ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року Справа № 918/685/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача - не з`явилися

відповідача - адвокат Сурікова С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі №918/685/21 (повний текст складений 24.01.2022, суддя Я.В. Заголдна)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" (вул. Б. Хмельницького, 1, м. Костянтинівка, Костянтинівський район, Донецька область, 85102, )

поданої в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (вул. Б. Хмельницького 50, м. Рівне, 33027, )

до ОСОБА_1

про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, у розмірі 1 798 385 грн 82 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі №918/685/21 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" 1 798 385 грн 82 коп. збитків.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" 26 975 грн 79 коп. судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами на підтвердження наявності таких елементів правопорушення з боку відповідача як збитки, протиправна поведінка відповідача, причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою відповідача, вина, - що має наслідком застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків товариству її посадовою особою ОСОБА_1 та є підставою для задоволення позову.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі №918/685/21, оскаржуване рішення скасувати, судові витрати покласти на позивача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що відповідач не брав участі у справі №569/17386/18 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "ВП "Акватон" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому судове рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи, не має преюдиційного значення для вирішення даної справи. Скаржник вважає, що у даній справі позивач повинен довести обставини, на які посилаться, як на підставу своїх вимог, зокрема, щодо незаконності звільнення працівника з посади та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо підстав звільнення ОСОБА_2 з роботи та розміру відшкодування шкоди, яку просив стягнути з відповідача. Також скаржник звертає увагу суду, що на момент виникнення та припинення правовідносин, пов`язаних з звільненням ОСОБА_2 та поновленням її на роботі, ТОВ "ЗЕС" не набуло корпоративних прав на управління ТОВ "ВП "Акватон", а тому не може вирішувати питання в інтересах ТОВ "ВП "Акватон" щодо порушення його прав станом на 22.08.2018. Звертає увагу суду, що з моменту набуття ТОВ "ЗЕС" статусу учасника товариства негативних наслідків від управлінських рішень відповідача, як Генерального директора, не наступило, що виключає можливість задоволення позову та стягнення коштів на користь позивача. Також позивач не довів порушення своїх корпоративних прав або інтересів та час звернення з позовом до суду, у зв`язку з чим у позові слід відмовити. На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що дії відповідача є умисними і кваліфікував їх як правопорушення, наслідком якого є настання матеріальної шкоди у товариства. В даному випадку відповідач діяв саме в інтересах товариства.

Листом від 10.02.2022 матеріали справи витребовувалися в Господарського суду Рівненської області.

16.02.2022 матеріали справи №918/685/21 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі №918/685/21. Розгляд апеляційної скарги призначений на 01.03.2022.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.03.2022 розгляд справи відкладений на 29.03.2022.

10.03.2022 на адресу суду від відповідача надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому просить прийняти доповнення до апеляційної скарги та врахувати зазначені доводи при вирішенні скарги по суті. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.03.2022 розгляд справи відкладений на 12.04.2022.

12.04.2022 на адресу суду від ТОВ "Завод "Екосплав" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву та поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу. Прийняти даний відзив на апеляційну скаргу до розгляду, та врахувати його при винесенні судового рішення. Відмовити у повному обсязі ОСОБА_1 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі № 918/685/21. Залишити в силі рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі №918/685/21.

26.04.2022 на адресу суду від ТОВ "ВП "Акватон" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

26.04.2022 на адресу суду від ТОВ "ВП "Завод "Екосплав" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги. Щодо клопотань про відкладення поклалася на розсуд суду.

Представники позивачів в судове засідання не з`явилися, про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином.

Щодо клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання відзиву та поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Як вбачається із відзиву, обґрунтовуючи клопотання поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач посилається на введення воєнного стану на території України.

Колегія суддів вважає, що запровадження воєнного стану є поважною причиною причин пропуску строку на подання відзиву, а тому вважає за необхідне поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Щодо клопотань позивачів про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи клопотання про відкладення розгляду справи, ТОВ "Завод "Екосплав" зазначає, що у зв`язку із воєнним станом, запровадженням на території України, що TOB "ЗЕС" не мають змоги взяти участь в судовому засіданні, що відбудеться 26.04.2022, у тому числі в режимі відеоконференції, що зумовило звернення з даною заявою про відкладення розгляду справи.

