ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2022 р. Справа№ 910/7265/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 (повний текст складено 24.09.2021)

у справі № 910/7265/21 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Комунального підприємства "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА"

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 1 899 614,43 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" про зобов`язання вчинити дії та стягнення 1 899 614,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 позов задоволено частково. Вирішено зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" передати Комунальному підприємству "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" товар - дизельне паливо у кількості 105 880 літрів та Бензин А-92 у кількості 13 960 літрів на загальну суму в розмірі 2 161 533,60 грн, що знаходиться на відповідальному зберіганні Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА", шляхом заправки по талонах транспортних засобів Комунального підприємства "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" на автозаправних станціях м. Києва до повного виконання зобов`язань згідно з договором на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" на користь Комунального підприємства "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" пеню у розмірі 116 722,81 грн, штраф у розмірі 151 307,35 грн та судовий збір у розмірі 36 443,46 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/7265/21 в частині задоволених позовних вимог про стягнення пені у розмірі 116 722,81 грн, штрафу в розмірі 151 307,35 грн, та прийняти у цій частині нове рішення про відмову у позовних вимогах.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення пені у розмірі 116 722,81 грн, штрафу в розмірі 151 307,35 грн неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, що на думку відповідача призвело до помилкових висновків місцевого господарського суду щодо невиконання відповідачем обов`язку поставити позивачу товар за договором.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано, що нарахування штрафних санкцій здійснено поза межами дії договору, оскільки пунктами 7.2, 7.3 договору не визначено за яке правопорушення передбачено відповідальність з урахуванням того, що зобов`язання з поставки виконані відповідачем у повному обсязі.

Узагальнений виклад позиції позивача

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2021, апеляційну скаргу у справі №910/7265/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7265/21.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/7265/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/7265/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 розгляд справи № 910/7265/21 відкладено на 26.01.2022.

25.01.2022 від відповідача через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з інфекційною хворобою представника відповідача.

В судове засідання, яке відбулося 26.01.2022, представники сторін явку не забезпечили, про час і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником відповідача у клопотанні обставини не можуть бути належною підставою для відкладення розгляду справи, оскільки викладені у клопотанні обставини жодними доказами не підтверджені, а тому причини неявки, викладені в клопотанні про відкладення розгляду апеляційної скарги визнаються судом апеляційної інстанції неповажними.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги у даній справі.

Таким чином враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом апеляційної інстанції обов`язковою, апеляційний господарський суд визнав можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників сторін.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.06.2020 між Комунальним підприємством "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" (постачальником) укладено договір на закупівлю товарів за державні кошти №220, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2020 році, на підставі письмових заявок, поставити замовнику товар код ДК 021:2015-09130000-9 Нафта і дистиляти (А-92). Дизельне паливо (талонна система). Дизпаливо (в талонах) 120 000 л, Бензин А-92 (в талонах) 15 000 л.

Згідно з п.2.7 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити паливо рідинне та газ; оливи мастильні, а саме: дизпаливо (в талонах); бензин А-92 (в талонах) у відпускних облікових картках (талонах) відповідно до умов договору.

З моменту переходу до замовника права власності на продукцію та до моменту його фактичного отримання на АЗС, продукція перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні постачальника (п.2.8 договору).

Сума цього договору становить з ПДВ -2 292 900,00 грн. в т.ч. ПДВ - 382 150,00 грн (п. 3.1. договору).

У п. 4.1 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом перерахування коштів замовником на поточний рахунок постачальника. Оплата проводиться по рахунку-фактурі, видатковим накладним з відстрочкою платежу до 30 (тридцять) банківських днів з дня отримання товару.

Строк поставки товару - до 31.12.2020 (п.5.1 договору).

Згідно з п. 5.2 договору строк поставки товару здійснюється постачальником протягом 1 календарного дня, з дня надання заявки (додаток № 2) замовником. Місце поставки товару - мережа АЗС виконавця. (п. 5.3 договору).

У п. 5.4 договору зазначено, що постачальник зобов`язується: надавати замовнику відпускні облікові картки (талони) (бензин А-92), дизельне паливо (талони)) протягом 1 календарного з дня отримання письмової заявки від замовника. За порушення терміну поставки товару за цим договором, постачальник несе відповідальність згідно розділу 7 договору; забезпечити заправку автомобілів замовника після закінчення строку дії договору по відпускних облікових картках (талонах), якщо вони були оплачені покупцем, але залишились нереалізованими; постачальник зобов`язаний замінити/продовжити замовнику облікові картки (талони) нової встановленої постачальником форми не більше 30 календарних днів з дня підписання акту прийому передачі; за порушення терміну заміни товару за цим договором, постачальник несе відповідальність згідно розділу 7 договору.

