підтверджується підписаною видатковою накладною або актом приймання-передачі товару.

Продавець має право поставити товар в термін вказаний в додатку № 1 або достроково до повного розрахунку покупцем за товар, за згодою сторін ввести товар у експлуатацію, що є підтвердженням факту використання покупцем товару, здійснювати сервісне та гарантійне обслуговування товару введеного у експлуатацію (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 6.3 договору покупець у випадку прострочення платежів зазначених у п. 2.7.1., п. 2.7.2., п. 2.7.3., п. 2.7.4., п. 2.7.5. цього договору оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен прострочений день.

Відповідно до умов ч. 6 ст.232 ГКУ та ст. 259 ЦКУ, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань та строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за цим договором здійснюється протягом трьох років (п. 6.5 договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до моменту повного його виконання (п.8.2 договору).

Відповідно до п. 8.4. договору у випадку порушення грошових зобов`язань покупець, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, сплачує суму богу з урахуванням індексу інфляції та 12% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання за весь період прострочення.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Додатком № 1 до договору сторони погодили поставку сільськогосподарської техніки - розкидач добрив AXIS 30.2Q KUHN (Франція) загальною вартістю 563550,00 грн (еквівалент 17000,00 євро, курс 33,15 грн за євро станом на 07.04.2021р.). Термін поставки: протягом 5 робочих днів, після виконання п. 2.7.2. Умови поставки: с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області.

Додатком № 2 сторони визначили умови гарантії та сервісної підтримки.

Додатки № 1 та № 2 підписані та скріплені печатками сторін.

13.04.2021р. товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" (продавець) та фермерським господарством "Віра" (покупець) укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей № 1304/2021 ХМ, п. 1.1. якого визначено зберігання матеріальних цінностей в складських приміщеннях зберігача, та використання за призначенням в процесі виробництва сільськогосподарської продукції: асортимент та кількість матеріальних цінностей, які приймаються на зберігання указуються в акті прийому-передачі. Вартість товару складає 563550,00 грн, що є еквівалентом 17000,00 євро, згідно курсу продажу євро до гривні по даним ПАТ "Креді Агріколь Банк" станом на 07.04.2021р., що дорівнює 33,15 грн.

Відповідно до п. 1.2. договору строк зберігання матеріальних цінностей передбачених в пункті 1.1. даного договору в строк до 01.12.2021р.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" (продавець) та фермерським господарством "Віра" (покупець) підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого клієнт передав, а зберігач прийняв розкидач добрив AXIS 30.2Q KUHN (Франція).

Фермерським господарством "Віра" було сплачено позивачу 279826,90 грн за поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями: № 193 від 08.04.2021р. на суму 140718,00 грн, № 26304849SB від 10.12.2021р. на суму 50000,00 грн, № 26396196SB від 14.12.2021р. на суму 49504,90 грн, № 26608077SB від 17.12.2021р. на суму 39604,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" виставлено фермерському господарству "Віра" рахунки на оплату, а саме: № 328 від 04.02.2022р. на суму 284608,66 грн (розкидач міндобрив), № 327 від 04.02.2022р. на суму 19162,36 грн (відсотки за надання розстрочки платежу), № 332 від 07.02.2022р. на суму 24623,33 грн (пеня, річні, інфляція).

16.12.2021р. позивачем було надіслано відповідачу претензію-вимогу № 378 від 16.12.2021р. про сплату заборгованості за договором в розмірі 341310,40 грн (за товар), 17097,77 грн відсотки за надання відстрочки платежу (плата за користування чужими коштами).

20.01.2022р. позивачем було надіслано відповідачу претензію-вимогу № 7 від 17.01.2022р. про сплату заборгованості за договором в розмірі 284608,66 грн (за товар), 18975,40 грн відсотки за надання відстрочки платежу (плата за користування чужими коштами), а також 21454,18 грн пені, 12% річних та інфляційних втрат.

