ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 квітня 2022 року Справа № 903/96/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О. за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу №903/96/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база", м. Ковель

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ", м. Ковель

про стягнення 244 300 грн.,

за участю представників:

від позивача: Данилік Ф.Я. - в.о. директора,

від відповідача: Сорока В.Г. - адвокат,

в с т а н о в и в:

27.01.2022 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №9 від 14.01.2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" 244 300 грн. відшкодування доходів від використання майна, яке набуто без правової підстави.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, будучи усвідомлений, що володіє майном безпідставно, за 10 місяців 2021 року отримав дохід від передачі в оренду цього майна в розмірі 244300 грн.

Ухвалою від 31.01.2022 суд постановив відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи призначено на 23.02.2022; запропоновано сторонам подати суду: позивачу: будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності); відповідачу: в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу (на власний розсуд): відповідно до ст. 166 ГПК України подати відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; роз`яснено позивачу, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК позивач вправі збільшити або зменшити розмір вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а також відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

17.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позов б/н від 15.02.2022, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що з жовтня 2021 року, коли відповідач дізнався про володіння спірними приміщеннями без достатньої правової підстави, склади повернулися у користування позивача, а тому правових підстав для стягнення доходів за період володіння майном з січня по жовтень 2021 року немає.

Повідомляє, що за період користування приміщеннями відповідач з доходів, отриманих від орендної плати, сплачував єдиний податок, податок на нерухоме майно, земельний податок та здійснював обслуговування нерухомості.

Зазначає, що безпідставним є посилання позивача на те, що відповідачу з 2 грудня 2020 року стало відомо, що він зобов`язаний повернути спірні приміщення у зв`язку з прийняттям постанови Волинським апеляційним судом від 2 грудня 2020 року у справі №159/2106/19, оскільки ця постанова скасована постановою Верховного Суду від 24 квітня 2021 року.

21.02.2022 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав клопотання/заяву від 21.02.2022, в якому просив прийняти, розглянути та задовольнити заяву про розподіл судових витрат по справі; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача. Заявляє, що докази понесення витрат на правничу допомогу будуть подані впродовж 5-ти днів після прийняття рішення у справі відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

В судовому засіданні 23.02.2022 представник відповідача заявив про те, що в. о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" Данилік Ф.Я. не є належним представником по справі, оскільки поданий на підтвердження представництва наказ про виконання обов`язків директора товариства № 3 від 26.01.2022 підписаний директором товариства, Вакулюк В.О., а в.о. директора товариства згідно із Законом України «Про товариства з обмеженою відповідальністю» мав бути призначений загальними зборами учасників товариства.

Статтею 30 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю» не передбачено право загальних зборів учасників товариства призначати виконуючого обов`язків директора товариства.

Згідно з п.п. 2.2.1 ч. 2.2. Статуту ТзОВ "Ковельська оптово-торгова база" (нова редакція), затвердженого рішенням загальних зборів учасників, протокол №2 від 17.11.2021), у товаристві обирається одноособовий виконавчий орган - директор, до компетенції якого належить вирішення всіх поточних питань діяльності товариства, окрім тих, що віднесено до виключної компетенції зборів учасників.

Виключна компетенція учасників загальних зборів визначена п.п. 2.1.2. ч. 2.1 Статуту, яким не передбачено, що загальні збори учасників призначають виконуючого обов`язків товариства.

За таких обставин доводи представника відповідача про те, що Данилік Ф.Я. як в.о.директора не мав представляти інтереси ТзОВ "Ковельська оптово-торгова база" на підставі наказу №3 від 26.01.2022не заслуговують на увагу.

В судовому засіданні з 23.02.2022 по 02.03.2022, з 02.03.2022 по 16.03.2022 оголошувались перерви.

Ухвалою суду від 16.03.2022 розгляд справи було відкладено на 13.04.2022.

05.04.2022 представник позивача подав до суду письмові пояснення від 04.04.2022, клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи: копію відповіді підприємця Ігнатюка І.В. на адвокатський запит від 16.03.2022 та копії платіжних документів в кількості 10 примірників.

