АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. ОдесаСправа № 923/977/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Споживчого кооперативу "Заготконтора"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.09.2021, суддя в І інстанції Немченко Л.М., повний текст якого складено 23.09.2021 в м. Херсоні

у справі №923/977/21

за позовом: Заступника керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Олешківської міської ради Херсонської області та Південного офісу Держаудитслужби України

до відповідача: Споживчого кооперативу "Заготконтора"

про стягнення 80580 грн. 28 коп.

ВСТАНОВИВ

У липні 2021 року заступник керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом в інтересах держави в особі Херсонської районної ради Херсонської області та Південного офісу Держаудитслужби України до Споживчого кооперативу "Заготконтора", в якому просив стягнути з відповідача на користь Херсонської районної ради безпідставно отримані кошти у сумі 80 580,28 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що комунальною установою Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району Олешківської районної ради Херсонської області було проведено відкриті торги щодо закупівлі продуктів харчування для загальноосвітніх навчальних закладів Олешківського району Херсонської області, переможцем яких визначено СК "Заготконтора" з ціновою пропозицією 802 370 грн. та 21.12.2018 прийнято рішення укласти договір з переможцем. 04.01.2019 між КУ Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району (замовник) та СК Заготконтора (постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №4, за умовами якого постачальник зобов`язався передати (поставити) замовнику товари, зазначені в п. 1.2 договору, а замовник - прийняти і оплатити такі товари. Замовником проведено оплату у повному обсязі, але продукції отримано менше, сума зайво сплачених коштів складає 80 580,28 грн, які прокурор просив стягнути з відповідача на користь Херсонської районної ради Херсонської області, оскільки з метою реалізації адміністративно-територіальної реформи, як складової реформи децентралізації, відповідно до рішення Херсонської районної ради № 14 від 23.12.2020 розпочато процедуру реорганізації Олешківської районної ради, що припиняється шляхом злиття у Херсонську районну раду, яку визначено правонаступником усього майна, прав та обов`язків Олешківської районної ради.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 23.09.2021 позов задоволено, стягнуто з Споживчого кооперативу "Заготконтора" на користь Олешківської міської ради Херсонської області безпідставно отримані кошти у сумі 80580,28 грн.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач у відповідності до умов укладеного з Комунальною установою Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району Олешківської районної ради Херсонської області (далі Центр ОУЗОР) повинен був поставити продукти харчування для загальноосвітніх навчальних закладів Олешківського району Херсонської області у визначеній договором кількості, однак, поставило товари у кількості, що є меншою ані ж передбачено договором. В той же час, замовником проведено оплату у повному обсязі але продукції отримано менше. Сума зайво сплачених коштів складає 80 580,28 грн. Відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку, що отримана відповідачем оплата у сумі 80 580,28 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст. 670 ЦК України.

З приводу представництва інтересів прокурора у даному спорі, місцевий господарський суд зазначив, що обставини справи свідчать про не здійснення захисту державних інтересів суб`єктом владних повноважень, а дана позовна заява пред`явлена як захід прокурорського реагування в інтересах Херсонської районної ради Херсонської області (та Олешківської міської ради як правонаступника) у зв`язку з тим, що уповноважений орган не здійснює захист законних інтересів держави у цій сфері, що призвело до порушення інтересів держави.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Споживчий кооператив "Заготконтора" звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Херсонської області від 23 вересня 2021 року по справі № 923/977/21 і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову заступника керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Олешківської міської ради Херсонської області та Південного офісу Держаудитслужби України.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене без об`єктивного, всебічного та повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, також прийнято з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які господарським судом Херсонської області визнано встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи, а отже рішення є необґрунтованим, не законним та таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, виходячи з наступного.

Так апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми ГПК України, застосувавши процесуальну норму яка не передбачена в кодексі, тому як названий процесуальний закон не допускає здійснення заміни неналежного позивача, у разі встановлення обставин, що позов поданий особою, яка не має право заявляти відповідні вимоги щодо предмету спору, повинен був відмовити в задоволенні позову або залучити, як співпозивача за заявою Олешківську міську раду Херсонської області, яка відсутня в матеріалах справи.

За твердженням скаржника, приписами Господарського процесуального кодексу України не передбачено вчинення такої процесуальної дії, як заміна неналежного позивача у справі. При цьому названий процесуальний закон не допускає здійснення заміни неналежного позивача, у разі встановлення обставин, що позов поданий особою, яка не має право заявляти відповідні вимоги щодо предмета спору.

Апелянт також вважає, що суд першої інстанції порушив права Олешківської міської ради Херсонської області, як учасника справи, заміненого в якості належного позивача, оскільки не з`ясував її думки по суті позову, не надав термін для ознайомлення, не направив ухвалу про відкриття провадження та ухвалу про заміну позивача, не встановив термін для подачі відзиву чи пояснень, що, на переконання апелянта, є істотним порушенням процесуального закону для до сторони по справі.

До того ж, апелянт вважає, що прокурором не дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та жодним чином не доведено, що Олешківська міська рада не здійснювала захисту або робила це неналежно, в матеріалах справи відсутні підтвердження що прокурор до часу звернення до суду взагалі звертався до належного позивача Олешківської міської ради в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та відсутні посилання про не здійснювання заходів Олешківської міської ради, яка на час подання позову.

Також, на думку скаржника, в даному випадку відсутні підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі Південного офісу Держаудитслужби України у цій справі, оскільки у зазначеного органу наявні повноваження щодо самостійного звернення до господарського суду з відповідними позовами з метою захисту інтересів держави, а прокурором не доведено неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави або що зазначений орган самостійно не може захистити права у даних правовідносинах.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2021 у складі судді-доповідача: Бєляновського В.В., суддів-членів колегії: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Споживчого кооперативу Заготконтора на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.09.2021 у справі №923/977/21 та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження було направлено за юридичною адресою скаржника, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повідомлена скаржником в апеляційній скарзі, а саме м. Олешки, вул. Софіївська, 32.

Однак, рекомендоване повідомлення направлене на адресу апелянта було повернуто відділенням поштового зв`язку із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з частинами 3 та 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Так, наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення апелянтом суду про зміну юридичної адреси або заяв про направлення поштової кореспонденції на іншу адресу.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз ст.120 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення.

Судова колегія відзначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

З огляду на таке, колегія суддів вважає, що вжила всіх належних заходів задля повідомлення апелянта про відкриття апеляційного провадження по справі.

Колегія суддів також наголошує, що у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Крім того, згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Таким чином, представники сторін мають можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів по вказаній справі в державному реєстрі судових рішень.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що особа, яка ініціювала апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, повинна дізнаватись про рух відомого їй апеляційного провадження, демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи не зловживати своїми процесуальними правами, які, в свою чергу, можуть призвести до затягування розгляду справи.

Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ Перехідні положення ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/889/21 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 для розгляду справи №923/977/21 за апеляційною скаргою Споживчого кооперативу Заготконтора на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.09.2021, визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2022 справу №923/977/21 за апеляційною скаргою Споживчого кооперативу Заготконтора на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.09.2021 прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень прокурор зазначає, що визначаючи Херсонську районну раду у якості позивача виходив з того, що фінансування закладів освіти Олешківського району відбувалось із районного бюджету Олешківської районної ради, джерелами якого були, як кошти власних надходжень бюджету так і кошти освітньої субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам. При цьому, рішенням суду у справі № 923/586/20 встановлено, що фінансування постачання за даним договором відбувалось за рахунок коштів районного бюджету, що стверджує і сам апелянт та підтверджується нормами закону (ч. 4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 33 ст. 37 Закону України «Про загальну середню освіту», ч. 2 ст. 25 Закону України «Про освіту») та матеріалами справи.

Разом із тим, як стверджує прокурор, на момент подання позову в умовах адміністративно-територіальної реформи в результаті процесу децентралізації відбулось так зване «укрупнення» районів, зокрема, Рішенням II сесії першого скликання № 14 від 23.12.2020 «Про початок реорганізації Білозерської та Олешківської районних рад Херсонської області шляхом злиття у Херсонську районну раду Херсонської області» - здійснено державну реєстрацію створення Херсонської районної ради шляхом злиття Білозерської та Олешківської районних рад, розпочато процедуру їх реорганізації (припинення), шляхом злиття у Херсонську районну раду. Пунктом 3 вказаного рішення також визначено, що Херсонська районна рада Херсонської області є правонаступником усього майна, прав та обов`язків Олешківської районної ради.