Згідно листа № 1 від 25.01.2022р., адресованого директору ТОВ "Ерідон Тех", фермерське господарство "Віра" гарантує оплату заборгованості в розмірі 284608,66 грн. до 15.02.2022р.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії: свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 088682, статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" (нова редакція), затвердженого рішенням позачергових загальних зборів учасників товариства (протокол № 1/2018 від 17.08.2018р.), свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 13854042 від 03.11.2005р., наказу № 1-к від 14.10.2005р., згідно якого Міхаліна І.Г. приступила до виконання обов`язків директора товариства з 14.10.2005р., довідки АА № 559348 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем повністю не виконано свої зобов`язання щодо оплати вартості товару згідно договору поставки сільськогосподарської техніки № 0703/2021ХМ від 07.04.2021р., позивач звернувся з позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень статті 509 ЦК України, яку розширює стаття 173 ГК України, вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між ними, носять характер таких, що виникають з договору купівлі-продажу (поставки), про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін - постачальник зобов`язується поставити та передати, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти сільськогосподарську техніку (товар) в такій кількості, по такій ціні та на таких умовах, що є зазначеними у додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно положень договору поставки сільськогосподарської техніки № 0703/2021ХМ від 07.04.2021р. сторони домовились, що постачальник поставляє товар на умовах та в термін вказаний в додатку № 1, при виконанні покупцем пункту 2.7.1., даного договору стосовно умов поставки, а у разі порушення термінів оплати, сторони додатково погоджують терміни поставки.

Також у п. 3.5. договору сторонами погоджено, що товар вважається поставлений постачальником та прийнятий покупцем, після передачі товару покупцю, що підтверджується підписаною видатковою накладною або актом приймання-передачі товару.

Пунктом 2.7.1. договору передбачено, що покупець оплачує 25% від загальної вартості товару, що складає 140887,50 грн, що є еквівалентом 4250,00 євро в строк до 08.04.2021р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використанням факсимільного зв`язку (електронної пошти).

Як свідчать матеріали справи, 08.04.2021р. відповідачем згідно платіжного доручення № 193 від 08.04.2021р. було оплачено позивачу 140718,00 грн (призначення платежу: за розкидач), а 13.04.2021р. сторонами підписано акт приймання-передачі, за яким позивач передав, а відповідач прийняв сільськогосподарську техніку - розкидач добрив AXIS 30.2Q KUHN (Франція) вартістю 563550,00 грн, що є еквівалентом 17000,00 євро, згідно курсу продажу євро до гривні по даним ПАТ "Креді Агріколь Банк" станом на 07.04.2021р., що дорівнює 33,15 грн.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов`язок відповідача своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений товар у встановлений договором строк.

Проте, фермерським господарством "Віра" частково здійснено оплату за поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 26304849SB від 10.12.2021р. на суму 50000,00 грн, № 26396196SB від 14.12.2021р. на суму 49504,90 грн, № 26608077SB від 17.12.2021р. на суму 39604,00 грн. Всього за платіжними дорученнями 279826,90 грн.

Доказів оплати товару згідно договору в повному обсязі матеріали справи не містять, а сторонами на час розгляду справи не надано.

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованість за товар становить 284608,66 грн, що еквівалентно 8585,48 євро, курс 33,15 грн/євро. Однак, суд, здійснивши перевірку наданого розрахунку із врахуванням умов договору, бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Умовами договору передбачено, що сторони погоджуються відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України застосовувати при проведенні розрахунків за товар курс продажу євро до гривні, що встановлений ПАТ "Креді Агріколь Банк" (надалі - курс банку) на дату здійснення розрахунків (перерахування коштів) покупцем постачальнику (п. 2.3. договору). При цьому, якщо курс банку на день проведення розрахунків є вищим, ніж зазначений в п. 2.2. договору покупець сплачує постачальнику за товар згідно курсу банку. Якщо курс банку на день проведення розрахунків буде нижчим, ніж зазначений в п. 2.2. договору, для остаточного розрахунку приймається вартість товару зазначена у договорі у гривнях на дату підписання договору або вартість, зазначена у видатковій накладній (п. 2.4.1. договору).

Судом звернуто увагу, що згідно курсу продажу євро до гривні за даними ПАТ "Креді Агріколь Банк" на дати здійснення оплат, він становив: 08.04.2021р. - 33,3 грн/євро; 10.12.2021р. - 30,65 грн/євро; 14.12.2021р. - 30,59 грн/євро; 17.12.2021р. - 31,01 грн/євро. Зважаючи, що на дати оплат у грудні 2021 року курс євро становив менше, ніж курс визначений у п. 2.2. договору, то при розрахунку заборгованості за товар у грудні 2021 року слід застосовувати курс євро - 33,15 грн/євро.

Тобто, оплата відповідачем товару буде еквівалентна: 140718,00 грн - 4225,77 євро; 50000,00 грн - 1508,30 євро; 49504,90 грн - 1493,36 євро, 39604,00 грн - 1194,69 євро.