Обґрунтовуючи клопотання про відкладення розгляду справи, ТОВ "ВП "Акватон" зазначає, що у зв`язку із воєнним станом, запровадженням на території України, ТОВ "Виробниче підприємство "Акватон " повідомляє, що він та його представник не мають змоги

взяти участь в судовому засіданні, що відбудеться 26.04.2022, у тому числі в режимі відеоконференції, що зумовило звернення з даною заявою про відкладення розгляду справи.

Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що за клопотанням позивачів, розгляд справи неодноразово відкладався.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів, враховуючи те, що суди у період воєнного стану не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву в даному судовому засіданні за відсутності представників позивачів у справі.

Щодо доповнення до апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів зазначає, що вступна та резолютивна частина оскаржуване рішення було проголошено 11.01.2022, повний текст було складено 24.01.2022. Отже, двадцятиденний строк для подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі спливає 14.02.2022 (13.02.2022 припадає на вихідний день).

Як вбачається із матеріалів справи, скаржником подане доповнення до апеляційної скарги 10.03.2022, тобто пропущений процесуальний строк на подання доповнення до апеляційної скарги. Клопотання про поновлення строку для подання такого доповнення суду не подавалося.

Відповідно до ч. 2 ст.118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи неведене, доповлення до апеляційної скарги судом залишається без розгляду.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що у справі №569/17386/18 за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2019 у справі №569/17386/18 позов задоволений частково.

Скасовано наказ від 22.08.2018 №112-к про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника генерального директора з комерційних питань. Поновлено ОСОБА_2 на роботі в ТОВ "ВП "Акватон" на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24.08.2018. Стягнуто з ТОВ "ВП "Акватон" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.08.2018 до 23.10.2019 у розмірі 1 632 792,20 грн. Стягнуто з ТОВ "ВП "Акватон" у дохід держави судовий збір у розмірі 2 114,40 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та стягнення з ТОВ "ВП "Акватон" на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Вказане рішення залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25.02.2020 та постановою Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №569/17386/18 (провадження №61-5649св20).

У вказаній справі судом встановлено, що 05.05.1991 ОСОБА_2 була прийнята на роботу у фірму "Акватон" (у подальшому перейменована на ТОВ ВП "АКВАТОН") на посаду діловода, де працювала на різних посадах, а з 19.03.2012 - на посаді заступника генерального директора з комерційних питань згідно з наказом від 19.03.2012 №24-к.

Відповідно до наказу генерального директора ТОВ ВП "АКВАТОН" від 21.06.2018 №84-к "Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників" з 02.07.2018 були внесені зміни у штатний розпис товариства і виведено наступні посади: заступника генерального директора з комерційних питань; заступника генерального директора із зовнішньо-економічних питань; начальника виробництва обмотувальної дільниці; начальника виробництва столярної дільниці; вантажника - одну штатну одиницю; одну штатну одиницю лицювальника-плиточника; водія - одну штатну одиницю; підсобного працівника - одну штатну одиницю; прибиральника виробничих приміщень - одну штату одиницю.

Інспектору з кадрів ОСОБА_3 у термін до 21.06.2018 було доручено надати списки працівників, які підпадають під скорочення, з урахуванням переваг залишення на роботі, передбачених чинним законодавством (пункт 2 наказу), у термін до 23.06.2018 включно вручити усім працівникам, які підпадають під скорочення, для письмового ознайомлення повідомлення про скорочення із копією даного наказу (п. 3 наказу), а також запропонувати усім працівникам, які підлягають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії. У разі відмови від переведення або відсутності вільних вакантних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 08.08.2018 (п. 4 наказу).

Відповідно до повідомлення про наступне звільнення, яке було вручено 23.06.2018, ОСОБА_2 було запропоновано очолити польську фірму ТОВ "Акватон-Електро" з метою організації реалізації продукції виробництва товариства на території Польщі, інших вакантних посад на підприємстві немає.