З приводу тверджень апелянта про недотримання прокурором порядку передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зазначає, що у даному випадку, факт заподіяння відповідачем шкоди, наносить вагомий матеріальний збиток районному бюджету, який є складовою єдиної бюджетної системи України, ефективність, результативність та обґрунтованість якої не може не відобразитись на державних інтересах та авторитеті держави. Однак, Херсонською районною радою Херсонської області, як правонаступником усього майна, прав та обов`язків Олешківської районної ради, яка є, уповноваженим органом у спірних правовідносинах, а також Південним офісом Держаудитслужби України, попре направлення прокуратурою листа із зазначенням порушень вимог законодавства, не здійснила захисту законних інтересів держави у цій сфері та, фактично, інтереси держави на даний час не поновлено та не захищено.

Відтак, прокурор вважає, що для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор у даному випадку виконав субсидіарну роль, оскільки Херсонською районною радою Херсонської області та Південним офісом Держаудитслужби України усупереч вимог закону не було здійснено захисту таких інтересів.

Колегія суддів відзначає, що даний відзив був направлений на юридичну адресу апелянта, яку останній повідомив суду у заявах по суті справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи та долученим до відзиву описом вкладення та фіскальним чеком.

В свою чергу, апелянт ані після відкриття апеляційного провадження, ані після направлення йому відзиву на апеляційну скаргу, не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, заперечень, пояснень, тощо.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Прокурор скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Комунальною установою Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району Олешківської районної ради Херсонської області (далі - Центр ОУЗОР) проведено відкриті торги щодо закупівлі продуктів харчування для загальноосвітніх навчальних закладів Олешківського району Херсонської області, переможцем яких визначено СК Заготконтора з ціновою пропозицією 802 370 грн та 21.12.2018 прийнято рішення укласти договір з переможцем.

04.01.2019 між Центром ОУЗОР (замовник) та СК Заготконтора (постачальник) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 4 (далі - Договір) за умовами п. 1.1 якого, Постачальник зобов`язувався передати (поставити) Замовнику товари, а замовник - прийняти і оплатити такі товари: м`ясо (свинина (свіжа чи охолоджена) без кістки), філе куряче (свіже чи охолоджене) та печінка свиняча (свіжа чи охолоджена).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що відповідно до Специфікації до Договору визначена наступна ціна Товару: свинина (свіжа чи охолоджена) без кістки - 90,00 грн. за 1 кг., кількістю 3 400 кг., куряче філе (свіже чи охолоджене - 98 грн. за 1 кг., кількістю 4 729 кг. та печінка свиняча (свіжа чи охолоджена - 28, 00 грн. за 1 кг., кількістю 1 176 кг.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування.

Згідно п. 3.1 Договору загальна ціна товару становить 802 370 грн. з ПДВ.

25.01.2019 та 01.02.2019, мотивуючи наявність коливання цін на товари, що є предметом закупівлі, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі між сторонами укладено додаткові угоди, якими за рахунок збільшення вартості товару на 10 % зменшено обсяги постачання товару до закладів освіти району.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 у справі №923/586/20 визнано недійсними додаткові угоди № 1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019, укладену між комунальною установою "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради та споживчим кооперативом "Заготконтора".

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 у цій справі, рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 у справі №923/586/20 в частині визнання недійсними додаткових угод залишено без змін.

Пунктом 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведені приписи процесуального законодавства, обставини щодо визнання недійсними додаткових угод № 1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019, які встановлені рішеннями судів у справі №923/586/20, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій бере участь особа, стосовно якої ці обставини встановлені.

Так, на підставі указаних додаткових угод, сторони дійшли згоди зменшити кількість товару у зв`язку із підвищенням ціни за одиницю продукції.

Зокрема, за додатковою угодою № 1 від 25.01.2019 сторони дійшли згоди щодо зменшення кількості товару у зв`язку із підвищенням ціни на одиницю продукції, а саме: свинина - на 263,1 кг, куряче філе - на 381,4 кг, у зв`язку із цим погодили нову редакцію п. 1.2 договору - найменування товару свинина -2144,5 кг, куряче філе - 4158 кг, печінка - 1009,49 кг.

Згідно з додатковою угодою № 2 від 01.02.2019 сторони дійшли згоди щодо зменшення кількості товару у зв`язку із підвищенням ціни на одиницю продукції, а саме: свинина - на 194,5 кг, печінка - на 72,11 кг, у зв`язку із цим погодили нову редакцію п. 1.2 договору - найменування товару - 2626 кг, куряче філе - 4158 кг.

Таким чином, до закладів освіти поставлено менше свинини на 457,6 кг, філе курячого - менше на 381,4 кг, печінки на 72,11 кг.

В результаті укладення зазначених додаткових угод вартість одиниці м`яса свинини збільшилась на 20 % у порівнянні з ціною, визначеною у первісному договорі; вартість курячого філе - збільшилась на 9,2%, вартість печінки - на 7,1 %.

Даний факт було встановлено Олешківською окружною прокуратурою Херсонської області.

Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначив, що зменшення кількості придбаного товару, збільшення вартості одиниці товару, що у вартісному вираженні становить 80 580,28 грн, у зв`язку із укладенням оспорюваних додаткових угод, є порушенням економічних інтересів держави, які, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, повинні бути захищені органами прокуратури шляхом здійснення представництва інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив їх у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського з цього приводу зазначає наступне.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

У ч. 1 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом "Про публічні закупівлі".

За приписами ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі тощо.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик.

Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК).

Таким чином, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін.

У п. 12.9 Договору передбачено, що усі зміни до Договору оформлюються письмово та підписуються повноважними представниками сторін.

Центр, який мав беззаперечне право на отримання продукції по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції СК Заготконтора про збільшення ціни підписав додаткові угоди № 1,2 внаслідок чого ціна одиниці товару збільшилася на 5,2% відсотків, а обсяг поставки продукції за Договором істотно зменшився (на 911,11 кг).

Це призвело до повного нівелювання результатів відкритих торгів. Адже цінові пропозиції переможця і інших учасників торгів відрізнялися між собою несуттєво (на 967,98 грн, на 0,1 %) - відповідно СК Заготконтора - 802 370 грн, ПП Нікольтрейд - 803 337,98 грн. У своєму листі СК Заготконтора гарантував, що зможе поставити виконати вимоги замовника та умови договору на загальну суму 802 370 тис. грн.

Таким чином, держава втратила можливість скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, але продукція по ціні, запропонованій переможцем тендеру, закупити так і не змогла, натомість, була змушена оплачувати товар за ціною, вище аніж встановлена Договором, укладеним внаслідок відкритих торгів.

Колегія суддів зазначає, що факт безпідставного укладення додаткових угод встановлено рішенням суду по справі №923/586/20, яким додаткові угоди визнано недійсними, відповідно, останні не породжують жодних правових наслідків для сторін, а тому правовідносини з постачання продукції між Центром та СК Заготконтора за період з 04.01.2019 по 31.12.2019 регулюються Договором від 04.01.2019.

Так, за договором, постачальник зобов`язується протягом 2019 року поставити замовнику товари, зазначені в п. 1.2. договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари: свинина - 3400 кг за ціною 90 грн за кг; куряче філе - 4729 кг за ціною 98 грн за кг; печінку - 1176 кг ціною 28 кг.

Однак поставило: свинини - 2942,4 кг, філе курячого - 4347,6 кг, печінки - 1103,89 кг, що підтверджується накладними, які оформлювались відповідно до п. 4.1, п. 4.2 договору.

Платіжними дорученнями, які долучено до матеріалів справи замовником сплачено 799015,89 грн. Тобто замовником проведено оплату у повному обсязі але продукції отримано менше. Сума зайво сплачених коштів складає 80 580,28 грн, з них: 41184 грн. свинина - (457,6 кг * 90 грн); 37377,2 грн філе куряче (381,4 кг*98 грн); 2019,08 грн печінка (72,11 кг*28 грн).

За своєю суттю договір № 4 про закупівлю товарів за державні кошти від 04.01.2019 є договором постачання.

У ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У п. 11.1. Договору встановлено, що Договір діє до 3 грудня 2019 року але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відтак, нікчемність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються Договором.

Відповідно до Договору СК Заготконтора повинно було поставити Центру протягом 2019 року такі товари: свинина - 3400 кг за ціною 90 грн за кг; куряче філе - 4729 кг за ціною 98 грн за кг; печінку - 1176 кг ціною 28 кг, а поставило свинини - 2942,4 кг, філе курячого - 4347,6 кг, печінки - 1103,89 кг.

Відповідно, отримана відповідачем оплата у сумі 80 580,28 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на таке, колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо права прокурора на звернення з відповідним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено ст. 131-1, п. 3 ч. 1 якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 с. 2 Закону).

Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 року у справі "Менчинська проти Росії").

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст.23 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави (наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою) у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Враховуючи викладене, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна постанова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

При цьому, судова колегія звертає увагу, за висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 при вирішенні справ за позовами прокурора, який звертається до суду в інтересах держави в особі компетентного органу, необхідно враховувати таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Закон України Про публічні закупівлі установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, місцевих органів, підприємств, установ.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У даному випадку, факт не повернення відповідачем коштів у сумі 80 197,70 грн, наносить вагомий матеріальний збиток, що не може не відобразитись на державних інтересах та авторитеті держави.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес.

Держава, як гарант верховенства права в Україні гарантує, що укладення договору про закупівлю товарів за бюджетні кошти відповідно до вимог законодавства про публічні закупівлі сприятиме ефективному, прозорому та цільовому використанню бюджетних коштів. Реалізація вказаних гарантій впроваджується через діяльність спеціально уповноважених органів.

Окрім того, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини своєму рішенні у справі Трегубенко проти України від 02.11.2004 категорично ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес (п. 54 рішення).

З положень ч. ч. 1,2 ст. 53 Конституції України Закону України Про публічні закупівлі, ст. 25 Закону України Про освіту, ст. ст. 22, 25, 37 Закону України Про загальну середню освіту, ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні витікає, що указаний інтерес держави є так званим охоронюваним законом інтересом.

Тому, підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є пряме порушення економічних інтересів держави внаслідок здійснення правочину усупереч правовим нормам, чим завдано шкоди бюджету.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні районні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Частиною 3 ст. 37 Закону України Про загальну середню освіту на органи місцевого самоврядування у галузі загальної середньої освіти в межах їх компетенції покладено забезпечення реалізації державної політики у сфері загальної середньої освіти на відповідній території; виконують функції засновника закладів загальної середньої освіти на відповідній території; створюють умови для здобуття громадянами повної загальної середньої освіти, забезпечення соціального захисту учнів (вихованців).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України Про освіту засновник закладу освіти здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти.

Фінансування закладів освіти району відбувається згідно кошторисів, із районного бюджету, джерелами якого є як кошти власних надходжень бюджету так і кошти освітньої субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам.

Відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування районні ради затверджують районні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.

Пунктом 6-2 Розділу V Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, щодо прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України припинення повноважень районних рад, а також припинення районних рад як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:

- повноваження районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад районів, ліквідованих Верховною Радою України (далі - ліквідовані райони), закінчуються в день набуття повноважень обраними на відповідних перших місцевих виборах районними радами районів, утворених Верховною Радою України (далі - новоутворені райони);

- районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом;

- бюджети ліквідованих районів виконуються окремо до закінчення бюджетного періоду з урахуванням особливостей, встановлених цим підпунктом.

Залишки коштів (у тому числі боргові зобов`язання), що утворилися на кінець бюджетного періоду на рахунках районних бюджетів ліквідованих районів, перераховуються одночасно до районного бюджету новоутвореного району, бюджету територіальної громади з урахуванням цільового призначення таких коштів, особливостей розподілу нерухомого майна на підставі платіжних доручень за підписом голови районної ради новоутвореного району або голови комісії з реорганізації районної ради, що припиняється, або керівника місцевого фінансового органу, утвореного до утворення та ліквідації районів.

З метою реалізації адміністративно-територіальної реформи, як складової реформи децентралізації 17.11.2020 прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій № 1009 (далі - Закон 1009), яким розділ V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України Про місцеве самоврядування в Україні доповнено пунктом 6-2, за яким районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом.

Рішенням II сесії першого скликання № 14 від 23.12.2020 Про початок реорганізації Білозерської та Олешківської районних рад Херсонської області шляхом злиття у Херсонську районну раду Херсонської області - здійснено державну реєстрацію створення Херсонської районної ради шляхом злиття Білозерської та Олешківської районних рад, розпочато процедуру їх реорганізації (припинення) шляхом злиття у Херсонську районну раду.

Пунктом 3 вказаного рішення також визначено, що Херсонська районна рада Херсонської області є правонаступником усього майна, прав та обов`язків Олешківської районної ради.

Рішенням Херсонської районної ради №33 від 19.01.2021р. Про передачу майна та юридичних осіб із складу спільного майна територіальних громад району, які мають перейти у власність Олешківської територіальної громади та вихід Херсонської районної ради зі складу їх засновників Херсонська районна рада вийшла з числа засновників Центру ОУЗОР та передала комунальну установу до Олешківської територіальної громади -Олешківській міській раді, яка прийняла Центр ОУЗОР до комунальної власності Рішенням Олешківської міської ради Херсонської області IX сесії міської ради VIII скликання №184 від 12.03.2021р. Про прийняття до комунальної власності Олешківської територіальної громади об`єкту спільної власності територіальних громад Херсонського району Центру ОУЗОР.

Тому уповноваженим органом, у даному випадку, на якого покладено обов`язок здійснювати функції у спірних правовідносинах є Олешківська міська рада.

Таким чином, Олешківська міська рада, як правонаступник усього майна, прав та обов`язків Херсонської районної ради, яка є уповноваженим органом у спірних правовідносинах та не здійснила захисту законних інтересів держави у цій сфері є уповноваженим органом, у зв`язку з чим, прокурор звернувся з даним позовом в її інтересах.

Проводячи відкриті торги на закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, спеціально уповноважені органи, які здійснюють закупівлі, а також контролюють їх законність, мають забезпечити реалізацію вимог законодавства України Про державні закупівлі в частині законності, прозорості, добросовісності конкуренції тощо. При цьому вказані вимоги мають реалізовуватися не лише на стадії укладення основного договору про закупівлю товару, а й під час внесення відповідних змін до договору, аж до повного його виконання сторонами.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, визначено, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України, яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутись до суду в інтересах держави.

Згідно з п.п. 3,4,9 ч.4 вказаного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності осіб, а сам: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використання коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17)

Таким чином, Південний офіс Держаудитслужби України є органом уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, проте вказаним суб`єктом владних повноважень з моменту набрання рішенням суду законної сили, яким визнано недійсними угоди №1 та №2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019, до теперішнього часу не вжито належних заходів щодо стягнення коштів отриманих на виконання вказаної угоди, що призводить до порушення економічних інтересів держави, необхідність захисту яких, відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, покладено на прокуратуру.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Олешківською окружною прокуратурою направлено лист №53-1021вих21 від 24.05.2021 до Південного офісу Держаудитслужби України в якому повідомлено про виявлені порушення законодавства та запитувалася інформація щодо заходів, які вживалися для стягнення коштів отриманих внаслідок виконання додаткових угод, які визнані судом недійсними.

Разом з тим, і цей суб`єкт владних повноважень з моменту визнання судом вказаних угод недійсними та до часу звернення прокурора з позовом, не дивлячись на те, що прокурором інформовано Південний офіс Держаудитслужби України (лист від 24.05.2021) про наявні порушення вимог законодавства при укладенні додаткових угод та застосування заходів представницького характеру шляхом пред`явлення позову щодо стягнення коштів отриманих в наслідок виконання вказаної угоди, не вжито належних заходів щодо стягнення коштів до бюджету, що призводить до порушення економічних інтересів держави, необхідність захисту яких відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України покладено на прокуратуру.

Своїм листом Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області №152125-14/1861-2021 від 08.06.2021 прокурора повідомлено про те, що органом контролю не планується звертатись з позовом до суду про стягнення з відповідача в дохід Херсонської районного ради 80 197,70 грн.

Отже, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор у даному випадку виконує субсидіарну роль, оскільки Олешківською міською радою (правонаступником Херсонської районної ради Херсонської області) та Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області усупереч вимог закону не здійснено захисту таких інтересів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта з приводу порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час заміни позивача по справі, з огляду на таке.

Питання заміни сторони у судовому процесі її правонаступником вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ст. 52 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Колегія суддів звертає увагу, що процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 52 ГПК України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису.

В свою чергу, вирішення питання про заміну сторони судового процесу здійснюється судом з урахуванням положень ст.ст. 74-79, 86 ГПК України, тобто за результатами перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, задля висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони справи до іншої особи.

06.08.2021 Херсонська районна рада Херсонської області звернулася до господарського суду з клопотанням про заміну позивача у справі Херсонську районну раду Херсонської області на її правонаступника Олешківську міську раду Херсонської області.

Клопотання мотивоване наявністю підстав для здійснення заміни позивача у спірних правовідносинах на його правонаступника з огляду на прийняттяХерсонською районною радою рішення №33 від 19.01.2021р. Про передачу майна та юридичних осіб із складу спільного майна територіальних громад району, які мають перейти у власність Олешківської територіальної громади та вихід Херсонської районної ради зі складу їх засновників, згідно з яким позивач-1 вийшов зі складу засновників комунальної установи Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району та передав комунальну установу до Олешківської територіальної громади - Олешківській міській раді, яка прийняла комунальну установу Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району до комунальної власності рішенням Олешківської міської ради Херсонської області IX сесії міської ради VIII скликання №184 від 12.03.2021р. Про прийняття до комунальної власності Олешківської територіальної громади об`єкту спільної власності територіальних громад Херсонського району - Центру ОУЗОР. Отже, позивач-1 на дату подачі позову не мав жодного відношення до Центру ОУЗОР, оскільки припинив своє право власності на зазначений об`єкт.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 21.09.2021 клопотання Херсонської районної ради Херсонської області про заміну неналежного позивача задоволено та замінено Херсонську районну раду Херсонської області на її правонаступника Олешківську міську раду Херсонської області.

Названа ухвала залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у даній справі.

Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Верховна Рада України згідно з постановою "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807-IX постановила утворити у Херсонській області, зокрема: Херсонський район (з адміністративним центром у місті Херсон) у складі територій Білозерської селищної, Великокопанівської сільської, Виноградівської сільської, Дар`ївської сільської, Музиківської сільської, Олешківської міської, Станіславської сільської, Херсонської міської, Чорнобаївської сільської, Ювілейної сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України (підпункт 21 пункту 1).

Цією ж постановою Верховна Рада України постановила ліквідувати у Херсонській області: Бериславський, Білозерський, Великолепетиський, Великоолександрівський, Верхньорогачицький, Високопільський, Генічеський, Голопристанський, Горностаївський, Іванівський, Каланчацький, Каховський, Нижньосірогозький, Нововоронцовський, Новотроїцький, Олешківський, Скадовський, Чаплинський райони (підпункт 21 пункту 3).

При цьому в підпункті 2 пункту 4 постанови "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807-IX Верховна Рада України установила, що повноваження депутатів районних рад у районах, ліквідованих відповідно до пункту 3 цієї Постанови, припиняються в день набуття повноважень депутатів районних рад, обраних на перших виборах до районних рад у районах, утворених відповідно до пункту 1 цієї Постанови.

Отже згідно з цією постановою в Україні відбулись зміни в адміністративно-територіальному устрої, наслідком чого є, зокрема перерозподіл прав та обов`язків між ліквідованими та новоутвореними органами місцевого самоврядування.