Отже, загальна заборгованість становитиме 8577,88 євро (17000,00 євро - 8422,12 євро) * 33,15 грн/євро = 284356,72 грн

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар згідно договору № 0703/2021ХМ від 07.04.2021р. становить 284356,72 грн та підлягає стягненню з останнього. У задоволенні 251,94 грн заборгованості за поставлений товар суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 19162,36 грн заборгованості за користування чужими коштами.

Частиною 5 ст. 694 ЦК України передбачено, що у разі якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

В свою чергу відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом враховано, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Наведена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18.12.2018р. по справі № 908/639/18.

Також при обрахуванні процентів за користування чужими коштами судом було взято до уваги правові висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 03.12.2021р. у справі № 910/14180/18.

Так, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 28 вересня 2021 року у цій справі про передачу справи № 910/14180/18 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з посиланням на зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18, в обґрунтування необхідності відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18, зазначила про те, що будь-яка визначена сторонами у договорі сума оплати за кожен день користування позикою або чужими грошима у процентному відношенні завжди може бути перетворена саме у річні проценти методом математичного розрахунку, оскільки кількість днів у календарному році є сталою, а положення статті 536 Цивільного кодексу України, які є диспозитивними, не можуть обмежувати сторін у способі розрахунку процентів залежно від їх волевиявлення (за один день чи за календарний рік), оскільки будь-який з таких способів розрахунку дозволяє визначити шляхом простої арифметичної дії розмір процентів за один рік, за наявності такої потреби.

Правову позицію, яка була викладена у наведеній відповідачкою Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 922/3578/18 визнано неактуальною, внаслідок відступлення, відповідно до мотивувальної частини Постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/14180/18.

Так, Верховним Судом було зазначено, що за своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.

З огляду на різну правову природу проценти, передбачені частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Правова природа передбаченої договором плати за користування чужими грошовими коштами не залежить від встановленого сторонами у договорі способу обчислення такої плати.

Передбачене статтею 536, частиною третьою статті 693, частиною першою статті 1048, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України право сторін на встановлення плати за користування грошовими коштами з урахуванням положень статті 6 та частини першої статті 627 Цивільного кодексу України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів і порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати.

Виходячи із свободи визначення умов договору відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право викласти умови договору, зокрема і щодо способу обчислення процентів за користування грошовими коштами (за один день чи за календарний рік), на власний розсуд у спосіб, який є найбільш зрозумілим та прийнятним саме для них.

Положення, закріплені у статті 536, частині третій статті 693 Цивільного кодексу України, є диспозитивними, а тому не можуть обмежувати сторін у визначенні способу проведення розрахунку процентів залежно від їх волевиявлення (за один день чи за календарний рік), оскільки будь-який з таких способів розрахунку, враховуючи сталу та загальновідому кількість днів у календарному році, дозволяє визначити шляхом простої арифметичної дії розмір процентів за один рік (чи навпаки за один день), за наявності такої потреби при тлумаченні змісту правочину.

У пункті 2.9 договору сторони погодили, що покупцеві нараховується 0,5 % місячних від залишкової вартості товару у євро починаючи з дати введення в експлуатацію техніки, на умовах відстрочки платежу до здійснення повного розрахунку, оплата рахунків покупцем здійснюється щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі виставленого рахунку фактури, направленого з використання факсимільного зв`язку.

Зважаючи на викладене, передбачені вказаним пунктом 0,5% місячних (а в цілому 0,5 % місячних є 6% річних) від залишкової вартості товару у євро за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких поряд з 3% річних та пені є правомірним.

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок 0,5% місячних (6% річних) дійшов висновку, що правомірною до стягнення буде сума 0,5% місячних у розмірі 19152,41 грн (577,75 євро (501,87 євро + 5,56 євро + 2,58 євро + 67,74 євро) * 33,15 грн/євро) (за період з 15.04.2021р. по 09.12.2021р.: 12774,23 євро * 0,5% місячних = 501,87 євро; за період з 11.12.2021р. по 13.12.2021р.: 11265,93 євро * 0,5% місячних = 5,56 євро; за період з 15.12.2021р. по 16.12.2021р.: 9772,57 євро * 0,5% місячних = 3,21 євро (позивачем нараховано 2,58 євро); за період з 18.12.2021р. по 07.02.2022р.: 8577,88 євро * 0,5% місячних = 73,32 євро (позивачем нараховано 67,74 євро)). У задоволенні 9,95 грн 0,5% місячних суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Разом з тим, при обрахуванні процентів за користування чужими грошовими коштами судом враховано, що позивач передав відповідачу обладнання 13.04.2021р. згідно акта приймання-передачі, тому правомірно нараховує вказані проценти з 15.04.2021р., при цьому відповідачем не спростовано, що техніка була введена в експлуатацію в інший термін.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 10924,28 грн пені за період з 20.11.2021р. по 09.12.2021р., 7392,02 грн 12% річних за період з 20.11.2021р. по 07.02.2022р., 6307,03 грн інфляційних втрат за період з 20.11.2021р. по 07.02.2022р.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами у п.п. 6.3., 6.5. договору передбачено, що покупець у випадку прострочення платежів зазначених у п. 2.7.1., п. 2.7.2., п. 2.7.3., п. 2.7.4., п. 2.7.5. цього договору оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен прострочений день. Відповідно до умов ч. 6 ст.232 ГКУ та ст. 259 ЦКУ, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань та строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за цим договором здійснюється протягом трьох років.

Суд, здійснивши перерахунок пені в системі "Законодавство", вважає правомірною до стягнення суму пені у розмірі 11343,11 грн (за період з 20.11.2021р. по 07.02.2022р. на суму боргу в розмірі 284356,72 грн). Однак, зважаючи на те, що заявлена позивачем сума пені є меншою за визначену судом, враховуючи, що визначення розміру позовних вимог є правом саме позивача та те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, суд визначає розмір пені за розрахунком позивача в сумі 10924,28 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.4. договору у випадку порушення грошових зобов`язань покупець, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, сплачує суму богу з урахуванням індексу інфляції та 12% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання за весь період прострочення.

Суд, здійснивши перерахунок 12% річних в системі "Законодавство", вважає правомірною до стягнення суму 12% річних у розмірі 7478,97 грн (за період з 20.11.2021р. по 07.02.2022р. на суму боргу в розмірі 284356,72 грн). Однак, зважаючи на те, що заявлена позивачем сума 12% річних є меншою за визначену судом, враховуючи, що визначення розміру позовних вимог є правом саме позивача та те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, суд визначає розмір 12% річних за розрахунком позивача в сумі 7392,02 грн.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції в розмірі 8302,42 грн. за липень 2020 року - січень 2021 року судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100% (п. 28 постанови у справі № 905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат в системі "Законодавство", відповідно до якого вважає правомірною до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 5424,96 грн (за період грудень 2021 року - січень 2022 року на суму боргу 284356,72 грн). Судом не здійснювалося нарахування інфляційних втрат за листопад 2021 року, оскільки період прострочення становив менше місяця. У задоволенні 882,07 грн інфляційних втрат суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Таким чином, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів та керуючись проведеними розрахунками, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 284356,72 грн заборгованості за товар, 19152,41 грн заборгованості за користування чужими грошовими коштами, 10924,28 грн пені, 7392,02 грн 12% річних, 5424,96 грн інфляційних втрат. У позові в частині стягнення 251,94 грн заборгованості за поставлений товар, 9,95 грн заборгованості за користування чужими грошовими коштами, 882,07 грн інфляційних втрат належить відмовити з вищенаведених підстав.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Сума витрат на правову допомогу позивачем не заявлялась.

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех", с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області до фермерського господарства "Віра", с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 284608,66 грн заборгованості за товар, 19162,36 грн заборгованості за користування чужими грошовими коштами, 10924,28 грн пені, 7392,02 грн 12% річних, 6307,03 грн інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства "Віра" (Хмельницька область, Шепетівський район, с. Білокриниччя, вул. Тітова, 31, ідентифікаційний код 30157037) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" (Київська область, Києво-Святошинського район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Кришталева, 5, ідентифікаційний код 33870417) 284356,72 грн (двісті вісімдесят чотири тисячі триста п`ятдесят шість гривень 72 коп.) заборгованості за товар, 19152,41 грн (дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят дві гривні 41 коп.) заборгованості за користування чужими грошовими коштами, 10924,28 грн (десять тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні 28 коп.) пені, 7392,02 грн (сім тисяч триста дев`яносто дві гривні 02 коп.) 12% річних, 5424,96 грн (п`ять тисяч чотириста двадцять чотири гривні 96 коп.) інфляційних втрат, 4908,76 грн (чотири тисячі дев`ятсот вісім гривень 76 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 251,94 грн заборгованості за поставлений товар, 9,95 грн заборгованості за користування чужими грошовими коштами, 882,07 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Хмельницької області подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук.: 2 примірн.

1 - до справи;

2 - відповідачу (30430, Хмельницька обл., Шепетівський р-н, с. Білокриниччя, вул. Тітова, 31).

Електронні адреси:

позивача -

відповідача -