Наказом генерального директора ТОВ ВП "АКВАТОН" від 22.08.2018 №112-к ОСОБА_2 було звільнено з 23.08.2018 з посади заступника генерального директора з комерційних питань у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ ВП "АКВАТОН" про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2019, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25.02.2020, позов ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано наказ від 22.08.2018 №112-к про її звільнення з посади заступника генерального директора з комерційних питань, поновлено ОСОБА_2 на роботі в ТОВ ВП "АКВАТОН" на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24.08.2018, стягнуто з ТОВ ВП "АКВАТОН" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.08.2018 до 23.10.2019 у розмірі 1 632 792,20 грн, стягнуто з ТОВ ВП "АКВАТОН" у дохід держави судовий збір у розмірі 2 114,40 грн, допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та стягнення ТОВ ВП "АКВАТОН" на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачем не було виконано передбачений законом обов`язок по працевлаштуванню працівника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, згідно з яким роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та існували на день звільнення, що свідчить про порушення роботодавцем вимог статті 49-2 КЗпП України. Таким чином, звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено з порушенням вимог трудового законодавства, що відповідно до ст. 235 КЗпП України є підставою для її поновлення на роботі і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд, переглядаючи в касаційному порядку рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2019 та постанову Рівненського апеляційного суду від 25.02.2020, констатував, що у ТОВ "ВП "Акватон" проводилися зміни в організації виробництва і праці (реорганізація), внаслідок яких здійснювалося скорочення штату працівників. Про можливе наступне вивільнення ОСОБА_2 була повідомлена відповідним попередженням. Разом з тим, відповідачем не дотримано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Так, у період з дня попередження про скорочення посади до дня розірвання трудового договору на підприємство були прийняті працівники, що підтверджується наказами: від 31.07.2018 №101-к "Про прийняття прибиральниці", від 22.08.2018 "Про переведення на посаду консультанта по зовнішньоекономічній діяльності". Разом з тим, після попередження про звільнення ОСОБА_2 пропонувалося лише очолити польську фірму ТОВ Акватон-Електро з метою організації реалізації продукції виробництва товариства на території Польщі, однак згідно з штатними розписами на 2018 та 2019 роки посади у польській фірмі не входять до штатного розпису ТОВ ВП "АКВАТОН" .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З указаного вбачається, що ТОВ ВП "АКВАТОН" у порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_2 не було запропоновані усі вакантні посади, наявні на підприємстві, що свідчить про недотримання ТОВ ВП "АКВАТОН" при звільненні ОСОБА_2 вимог трудового законодавства.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_2 відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд за результатами розгляду спору у справі №569/17386/18 дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення з ТОВ ВП "АКВАТОН" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.08.2018 до 23.10.2019 у розмірі 1 632 792,20 грн та судового збору у розмірі 2 114,40 грн.

Таким чином, господарським судом встановлено, що обставини незаконного звільнення 23.08.2018 ОСОБА_2 з посади заступника генерального директора з комерційних питань ТОВ ВП "АКВАТОН" підтверджуються судовими рішеннями у справі №569/17386/18, які набрали законної сили, а відтак не потребують доказуванню.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ ВП "АКВАТОН" виконало рішення у справі №569/17386/18, та виплатило ОСОБА_2 середній заробіток за час її вимушеного прогулу у розмірі 1 632 792,20 грн, окрім того сплатило судовий збір у розмірі 2 114,40 грн у дохід держави, 163 279, 22 грн - винагороду виконавцю та 200,00 грн поштові витрати виконавця. Вказане підтверджується проміжною випискою за період з 01.03.2020 до 30.03.2020, у якій відображено операцію 24.03.2020 про оплату 317 грн 21 коп. із призначенням платежу "час.опл. 317,21 грн №569/17386/18 16-03-2020 пт от 19.03.20г.ост.1795954,21на осн.док.ВК № 200323РВNKI99, меморіальними ордерами №1 від 25.03.2020 на суму 567 691 грн 31 коп., №61581845 від 26.03.2020 на суму 1 228 262 грн 90 коп.

16.08.2021 на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" надійшов позов до колишнього генерального директора ОСОБА_1 , у якому позивач, посилаючись на ст. 92 Цивільного кодексу України, ст. 89 Господарського кодексу України, ст. ст. 20, 30, 54, 162 ГПК України, просить суд стягнути з відповідача збитки, заподіяні ним юридичній особі ТОВ ВП "АКВАТОН", у розмірі 1 798 385 грн 82 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані заподіянням ОСОБА_1 під час виконання повноважень генерального директора ТОВ ВП "АКВАТОН" збитків такій юридичній особі його діями, що полягали в незаконному звільненні із займаної посади свого заступника - ОСОБА_2 , внаслідок чого за результатами судового розгляду у справі №569/17386/18 стягнуто з ТОВ ВП "АКВАТОН" на користь ОСОБА_2 середню зарплату за час вимушеного прогулу з 04.08.2018 до 23.10.2019.

Місцевим господарським судом у справі №918/685/21 позов задоволений.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, у пункті 12 частини першої цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Відповідно до частини першої статті 54 ГПК України власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

На підтвердження статусу учасника ТОВ "Завод Екосплав" надано витяг із ЄДР, з якого вбачається, що його частка у статутному капіталі становить 85 %.

Стаття 65 Господарського кодексу України передбачає, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин (на момент підписання наказу №112-к про припинення трудового договору (контракту), керівником (Генеральним директром) був ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Виробниче підприємство "Акватон" () станом на 21.06.2018 (підписане ОСОБА_1 повідомлення про скорочення чисельності працівників) та станом на 23.08.2018 (підписання ОСОБА_1 наказу №112-к про припинення трудового договору (контракту). Вказана інформація отримана на запит суду та долучена до матеріалів справи.

Таким чином, правовідносини, які виникли між ТОВ "Виробниче підприємство "Акватон" та ОСОБА_1 щодо відшкодування збитків, завданих безпідставною виплатою заробітної плати, стосуються дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень саме як посадової особи - директора підприємства.

В даному випадку ТОВ "Завод Екосплав", діючи в інтересах ТОВ "Виробниче підприємство "Акватон" як його учасник, звертається до ОСОБА_1 як до керівника підприємства з вимогами про стягнення збитків, тобто спір між сторонами виник щодо завданих юридичній особі збитків діями її посадової особи.

Отже, такий спір є господарським і має розглядатися господарським судом відповідно до пункту 12 частини першої статті 20, частини першою статті 54 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 638/15118/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №910/12217/19.

Колегія суддів не погоджується із доводами скаржника, що оскільки наказ про звільнення ОСОБА_2 видано 22.08.2018 - тобто задовго до того, як ТОВ "Завод Екосплав" стало учасником ТОВ "Виробниче підприємство "Акватон" та відповідно набуло право приймати участь в управлінні товариством - 19.07.2021, отже з моменту набуття ТОВ "Завод Екосплав" статусу учасника товариства жодних негативних наслідків від управлінських рішень відповідача, як директора, для товариства не наступило, що виключає можливість стягнення збитків за даним позовом.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що статус ТОВ "Завод Екосплав" як учасника підтверджений у відповідності до вимог чинного законодавства, якому належить 10 і більше відсотків у статутному капіталі товариства. При цьому, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.09.2021 відкрито провадження у справі №918/685/21, а відтак ТОВ "Завод Екосплав" набуло статусу позивача у даній справі. В розумінні вимог ГПК України ТОВ "Завод Екосплав" діє в інтересах ТОВ "ВП "Акватон", та просить суд стягнути збитки, завдані ОСОБА_1 для ТОВ "ВП "Акватон", а не ТОВ "Завод Екосплав", що забезпечить відновлення порушених прав ТОВ "ВП "Акватон". ГПК України не містить норм, які вимагають щоб учасник юридичної особи був зареєстрований таким на момент завдання збитків юридичній особі, при цьому для набуття статусу позивача у справі у спорі між юридичною особою та її посадовою особою про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, - достатньо підтвердження того, що власнику (учаснику, акціонеру) юридичної особи належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків.

Згідно з положеннями статей 92, 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Згідно з частинами першою - четвертою статті 62 Закону України "Про господарські товариства" у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Частиною п`ятою статті 65 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Відповідно до частини другої статті 89 ГК України, посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

За змістом приписів частини другої статті 89 ГК України посадові особи відповідають за збитки, заподіяні ними господарському товариству, в межах і порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як вбачається з п. 20.1 Статуту ТОВ ВП "АКВАТОН" для здійснення управління поточною діяльністю в товаристві створюється та діє виконавчий орган товариства - генеральний директор. Генеральний директор є посадовою особою товариства (т. 1, а.с. 55)

Відповідно до п. 20.13 Статуту генеральний директор зобов`язаний здійснювати поточне управління (керівництво) товариством і згідно з п. 20.14. несе дисциплінарну, матеріальну та кримінальну відповідальність за заподіяну ним шкоду товариству.

Таким чином, позивач вказує, що такі незаконні дії відповідача ОСОБА_1 при звільненні ОСОБА_2 призвели до порушення прав ТОВ ВП "АКВАТОН" у вигляді завданих збитків її посадовою особою.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що жодних збитків ТОВ ВП "АКВАТОН" не було завдано, адже виплата заробітної плати працівнику за час вимушеного прогулу не є збитком в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК України. У разі якби не відбулося звільнення ОСОБА_2 , то саме вказану грошову суму позивач повинен був виплатити їй в якості заробітної плати за період з 24.08.2018 до 23.10.2019. На думку відповідача позивач намагається перевести на відповідача свій обов`язок роботодавця щодо виплати працівнику заробітної плати, яка гарантується законодавством. Окрім того, відповідач вказує, що позивачем не надано суду доказів яку саме майнову користь для ТОВ "ВП "Акватон" принесла б ОСОБА_2 у випадку її не звільнення, та яку упущену вигоду понесло товариство, адже щомісячна середня заробітна плата становила 116 000 грн 00 коп., що свідчить лише про значну витратну частину товариства.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За правовою природою вимушений прогул є часом, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Відтак стягнення суми середнього заробітку є мірою відповідальності роботодавця з метою компенсації працівнику втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 в період вимушеного прогулу не була суб`єктом трудовідносин, не мала можливості брати участь у формуванні, розподілі і використанні прибутку ТОВ ВП "АКВАТОН", однак заробітну плату за період вимушеного прогулу отримала в повній мірі згідно рішення суду у справі №569/17386/18.

Виплата заробітної плати працівнику за час вимушеного прогулу є збитком для ТОВ ВП "АКВАТОН", оскільки ОСОБА_2 як працівник не принесла своїми посадовими діями користі товариству, а її продуктивна праця не була врахована і використана у господарській діяльності ТОВ ВП "АКВАТОН" внаслідок незаконного звільнення.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що на підставі документів, що підтверджують фінансове становище ТОВ "ВП "Акватон", а саме копії форм статистичної звітності за 2015-2020 роки (том 3, а.с.156-161), податкові декларації з податку на прибуток за 2016 - 2018 роки (том 3, а.с. 162-163), наявні обґрунтовані підстави для необхідності внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників у зв`язку із суттєвим зменшенням обсягу виробництва, пов`язаними з цим змінами в організації виробництва і праці, а також зі зменшенням прибутковості підприємства.

При цьому господарський суд дійшов висновку про те, що ТОВ "ВП "Акватон" дійсно перебувало у скрутному фінансовому становищі, підстави для скорочення посад були, в тому числі і посади заступника генерального директора з комерційних питань.

Однак, неправомірність дій генерального директора ОСОБА_1 полягали в тому, що у порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_2 не було запропоновані усі вакантні посади, наявні на підприємстві, що свідчить про недотримання відповідачем при її звільненні вимог трудового законодавства.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 як посадова особа - генеральний директор ТОВ "ВП "Акватон" - не вжив достатніх та необхідних заходів, щоб запропонувати ОСОБА_2 , посада якої підпадала під скорочення, усі вакантні посади наявні на підприємстві, а щоб звільнити ОСОБА_2 у відповідності із чинним трудовим законодавством.