В судовому засіданні представник позивача клопотання підтримав.

Питання подання доказів врегульовано ст.80 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Разом з поданням позовної заяви позивач не подав доказів, зазначених у клопотанні, не зазначив у позовній заяві про те, що не може подати ці докази, не навів причин, чому він цього не може зробити, не навів доказів на підтвердження вчинення всіх залежних від нього дій для отримання цих доказів.

З відповіді підприємця Ігнатюка І.В. на адресу адвоката Сорокапуда М.О. вбачається, що запит адвокатом було надіслано лише 16.03.2022, в той час, як позовна заява зареєстрована у суді 27.01.2022.

Поважних причин, які б свідчили про об`єктивну неможливість звернутися із запитом та отримати відповідь до звернення з позовом до суду, позивач не навів.

Клопотання про приєднання доказів подано 05.04.2022, після третього судового засідання.

За таких обставин клопотання представника позивача про поновлення строку та приєднання як доказів до матеріалів справи копії відповіді підприємця Ігнатюка І.В. на адвокатський запит від 16.03.2022 та копії платіжних документів в кількості 10 примірників не підлягає до задоволення, а тому суд не приймає ці документи до розгляду як письмові докази.

Повернення доказів в такому випадку не передбачено ГПК України.

В процесі судового розгляду встановлено, що 31.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" (надалі - продавець, відповідач) та Ковельською оптово-торговою базою Волинської облспоживспілки (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ") (надалі - покупець, позивач) було укладено договір купівлі-продажу складу, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти нерухоме майно і сплатити за нього обумовлену грошову суму, а саме: - нежитлове приміщення, склад Д-1 загальною площею 1205,9 ккм. та склад 0-1 загальною площею 1047 кв.м., що знаходяться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, провулок Володимира Кияна, 9, який був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С.В., зареєстрований в реєстрі за № 1677.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року задоволено позов Даниліка Ф.Я. , яким визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31 липня 2018 року, укладений .між ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» та Ковельською оптово-торгової базою Волинської облспоживспілки».

Постановою Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно зі ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено загальні наслідки недійсності правочину: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, відповідачу з 02.12.2020 року стало відомо про те, що він зобов`язаний повернути це майно ТОВ «Ковельській оптово -торговій базі». Проте, відповідач 31.12.2020 року укладає договори оренди із 6 орендарями та отримує від них, починаючи з січня 2021 року щомісячну орендну плату на загальну суму 24430 гривень.

Довідкою від 06.06.2021 року відповідач підтверджує що використовує об`єкти нерухомості за адресою: Волинська обл., м. Ковель, провулок Володимира Кияна,9 зокрема, склад О-1, площею 1047 (кв.м), реєстраційний номер: 1, - нежитлове приміщення, склад Д-1 площею 1205.91 кв.м реєстраційний номер 1 у господарській діяльності.

В подальшому вищевказані судові рішення були скасовані, а справа направлена до господарського суду Волинської області для розгляду за правилами господарського судочинства. Рішенням Господарського суду Волинської області від 13 липня 2021 року у справі №159/2106/19 задоволено позовні вимоги та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 31 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" та Ковельською оптово-торговою базою Волинської облспоживспілки.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 2 вересня 2021 року у справі №159/2106/19 рішення Господарського суду Волинської області від 13 липня 2021 року у справі №159/2106/19 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу залишено без змін.

12 жовтня 2021 року державним реєстратором Копачівської сільської ради, Волинської області Данилевич І.Є. поновлено право власності на склад Д-« 1 та склад 0-1, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, провулок Володимира Кияна, 9 за ТОВ "Ковельська оптово-торгова база", що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 жовтня 2021 року.

