судді Бакуліної С.В.
cправа № 922/2182/21
за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 (головуючий суддя - Здоровко Л.М., судді: Геза Т.Д., Плахов О.В.) та рішення Господарського суду Харківської області від 18.08.2021 (суддя Присяжнук О.О.)
за позовом 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3
до 1. ОСОБА_4 , 2. ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг Охоче" (далі - Товариство),
про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) звернулись до Господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), в якому просили:
- перевести на ОСОБА_2 права і обов`язки покупця частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг Охоче" (далі - ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче") номінальною вартістю 333,33 грн, що становить 26,67 % статутного капіталу товариства, за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче", укладеним між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем;
- перевести на ОСОБА_3 права і обов`язки покупця частини частки в статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" номінальною вартістю 166,67 грн, що становить 13,33 % статутного капіталу товариства, за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче", укладеним між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем;
- стягнути (витребувати, з володіння) з ОСОБА_1 частину частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" номінальною вартістю 333,33 грн, що становить 26,61 % статутного капіталу товариства, на користь ОСОБА_2 ;
- стягнути (витренувати з володіння) з ОСОБА_1 частину частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" номінальною вартістю 166,67 грн, що становить 13,33 % статутного капіталу товариства, на користь ОСОБА_3 ;
- перерахувати ОСОБА_1 з депозитного рахунку Господарського суду Харківської області 500,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивачів шляхом відчуження частки у статутному капіталі товариства ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , яке відбулось з порушенням переважного права позивачів на купівлю такої частки та з порушенням порядку відчуження частки у статутному капіталі товариства, передбаченого статутом товариства.
Заперечення ОСОБА_1 проти позову мотивовані тим, що договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче", на який посилаються позивачі як на підставу своїх вимог, не існує, у зв`язку з тим, що він не був укладений сторонами.
За твердженнями відповідача 2, ОСОБА_4 передав безоплатно ОСОБА_1 частку в статутному капіталі вказаного товариства за актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче", що виключає можливість застосування положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" щодо переведення прав і обов`язків покупця частки в статутному капіталі, адже переважне право позивачів на купівлю цієї частки не було порушено.
Господарський суд Харківської області рішенням від 18.08.2021 у справі №922/2182/21 (з урахуванням прийнятої судом ухвали про виправлення описки від 08.09.2021), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021, позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 задовольнив повністю; перевів на ОСОБА_2 права і обов`язки покупця частини частки в статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" номінальною вартістю 333,33 грн, що становить 26,67 % статутного капіталу товариства, за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче", укладеним між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем; перевів на ОСОБА_3 права і обов`язки покупця частини частки в статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" номінальною вартістю 166,67 грн, що становить 13,33 % статутного капіталу товариства, за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче", укладеним між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем; стягнув (витребував з володіння) з ОСОБА_1 частину частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" номінальною вартістю 333,33 грн, що становить 26,67 % статутного капіталу товариства, на користь ОСОБА_2 ; стягнув (витребував з володіння) з ОСОБА_1 частину частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" номінальною вартістю 166,67 грн, що становить 13,33% статутного капіталу товариства, на користь ОСОБА_3 . Вирішив перерахувати ОСОБА_1 з депозитного рахунку Господарського суду Харківської області 500,00 грн; стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4540,00 грн судового збору; стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4540,00 грн судового збору.
Судові рішення мотивовані недотриманням ОСОБА_4 передпродажної процедури продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" у відповідності до вимог статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та вимог статуту товариства щодо повідомлення про намір здійснити продаж частки третій особі та надання позивачам, як учасникам товариства, пропозиції про купівлю такої частки, а також вимог статуту товариства щодо необхідності надання згоди усіх інших учасників товариства на відчуження частки в статутному капіталі.
Зважаючи на чинні норми законодавства у сфері державної реєстрації, а також на перебування спірної частки у статутному капіталі товариства у володінні ОСОБА_1 , суди для поновлення прав позивачів дійшли висновку про необхідність здійснити стягнення (витребування з володіння) з ОСОБА_1 на користь позивачів частини частки у статутному капіталі пропорційна до розмірів їх часток.