З моменту переходу до замовника права власності на продукцію та до моменту його фактичного отримання на АЗС, продукція перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні постачальника до повної вибірки по картках внутрішнього обігу, та постачанню оплачених нафтопродуктів. (п.5.4.1 договору).

Облікові картки (талони), якими забезпечує постачальник замовника, не мають терміну дії. (п.5.4.3 договору).

Відповідно до п.5.6 договору перехід права власності на товар та ризику його випадкової загибелі (псування) відбувається в момент підписання сторонами видаткової накладної (акту приймання - передачі нафтопродуктів), на підставі оформленої належним чином довіреності на отримання матеріальних цінностей. Кількість товару визначається даними у товарно-транспортній накладній (ТТН), яка обов`язково його супроводжує.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при поставці товару постачальник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми несвоєчасно поставленого товару, за кожен день прострочення поставки товару.

Постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. (п.7.3 договору).

Згідно з п.7.4 договору у разі порушення строків поставки товару, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 50 % від вартості товару.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020 р., а в частині фінансових зобов`язань та поставки товару до повного їх виконання. (п.11.1 договору).

Специфікацією №1 до договору на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020 сторони передбачили найменування товару, кількість, ціну, а саме: дизпаливо (в талонах) 120 000 л, бензин А-92 (в талонах) 15 000 л, загальна вартість 2292900,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020 року відповідач передав, а позивач в свою чергу прийняв дизпаливо (в талонах) у загальному розмірі 6480 л, бензин А-92 (в талонах) у загальному розмірі 560 л, що підтверджується видатковими накладними №Т-3752 від 30.06.2020 на суму 38 383,40 грн, №Т-4199 від 27.07.2020 на суму 10 018,80 грн, №Т-4200 від 27.07.2020 на суму 14 941,40 грн, №Т-4201 від 27.07.2020 на суму 34 292,40 грн, №Т-4203 від 27.07.2020 на суму 21 905 грн. 60 коп., а загалом на суму в розмірі 119 541,60 грн.

Додатковою угодою №1 від 30.09.2020 року до договору на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020 сторони збільшили ціну за одиницю товару та виклали специфікацію №2 у невиконаній частині специфікації в такій редакції: дизпаливо (в талонах) 106 668,57 л, бензин А-92 (в талонах) 13405,21 л, загальна вартість 2 173 358,40 грн.

На виконання умов договору на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020 відповідач передав, а позивач в свою чергу прийняв дизпаливо (в талонах) у загальному розмірі 99 400 л, бензин А-92 (в талонах) у загальному розмірі 13 400 л, що підтверджується видатковими накладними №Т-5322 від 30.09.2020 на суму 43 416,00 грн, №Т-5616 від 13.10.2020 на суму 43 416,00 грн, №Т-5663 від 16.10.2020 на суму 1 955 160,00 грн, а загалом на суму в розмірі 2 041 992,00 грн.

Листом №60 від 12.03.2021 відповідач повідомив про тимчасове зупинення відпуску пального на АЗК "Glusco", у зв`язку з технічними причинами, що виникли не з вини товариства, який був отриманий уповноваженою особою підприємства позивача 16.03.2021 за вх. №1365, що підтверджується відповідною відміткою на листі.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не передав у фактичну власність позивачу шляхом заправки автотранспортних засобів позивача дизельне паливо та бензин А-92, що знаходяться на відповідальному зберіганні у відповідача.

За таких підстав, позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом та просив суд вилучити в примусовому порядку у Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" та повернути Комунальному підприємству "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району" м. Києва, шляхом заправки по талонах транспортних засобів Позивача на Автозаправних станціях м. Києва до повного виконання зобов`язань згідно Договору № 220 від 30.06.2020: дизпаливо у кількості 105 880 літрів та бензин А-92 у кількості 13 960 літрів, що знаходиться на відповідальному зберіганні у відповідача згідно договору № 220 від 30.06.2020.

Крім того, в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору, позивач нарахував відповідачеві штрафні санкції у розмірі 1 765 121,03 грн, 3% річних у розмірі 35 495,16 грн та інфляційні втрати у розмірі 98 998,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 позов задоволено частково. Вирішено зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" передати Комунальному підприємству "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" товар - дизельне паливо у кількості 105 880 літрів та Бензин А-92 у кількості 13 960 літрів на загальну суму в розмірі 2 161 533,60 грн, що знаходиться на відповідальному зберіганні Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА", шляхом заправки по талонах транспортних засобів Комунального підприємства "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" на автозаправних станціях м. Києва до повного виконання зобов`язань згідно з договором на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" на користь Комунального підприємства "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" пеню у розмірі 116 722,81 грн, штраф у розмірі 151 307,35 грн та судовий збір у розмірі 36 443,46 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнення розрахованих позивачем та стягнутих судом першої інстанції розміру пені та штрафу.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні з даним позовом до суду першої інстанції просив стягнути з відповідача на його користь пеню на підставі п. 7.3 договору за загальний період прострочки з 17.10.2020 по 04.05.2021 у розмірі 538 614,07 грн, штраф на підставі п. 7.2 договору за загальний період прострочки з 17.10.2020 по 04.05.2021 у розмірі 145 740,66 грн та штраф на підставі п.7.4 договору у розмірі 1 080 766,30 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За умовами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому судова колегія зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Таким чином можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачена ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при поставці товару постачальник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми несвоєчасно поставленого товару, за кожен день прострочення поставки товару.

Постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. (п.7.3 договору).

Згідно з п.7.4 договору у разі порушення строків поставки товару, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 50 % від вартості товару.

Судова колегія зазначає, що пунктами 7.2, 7.3 договору на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020 передбачена відповідальність постачальника за невиконання або неналежне виконання одного й того же виду господарського зобов`язання - поставки товару покупцю у вигляді стягнення пені, проте, у п.7.2 договору пеня передбачена у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а у п.7.3 договору - у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг).

Крім того, п.п. 7.3, 7.4 договору передбачена відповідальність постачальника за невиконання або неналежне виконання одного й того же виду господарського зобов`язання - поставки товару покупцю у вигляді стягнення штрафу, проте відрізняється розмір штрафу - 7% та 50% відповідно.

Однак при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем заявлено до стягнення пеню на підставі п.7.3 договору, штраф на підставі п.7.2 договору та штраф на підставі п.7.4 договору у розмірі 1 080 766,30 грн.

Колегія суддів зазначає, що розмір договірної штрафної санкції, яку обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, за визначенням ст. 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю "пеня".

Між тим для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов`язання.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище норм, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем невірно визначено назву санкцій, передбачених п.п. 7.2, 7.3 договору, оскільки п. 7.2 договору передбачено стягнення пені за порушення строків поставки товару, п. 7.3 договору - стягнення пені та 7% штрафу за порушення строків поставки товару.

В той же час, колегія суддів зазначає, що ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких підстав, з урахуванням того, що п.п.7.2, 7.3 та п.п.7.3, 7.4 договору на закупівлю товарів за державні кошти № 220 від 30.06.2020 за одне й те саме порушення зобов`язання постачальником передбачена подвійна відповідальність одного виду, вимоги позивача щодо одночасного стягнення штрафних санкцій є необґрунтованими.

Водночас судова колегія констатує, що в жодному нормативно-правовому акті та акті судової практики не закріплено висновку про те, який розмір неустойки підлягає стягненню, у разі посилання на ст. 61 Конституції України, та який критерій має бути застосовано для його вибору.

З урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, фактичних обставин справи, матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, судова колегія дійшла висновку про те, що стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 0,1% та штрафу у розмірі 7%, передбачених п. 7.3 договору, є більше розумним і справедливим, в тому числі, з урахуванням розміру штрафних санкцій.

Перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання з 17.10.2020 - по 04.05.2021 у розмірі 432 306,00 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення початку перебігу прострочки відповідача з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання на адресу постачальника заявок на поставку товару, а тому початком прострочення відповідача є 12.03.2021.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочки з 12.03.2021 - по 04.05.2021 у розмірі 116 722,81 грн.

Перевіривши розрахунок 7% штрафу у розмірі 151 307,35 грн на підставі п.7.3 договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги про стягненню пені у розмірі 116 722,81 грн та штраф у розмірі 151 307,35 грн.

Доводи відповідача стосовно того, що зобов`язання з поставки виконані відповідачем у повному обсязі, колегією суддів оцінюються критично, оскільки виходячи з положень укладеного сторонами договору на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020 щодо якості товару, визначення кількісних показників, їх підтвердження відповідними сертифікатами, порядок приймання товару, предметом договору на закупівлю товарів за державні кошти №220 від 30.06.2020 є саме поставка товару - бензину марки А-92 та дизельного палива, право отримання якого на автозаправних станціях підтверджується талонами, наданими відповідачем.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги заперечення відповідача щодо повного виконання останнім його зобов`язань за договором в частині здійснення поставки товару позивачу, оскільки на підставі видаткових накладних Комунальному підприємству "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" було передано дизпаливо (в талонах), бензин А-92 (в талонах), а не сам товар - бензин марки А-92 та дизельне паливо шляхом фактичного отримання товару на АЗС відповідача.

Інші наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах позивачем доведено наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/7265/21 - без змін.

Матеріали справи № 910/7265/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.05.2022 після виходу судді Разіної Т.І. з відпустки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко