РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2022Справа № 910/16078/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЙБОКС БАНК"

до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС"

про стягнення 152 299,69 грн.,

за участю представників:

від позивача: Доценко Т.О., Туржанська А.О.,

від відповідача: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЙБОКС БАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС" про стягнення заборгованості у розмірі 152 299,69 грн. за договором про надання гарантії №4247-0917/PRG3v від 26.09.2017 з яких: 131 595,00 грн. - борг за зобов`язанням, 17 259,82 грн. - 35% річних, 3 444,87 грн. - пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 08.11.2021.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 була надіслана рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштового відправлення №620 на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Україна, 01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Поштове відправлення, що було направлене на вказану адресу, повернулося на адресу суду без вручення з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Судове засідання, призначене на 08.11.2021, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 призначено судове засідання на 29.11.2021.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 була надіслана рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштового відправлення №120 на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Україна, 01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26.

Поштове відправлення, що було направлене на вказану адресу, повернулося на адресу суду без вручення з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 відкладено судове засідання на 26.01.2022.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 була надіслана рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштового відправлення №356 на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Україна, 01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26.

Поштове відправлення, що було направлене на вказану адресу, повернулося на адресу суду без вручення з відміткою: «За закінченням встановленого терміну зберігання».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 відкладено розгляд справи на 21.02.2022.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 була надіслана рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштового відправлення №674 на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Україна, 01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26.

Поштове відправлення, що було направлене на вказану адресу, повернулося на адресу суду без вручення з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

21.02.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представники позивача у судовому засіданні 21.02.2022 надали пояснення, підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судове засідання 21.02.2022 (як і у попередні судові засідання) не з`явився.

В свою чергу, процесуальним правом на подання відзиву відповідач не скористався, жодних заяв по суті справи до суду не надав. Повноваженого представника у судові засідання не направив.

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки вважається днем вручення відповідачу ухвали суду в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 виходив з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позов, не надав жодних заяв по суті справи, не направив представника у судові засідання, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

26.09.2017 між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АЙБОКС БАНК" (банк, гарант) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОЛОГ ЛТД" (нове найменування - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС") (принципал) укладено договір про надання гарантії №4247-0917/PRG3v (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого гарант в порядку та на умовах, які визначені цим Договором, надає Міністерству оборони України (бенефіціар) гарантію, згідно умов якої гарантує перед бенефіціаром виконання принципалом його зобов`язань щодо виконання умов Договору, що буде укладено з бенефіціаром.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. Договору гарантія видається на суму 129 493,00 грн. та на строк по 01.02.2018 включно.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що у випадку виконання гарантом зобов`язань принципала, які забезпечені гарантією, принципал сплачує гаранту плату у розмірі 35% річних від суми коштів, яка фактично була сплачена гарантом бенефіціару за наданою гарантією. Проценти нараховуються гарантом щомісяця за період з першого по останнє число поточного місяця, виходячи з фактичної кількості днів у місяці і 365/366 днів у році. Нарахування процентів за місяць, в якому грошові кошти було фактично сплачено гарантом бенефіціару, починається з дня здійснення гарантом такої проплати за гарантією (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день повного погашення принципалом зворотних вимог гаранта, які виникли в результаті здійснення гарантом проплати за виданою гарантією. При цьому, такий день не враховується при нарахуванні процентів.Проценти, нараховані за місяць відповідно до умов цього пункту, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 7-го числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані. Проценти, нараховані за місяць, в якому принципал повністю погасив зворотні вимоги гаранта, які виникли в результаті здійснення гарантом проплати за виданою гарантією, повинні бути сплачені не пізніше дня погашення принципалом таких зворотних вимог.

Відповідно до п. 4.1. Договору у разі виконання гарантом зобов`язань принципала, які забезпечені гарантією, він згідно чинного законодавства України набуває прав зворотньої вимоги (регресу) до принципала в межах суми, фактично сплаченої ним за гарантією.

Згідно з п. 4.2. Договору принципал зобов`язаний погасити свої грошові зобов`язання перед гарантом, які виникли внаслідок виконання гарантом його зобов`язань перед бенефіціаром, які забезпечені гарантією, протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги від гаранта.

Згідно з п.6.3 Договору в разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує пеню, розмір якої розраховується виходячи зі ставки 0,1% від суми гарантії за кожен день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін (п.8.9 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зобов`язання у Банка за гарантією виникали у випадку невиконання чи неналежного виконання умов договору про закупівлю радіаторів і котлів для систем центрального опалення та їх деталей (4462) (Душова установка-котел швидкісного нагріву води) відповідно до оголошення №UA-2017-08-14-001231-a опублікованого на веб-порталі Уповноваженого органу.

29.09.2017 року між Міністерством оборони України та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОЛОГ ЛТД" (нове найменування - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС") було укладено договір №286/3/17/296 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі- Договір №286/3/17/296).

04.01.2018 року Міністерство оборони України звернулось до АТ «АЙБОКС БАНК» з вимогою №286/7/49 про сплату гарантійного платежу за банківською гарантією 4247-0917/PRG3v від 26.09.2017. Свою вимогу Міністерство оборони України обґрунтувало тим, що настав гарантійний випадок, а саме ТОВ «ТЕХ СИСТЕМС» порушило умови виконання договору №286/3/17/296 від 29.09.2017, а саме порушило терміни постачання обладнання. Відповідно до цього Міністерство оборони України отримало право вимагати від АТ «АЙБОКС БАНК» виплату за банківською гарантією.

Натомість, у задоволенні вимоги №286/7/49 від 04.01.2018 року Міністерства оборони України АТ «АЙБОКС БАНК» відмовило через її неналежне представлення та відсутність доказів порушення умов договору 286/3/17/296 від 29.09.2017.

У 2020 році Військова прокуратура Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернулась до господарського суду м. Києва із позовом про стягнення з АТ «АЙБОКС БАНК» гарантійного платежу за банківською гарантією №4247- 0917/PRG3v від 26.09.2017 на суму 129 493,00 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 02.10.2020 у справі №910/1192/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021, підтверджено факт настання гарантійного випадку за банківською гарантією №4247-0917/PRG3v від 26.09.2017 та стягнуто з АТ «АЙБОКС БАНК» на користь Міністерства оборони України суму гарантійного платежу у розмірі 129 493,00 грн. та 2 102 грн. витрат по оплаті судового збору.

На виконання зазначеного рішення суду та умов гарантії №4247-0917/PRG3v від 26.09.2017 АТ «АЙБОКС БАНК» 05.05.2021 сплатило Міністерству оборони України гарантійний платіж у сумі 129 493,00 грн. та 2 102 грн. витрат по оплаті судового збору, що позивач підтверджує доданими копіями меморіальних ордерів №7631128 та №7631584.

19.07.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою про сплату заборгованості №2669/12-01 від 16.07.2021. На підтвердження направлення листа на адресу відповідача засобами поштового зв`язку позивачем надано суду опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек та поштову накладну.

Відповідно до трекінгу поштового відправлення №792 сайту АТ «Укрпошта» 23.07.2021 року лист-вимогу відповідачу не вручено під час доставки та направлено назад.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС" вимоги Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" виконано не було, грошові кошти в розмірі сплаченої гарантом на вимогу бенефіціара суми гарантії не перераховано, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Отже, з огляду на вищенаведене, позивач підсумовує, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 152 299,69 грн. за договором про надання гарантії №4247-0917/PRG3v від 26.09.2017 з яких: 131 595,00 грн. - борг за зобов`язанням, 17 259,82 грн. - 35% річних, 3 444,87 грн. - пеня.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтею 526 Цивільного кодексу України , якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України гарантія є одним із видів забезпечення зобов`язань.

За умовами ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Стаття 560 Цивільного кодексу України вказує, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (беніфіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Таким чином, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Отже, після виконання договірного зобов`язання за наданою гарантією банк-гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника-принципала в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові-бенефіціару у встановлених законом та договором випадках, яка, як уже зазначалося і встановлено судами попередніх інстанцій, була сплачена банком-гарантом на користь кредитора-бенефіціара.

Як встановлено вище, 26.09.2017 між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АЙБОКС БАНК" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОЛОГ ЛТД" (нове найменування - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС") було укладено договір про надання гарантії №4247-0917/PRG3v, згідно з п. 1.1. якого гарант в порядку та на умовах, які визначені цим Договором, надає Міністерству оборони України (бенефіціар) гарантію, згідно з умовами якої гарантує перед бенефіціаром виконання принципалом його зобов`язань щодо виконання умов Договору, що буде укладено з бенефіціаром.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. Договору гарантія видається на суму 129 493,00 грн. та на строк по 01.02.2018 включно.

Відповідно до п. 4.1. Договору у разі виконання гарантом зобов`язань принципала, які забезпечені гарантією, він згідно чинного законодавства України набуває прав зворотньої вимоги (регресу) до принципала в межах суми, фактично сплаченої ним за гарантією.