Крім цього, апеляційний суд зазначив, що позиція та доводи ОСОБА_1 щодо нібито неукладення нею договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі суперечать наявним в матеріалах справи №922/2182/21 доказами, а також позиції самої ОСОБА_1 в іншій судовій справі, відкритій за її позовом; договір дарування частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче", відповідно до якого така частка була передана ОСОБА_1 безоплатно, відповідачами суду не надано.
ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 18.08.2021 у справі №922/2182/21 і передати справу на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
Підставою касаційного оскарження скаржниця вважає наявність випадку, передбаченого пунктами 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи що судами першої та апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваних рішення не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 01.07.2021 у справі №917/549/20, від 07.09.2021 у справі №911/106/20 щодо застосування статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статті 13 ГПК України; суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України).
На переконання скаржниці, суди попередніх інстанцій лише за назвою, яка міститься в акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" від 14.12.2020, безпідставно визначили правову природу правочину, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як договір купівлі-продажу, що не відповідає дійсним обставинам справи, адже зазначення такого договору підставою переходу права власності на частку у статутному капіталі в цьому акті є помилковим.
За твердженнями скаржниці, договір купівлі-проваджу між відповідачами не укладався, акт приймання-передачі частки, який підписано ОСОБА_1 під впливом помилки, підтверджує лише передачу частки у статутному капіталі, проте не підтверджує передачу грошової суми або обов`язку передати грошову суму за цю частку в майбутньому.
При цьому, позивачами не надано жодних допустимих доказів, які б підтверджували факт виконання ОСОБА_1 оплати частки у статутному капіталі товариства, що свідчить про недоведеність дійсної спрямованості волі сторін на укладення саме договору купівлі-продажу частки при підписанні акта приймання-передачі частки від 14.12.2020 та його дійсної правової природи.
Скаржниця вважає, що судам першої та апеляційної інстанції необхідно було здійснити належну правову кваліфікацію правовідносин, які склалися між сторонами у справі, виходячи зі змісту наведених положень акта приймання-передачі частки від 14.12.2021, які не містять зобов`язань сторін щодо оплатності, наявність яких є обов`язковою умовою для виникнення переважного права позивачів на придбання частки. При цьому, саме позивачі мають довести факт укладення відповідачами оплатного договору купівлі-продажу, проте суд апеляційної інстанції безпідставно переклав тягар доказування вказаного факту на відповідачів, що суперечить засаді змагальності, та фактично бездоказово презюмував наявність підстав для переведення прав та обов`язків покупця частини частки у статному капіталі товариства.
За твердженнями скаржниці, оскільки визначена у акті приймання-передачі частки від 14.12.2021 вартість частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" - 500,00 грн є вартісним виразом розміру частки учасника цього товариства, яка відчужується за договором, та не є узгодженою сторонами договору ціною предмету договору, позивачі помилково ототожнили вартість частки у статутному капіталі Товариства з ціною договору.
Крім цього, скаржниця зазначає, що прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанції призвело до значних майнових втрат, позбавило її права власності на майно, а саме на частку у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче".
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив на касаційну скаргу, в якому просять відмовити в її задоволенні, вказуючи, зокрема, на те, що викладені у постановах від 07.09.2021 у справі №911/106/20, від 01.07.2021 у справі №917/549/20 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин сторін у даній справі.
За твердженнями позивачів, суд апеляційної інстанції надав детальну оцінку доводам скаржника щодо неукладення відповідачами договору купівлі-продажу, зазначивши, що в акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Агроінвест Холдинг Охоче" від 14.12.2020 сторони не лише двічі посилаються на договір купівлі-продажу, а й іменують себе як покупець і продавець.
Водночас ОСОБА_1 не заперечує факт підписання нею вказаного акта, відповідно очевидним є те, що вона була ознайомлена зі змістом документу, який підписує, в тому числі із зазначенням у акті того, що він підписаний на виконання саме договору купівлі- продажу частки у статутному капіталі, а не договору дарування. Будь-яких однозначних та зрозумілих доводів щодо підписання такого акта під впливом помилки, ОСОБА_1 не надала та не заявляла про визнання недійсним правочину та застосування наслідків правочину, який вчинено під впливом помилки.
На переконання позивачів, позиція та доводи скаржниці щодо нібито неукладення нею договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі знаходилася у суперечності не лише з наявними у матеріалах справи №922/2182/21 доказами, а також з її ж позицією в іншій судовій справі - у позовній заяві у справі №922/2592/21.
При цьому, фізична відсутність договору купівлі-продажу в матеріалах справи не свідчить про відсутність волевиявлення сторін на укладення такого договору, а скаржницею іншого не доведено, як й не надано договору дарування частки у статутному капіталі товариства, відповідно до якого така частка була передана ОСОБА_1 безоплатно.
23.02.2022 Верховний Суд ухвалив постанову, якою постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 18.08.2021 у справі №922/2182/21 залишив без змін.
Ухвалюючи вказану постанову, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, зокрема про те, що сам факт наявності посилання у акті приймання-передачі на договір купівлі-продажу вірогідно свідчить про існування між сторонами саме відносин купівлі-продажу, а не дарування, а позиція та доводи скаржниці щодо неукладення договору купівлі-продажу частки суперечать не тільки наявним у матеріалах справи №922/2182/21 доказам, але також її позиції в іншій справі, висловленій у позовній заяві (справа №922/2592/21), що свідчить про наявність суперечливої поведінки, намагання ввести суд в обману.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства від 14.12.2020, укладений на виконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 14.12.2020, є єдиним доказом вартості частки, в якому зазначена її вартість в розмірі 500,00 грн, з огляду на що погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сплаті на користь відповідачки 2 підлягає сума в розмірі 500,00 грн, адже скаржниця не надала суду жодних доказів, зокрема, договору купівлі-продажу, яким була б визначена інша вартість частки, що була відчужена на її користь.
Відповідно до частини третьої статті 34 ГПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Перехід частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи врегульовано статтею 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", за змістом частини першої якої учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.
Відчуження частки в статутному капіталі товариства має своєю метою припинення права власності на цю частку в особи, яка відчужує її, щоб певна інша особа (один учасник чи кілька учасників цього товариства або треті особи) набула право на цю частку.
Підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі, зокрема до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою. Відчуження відбувається на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо (подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15).
Частиною 5 статті 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" встановлено, що учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника є порушеним.
З аналізу статей 20, 21 вказаного Закону у сукупності норм вбачається, що право учасника на відчуження своєї частки (її частини) обмежене переважним правом інших учасників товариства на придбання цієї частки (її частини). Водночас, переважне право на придбання частки (її частини) інших учасників товариства також не є абсолютним та має певні межі - воно не поширюється на правовідносини, в яких частку (її частини) відчужують безоплатно (зокрема, шляхом дарування), позаяк виникає лише в разі продажу відповідної частки.
Істотними умовами договору купівлі-продажу частки є розмір частки у статутному капіталі товариства, що відчужується, та ціна договору.
В даній справі судами не встановлено факту укладення договору купівлі-продажу частки, оскільки договір не надано сторонами спору (він відсутній в матеріалах справи), і посилання на нього містяться лише в акті приймання-передавання частки, який (акт) не містить ціни договору, тобто не є ані правочином купівлі-продажу, ані доводить факту укладення договору купівлі-продажу, позаяк не містить посилання на істотну умову договору - вартість продажу частини частки. Так само не містить істотної умови договору - ціни договору, текст позовної заяви в іншій справі. Отже в даній справі не встановлено факту укладення відповідачами договору купівлі-продажу частки.
За таких обставин не є можливим захист права позивачів у спосіб переведення на себе в судовому порядку прав і обов`язків покупців частини частки.
В цій справі суди встановили не факт укладення відповідачами договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі третьої особи, а встановили істотну умову, притаманну для такого виду договору, виходячи лише з абстрактних посилань на договір купівлі-продажу в акті про передачу частини частки, який містить лише посилання на її номінальну вартість, та на зміст позовної заяви ОСОБА_1 в іншій справі, який також не містить посилань на ціну договору. Акт приймання-передачі частки є доказом, який доводить відчуження частини частки відповідачем 1 відповідачці 2, втім не є належним і допустимим доказом обставини укладення відповідачами договору купівлі-продажу з визначеною ціною, яка за законодавством визначається ними за взаємною згодою.
При цьому суди порушили принцип змагальності, оскільки встановили ціну договору, виходячи з того, що визначена позивачами ціна договору, яка на їх погляд відповідала номінальній вартості частки, не була спростована відповідачкою 2, що є порушенням концепції негативного доказу, яка полягає у тому, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує, оскільки за такого підходу концепція змагальності втрачає сенс. Відповідачка 2 в ході розгляду справи стверджувала, що сторонами не було укладено саме договору купівлі-продажу, що вона не сплачувала за отриману у власність частину частки коштів, тому вона не могла надати доказів ціни договору. Отже саме позивачі, які обрали певний спосіб захисту права, мали доводити як факт укладення відповідачами догору купівлі-проджажу частини частки, так і те, що цей договір містить всі істотні умови догору купівлі-продажу частини частки, зокрема ціну договору.
В даній справі фактично суди встановили правовідношення купівлі-продажу частки, при тому що такий спосіб захисту права (встановлення правовідношення купівлі-продажу частки) особою, яка не є стороною договору про факт укладення якого стверджує, не передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, нормами Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та не заявлявся в якості предмету позову позивачами, які замість відповідачів на власний розсуд визначили істотну умову договору, порушивши право відповідачів на свободу договору (стаття 627 Цивільного кодексу України). За сталою практикою відсутність істотної умови договору засвідчує факт його неукладення саме у такій матеріально-правовій природі. Суду не надано права встановлювати домовленість сторін договору по певній умові поза їх дійсною волею, ще і на твердженні особи, яка не є учасником такого договору, яке базується лише на її (цієї особи) власному переконанні, і не підтверджене наданням суду належних і допустимих доказів, отже виглядає як провокація, яка має бути спростована відповідачами, а в разі неспростування набуває статусу доказу обставини домовленості сторін, що є порушенням концепції негативного доказу.
Отже, я вважаю, що вирішуючи спір про переведення прав та обов`язків покупця частини частки в статутному капіталі та стягнення (витребування з володіння) частини частки у статутному капіталі цього товариства доведенню підлягає факт існування укладеного відповідачами договору купівлі-продажу частки із погодженими істотними умовами, зокрема щодо ціни договору (ціна продажу частки), яку не можна ототожнювати із номінальною вартістю частки в статутному капіталі товариства, яка не залежить від розміру внеску учасника у власний капітал при створенні товариства, і може визначатися сторонами як самостійно, так і з залученням професійних оцінювачів.
При цьому варто зазначити, що оскільки договір купівлі-продажу за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, а його укладення зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків (у таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару), наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі від 14.12.2020 може свідчити лише про виконання обов`язку щодо передачі частки у статутному капіталі товариства, однак жодним чином не підтверджує передачу будь-якої грошової суми або наявності обов`язку передати відповідну грошову суму у майбутньому, відповідно не підтверджує дійсної спрямованості волі сторін при підписанні акта приймання-передачі частки від 14.12.2020 на укладення саме договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства. Будь-яких інших доказів на підтвердження здійснення оплати за таким договором сторони також не надали, що в свою чергу виключає можливість стверджувати про існування між відповідачами відносин купівлі-продажу, а отже про факт укладення відповідного договору, внаслідок чого було порушене переважне право позивачів.
Лише встановивши факт укладення та виконання відповідного договору про відчуження частки в статутному капіталі товариства з усіма істотними умовами, притаманними даному договору, можна вирішувати спір про переведення прав та обов`язків покупця та витребування з його володіння відповідних часток, адже договір купівлі-продажу таких часток, як предмет відповідного позову, не може бути суперечливим, так як і вірогідність його існування.
Отже, на мою думку, у цій справі Верховний Суд мав скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 18.08.2021 у справі №922/2182/21 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачами не доведено, а судами, відповідно, не встановлено факту укладення відповідачами договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі третьої особи з визначеною відповідачами істотною умовою - ціною договор.
Суддя С. Бакуліна