Порядок та процедура а також момент переходу прав та обов`язків від одного органу місцевого самоврядування до іншого внаслідок наведених змін в адміністративно-територіальному устрої України, що призвели до ліквідації/реорганізації окремих територіальних органів місцевого самоврядування, врегульовано спеціальними нормами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, відповідно до підпунктів 1-3 пункту 6-2 розділу V "Прикінцеві та Перехідні положення "Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України припинення повноважень районних рад, а також припинення районних рад як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:

1) повноваження районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад районів, ліквідованих Верховною Радою України (далі - ліквідовані райони), закінчуються в день набуття повноважень обраними на відповідних перших місцевих виборах районними радами районів, утворених Верховною Радою України (далі - новоутворені райони);

2) не пізніше завершення другої сесії районної ради, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, у порядку, визначеному цим пунктом, починається реорганізація районних рад ліквідованих районів шляхом приєднання до районної ради, розміщеної в адміністративному центрі новоутвореного району, а у випадку, передбаченому підпунктом 5 цього пункту, - утворення районних рад як юридичних осіб;

3) районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" повноваження депутата ради починаються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

Рішенням II сесії першого скликання Херсонської районної ради № 14 від 23.12.2020 «Про початок реорганізації Білозерської та Олешківської районних рад Херсонської області шляхом злиття у Херсонську районну раду Херсонської області» вирішено здійснити державну реєстрацію створення Херсонської районної ради шляхом злиття Білозерської та Олешківської районних рад, розпочато процедуру їх реорганізації (припинення) шляхом злиття у Херсонську районну раду.

Пунктом 5 вказаного рішення визначено, що Херсонська районна рада Херсонської області є правонаступником усього майна, прав та обов`язків Олешківської районної ради.

За даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Херсонська районна рада Херсонської області, як юридична особа, створена 24.12.2020, про що до Реєстру внесено відповідні відомості за №000023805.

Рішенням Херсонської районної ради Херсонської області від 19.01.2021 року № 33 «Про передачу майна та юридичних осіб із складу спільного майна територіальних громад району, які мають перейти у власність Олешківської територіальної громади та вихід Херсонської районної ради зі складу їх засновників» вирішено передати із спільної власності територіальних громад Херсонського району до комунальної власності Олешківської територіальної громади юридичні особи та майно згідно додатку № 1; Херсонській районній раді вийти зі складу засновників комунальних закладів та установ вказаних у цьому додатку № 1.

Згідно з додатком № 1 до даного рішення комунальна установа «Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району» Олешківської районної ради Херсонської області разом з майном передана до комунальної власності Олешківської територіальної громади в особі Олешківської міської ради.

Рішенням Олешківської міської ради Херсонської області від 12.03.2021р. №184 Про прийняття до комунальної власності Олешківської територіальної громади об`єкту спільної власності територіальних громад Херсонського району Центру ОУЗОР вирішено Олешківській міській раді увійти до складу засновників Центру по обслуговуванню установ та закладів освіти району Олешківської районної ради Херсонської області та прийняти із спільної власності територіальних громад Херсонського району до комунальної власності Олешківської територіальної громади Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району Олешківської районної ради Херсонської області та закріплене за нею майно, в тому числі основні засоби, техніку, обладнання, предмети довгострокового користування, матеріали, інвентар та інші матеріальні активи. Змінити назву установи «Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району Олешківської районної ради Херсонської області» на «Комунальна установа «Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району Олешківської міської ради».

Відтак, з набуттям Олешківською міською радою Херсонської області відповідних повноважень до неї як до правонаступника перейшло все майно, права та обов`язки Херсонської районної ради Херсонської області стосовно комунальної установи «Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району» Олешківської міської ради.

З огляду на приписи ч.4 ст.75 ГПК України, колегія суддів зазначає, що факт обґрунтованості та правомірності заміни позивача по справі, встановлено рішеннями судів першої та апеляційної інстанції та не потребує доведення.

Колегія суддів також не приймає до уваги твердження апелянта з приводу порушення прав та інтересів Олешківської міської ради Херсонської області, як учасника справи, оскільки у даному випадку відповідач не є представником Олешківської міської ради Херсонської області та остання не уповноважувала його на представництво власних інтересів. При цьому, як свідчать наявні матеріли справи, сама рада жодних заперечень щодо порушення свої прав та інтересів не заявляла.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та прийнятим рішенням про відмову у задоволенні позову.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 23.09.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 23.09.2021 у справі №923/977/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 04.05.2022.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.