Згідно з п. 4.2. Договору принципал зобов`язаний погасити свої грошові зобов`язання перед гарантом, які виникли внаслідок виконання гарантом його зобов`язань перед бенефіціаром, які забезпечені гарантією, протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги від гаранта.

Судом встановлено, що на виконання рішення господарського суду м. Києва від 02.10.2020 у справі №910/1192/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021, позивачем було перераховано на рахунок Міністерства оборони України суму гарантійного платежу за договором про надання банківської гарантії №4247-0917/PRG3v від 26.09.2017 в розмірі 129 493,00 грн., згідно з меморіальним ордером №7631128 від 05.05.2021 та перераховано суму судового збору в розмірі 2 102 грн. згідно з меморіальним ордером №7631584 від 05.05.2021.

Отже, враховуючи наведене вище, виходячи з приписів статті 569 Цивільного кодексу України та умов договору №4247-0917/PRG3v від 26.09.2017, з огляду на виплату гарантом суми банківської гарантії на вимогу бенефіціара, у Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" виникло право зворотної вимоги (регресу) до принципала - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС".

Одночасно, суд звертає увагу позивача на те, що згідно з приписів статті 569 Цивільного кодексу України та умов договору №4247-0917/PRG3v від 26.09.2017 право зворотної вимоги (регресу) обмежується сплаченою сумою за цією гарантією, а отже, включення позивачем до суми основного боргу 2 102 грн сплаченого судового збору є необґрунтованим та безпідставним.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС" в частині стягнення заборгованості в розмірі 131 595,00 грн, а саме на суму 129 493,00 грн.

Окрім суми сплаченої гарантії позивач нарахував та просить також стягнути з відповідача 17 259,82 грн. - 35% річних, 3 444,87 грн. - пеня.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. (п. 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що в разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує пеню, розмір якої розраховується виходячи зі ставки 0,1% від суми гарантії за кожен день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ.

Оскільки у вказаному пункті договору сторони встановили пеню у вигляді 0,1 відсотка, що є більшим від допустимого законом максимального розміру, то в даному випадку застосуванню підлягає пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Із наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем було враховано наведені приписи закону, нарахування пені здійснювалося виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені у розмірі 3 444,87 грн., суд дійшов висновку, що розрахунок останньої є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач також просить стягнути з відповідача 35% річних у розмірі 17 259,82 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було встановлено вище, пунктом 3.2 договору передбачено, що у випадку виконання гарантом зобов`язань принципала, які забезпечені гарантією, принципал сплачує гаранту плату у розмірі 35% річних від суми коштів, яка фактично була сплачена гарантом бенефіціару за наданою гарантією. Проценти нараховуються гарантом щомісяця за період з першого по останнє число поточного місяця, виходячи з фактичної кількості днів у місяці і 365/366 днів у році. Нарахування процентів за місяць, в якому грошові кошти було фактично сплачено гарантом бенефіціару, починається з дня здійснення гарантом такої проплати за гарантією (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день повного погашення принципалом зворотних вимог гаранта, які виникли в результаті здійснення гарантом проплати за виданою гарантією. При цьому, такий день не враховується при нарахуванні процентів. Проценти, нараховані за місяць відповідно до умов цього пункту, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 7-го числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані. Проценти, нараховані за місяць, в якому принципал повністю погасив зворотні вимоги гаранта, які виникли в результаті здійснення гарантом проплати за виданою гарантією, повинні бути сплачені не пізніше дня погашення принципалом таких зворотних вимог.

Зважаючи на обов`язок суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не виходячи при цьому за межі позовних вимог, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку в межах заявлених періодів та дійшов висновку про те, що сума 35% річних у розмірі 17 259, 82 грн., є арифметично вірною, обґрунтованою та здійсненою у відповідності до приписів чинного законодавства.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 129 493,00 грн., 35% річних у розмірі 17 259,82 грн., пеню у розмірі 3 444,87 грн.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

В іншій частині позовних вимог суд відмовляє, зважаючи на встановлені у даному рішенні обставини.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХ СИСТЕМС" (Україна, 01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код: 16282325) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЙБОКС БАНК" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДІЛОВА, будинок 9А; ідентифікаційний код: 21570492) суму боргу за зобов`язанням у розмірі 129 493,00 грн., 35% річних у розмірі 17 259,82 грн., пеню у розмірі 3 444,87 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 252,97 грн.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2022.

Суддя І.В. Приходько