Таким чином, вищевказані об`єкти нерухомості повернулися у власність позивача. Відповідач з 01.11.2021 року перестав використовувати безпідставно набуте майно у господарській діяльності та звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення кощтів, сплачених за об`єкти нерухомості.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 року у справі № 918/938/21 задоволено позов про стягнення на користь ТОВ «Ковельська ОТБ» з ТОВ «Ковельська оптово торгова база» коштів в сумі 137595,28 грн., які були сплачені за придбання об`єктів нерухомості за адресою: Волинська обл., м. Ковель, провулок Володимира Кияна,9 зокрема - склад 0-1, площею 1047 кв.м,, реєстраційний номер: 1, - нежитлове приміщення, склад Д-1 площею 1205.91 кв.м. реєстраційний номер 9065170.7221 згідно договору купівлі -продажу від 31.07.2018 року, який визнано недійсним 13.07.2021 року рішенням господарського суду Волинської області.

Господарський суд Рівненської області застосував до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті ж самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тцм, згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

За 10 місяців 2021 року відповідач, будучи усвідомлений, що володіє майном безпідставно, отримав дохід від передачі майна в оренду в розмірі 244300 грн.

Позивач надіслав відповідачу досудову вимогу про повернення отриманого доходу.

Відповідач отримав вимогу 30.12.2021, проте у 7 денний строк її не виконав, що спричинило звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 2 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того, чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення.

Згідно зі ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Відповідач збільшив вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (доходи від орендної плати) за період з 01.01.2021року по 31.10.2021 року.

Згідно з довідкою №4 від 25.05.2022 ТОВ «Ковельська ОТБ» використовує у своїй господарській діяльності об`єкти нерухомості: склад О-1 площею 1047 кв.м. та склад Д-1 площею 1205,9 кв.м.

На підтвердження досягнення домовленості про передачу об`єктів нерухомості в оренду позивач подав копії договорів оренди: №2/21 від 31.12.2020, №1/20 від 31.12.2019, №3/21 від 31.12.2020, №4/21 від 31.12.2020, №5/21 від 31.12.2020, №6/21 від 31.12.2020.

Факт передачі майна в оренду підтверджується копіями актів приймання - передачі від 01.01.2021, 01.01.2020 (а.с.-11, 14, 16, 18, 20, 22).

Згідно з п.4.1. копії договору оренди №2/21 від 31.12.2020 орендна плата складає 3780 грн. на місяць, згідно з п.4.1. договору №1/20 від 31.12.2019 - 3630 грн. (проте згідно з копією меморіального ордера № @2PL590747 від 10.01.2022 було сплачено 4235 грн.), згідно з п.4.1. договору №3/21 від 31.12.2020 - 4235 грн., згідно з п.4.1. договору №4/21 від 31.12.2020 - 3780 грн., згідно з п.4.1. договору №5/21 від 31.12.2020 - 4200 грн., згідно з п.4.1. договору №6/21 від 31.12.2020 - 4200 грн. Таким чином, від передачі в оренду складу О-1 та складу Д-1 за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 року ТОВ «Ковельська ОТБ» отримала дохід в розмірі 244300 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач вказував, що орієнтовна сума судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 13000 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

14.03.2022 позивач подав заяву №33 про розподіл судових витрат, у якій просить стягнути з відповідача 3664,50 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, 7500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Згідно зі статтею 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, при визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Окрім цього, суд має також враховувати: складність справи та складність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Така правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Факт надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи підтверджується наданими позивачем доказами:

- копією договору про надання правової допомоги від 29.12.2021;

- копією акту наданих послуг від 11.03.2022.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Відповідно до п. 4.1., 4.3. договору про надання правової допомоги від 29.12.2021 за надані послуги замовник сплачує адвокату гонорар; фіксована сума гонорару складає 7500 грн.

Копією платіжного доручення №10 від 04.03.2022 підтверджується факт сплати позивачем гонорару в розмірі 7500 грн.

Надані докази в їх сукупності підтверджують надання позивачу його адвокатом послуг професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи на загальну суму 7500 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"( 45000, Волинська область, м. Ковель, пров. Володимира Кияна, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" (45000, Волинська область, м. Ковель, пров. Володимира Кияна, 9, ) 244 300 грн. в рахунок відшкодування доходів від використання майна, яке набуто без правової підстави; 3664 грн. 50 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, 7500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 18.04.2022.

Суддя І. О. Якушева