Незважаючи на існування у ТОВ "ВП "Акватон" скрутного фінансового становища, у випадку, якби звільнення ОСОБА_2 відбулося законним способом, ТОВ "ВП "Акватон" не отримало б збитків, які виникли в результаті розгляду справи №569/17386/18.

Колегія суддів зазначає, що для відновлення свого порушеного права позивач звернувся до суду із даним позовом, оскільки отримав збитки завдані неправомірними діями генерального директора у вигляді видачі незаконного наказу про звільнення ОСОБА_2 та недотримання вимог трудового законодавства.

Виконання рішення суду у справі №569/17386/18 відновило порушені трудові права працівника ОСОБА_2 , однак внаслідок того, що її звільнення відбулося незаконним способом за наказом ОСОБА_1 , ТОВ "ВП "Акватон" отримало збитки через неправомірні дії генерального директора. За результатами розгляду справи № 569/17386/18 встановлено, що у порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_2 не було запропоновані усі вакантні посади, наявні на підприємстві, що свідчить про недотримання ТОВ ВП "АКВАТОН" при її звільненні вимог трудового законодавства. Оскільки обов`язок запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві лежав на генеральному директору, відповідно саме ОСОБА_1 зобов`язаний нести відповідальність за свої неправомірні дії.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, і за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №6-40цс15, у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №487/6407/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 по справі №800/538/17.

Як вбачається із повідомлення про скорочення чисельності працівників від 21.06.2018 року адресоване заступнику генерального директора з комерційних питань ОСОБА_2 , - генеральний директор ОСОБА_1 запропонував їй очолити польську фірму ТОВ "Акватон-Електро" з метою організації реалізації продукції ТОВ "ВП "Акватон" на території Польщі.

Як встановлено судом у справі №569/17386/18, ОСОБА_2 не було запропоновано будь-яку іншу посаду, яка була вакантна на товаристві. У ТОВ "ВП "Акватон", яке очолював ОСОБА_1 , була можливість в період з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору запропонувати ОСОБА_1 вакантні посади, однак відповідачем цього зроблено не було. Так, прийняття та переведення інших працівників на підприємстві проводилося до попередження ОСОБА_2 про звільнення, в період дії такого попередження та після її звільнення. Зокрема, в період з дня попередження про скорочення посади до дня розірвання трудового договору на підприємство були прийняті працівники, що підтверджується наказом №101-к від 31.07.2018 "Про прийняття прибиральниці"; наказом № 117-к від 22.08.2018 "Про переведення на посаду машиніста крана"; наказом №118-к від 22.08.2018 "Про переведення на посаду консультанта по зовнішньоекономічній діяльності".

Наказом №112-к від 23.08.2018 ОСОБА_2 , була звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В силу закону та положень Статуту відповідач як генеральний директор ТОВ "ВП "Акватон", визначав організаційну структуру товариства; у встановленому порядку приймав на роботу і звільняв з роботи персонал товариства, вирішував питання оплати праці, видавав накази та розпорядження, обов`язкові для персоналу товариства; затверджував штатний розпис товариства.

Судом встановлено, що повідомлення про скорочення чисельності працівників від 21.06.2018 та наказ №112-к від 23.08.2018 підписані генеральним директором ОСОБА_1 , відтак саме відповідач приймав рішення про попередження ОСОБА_2 про вакантні посади на ТОВ "ВП "Акватон", а також про її подальше незаконне звільнення, а відтак саме відповідач як посадова особа зобов`язаний нести відповідальність та відшкодовувати збитки, заподіяні юридичній особі ТОВ "ВП "Акватон", яку він очолював, завдані його незаконним діями, які полягали в незаконному звільненні працівника, внаслідок чого ТОВ "ВП "Акватон" змушене було понести витрати в результаті розгляду справи №569/17386/18.

Як вбачається із п. 1.3. посадової інструкції № 22 інспектора з кадрів, затвердженої наказом генерального директора ТОВ "ВП Акватон" ОСОБА_1 №121а-к від 21.08.2018, інспектор з кадрів підпорядковується безпосередньо генеральному директору. Окрім того, згідно з п. 3.1, 3.2 вказаної посадової інструкції інспектор з кадрів веде облік кадрового складу підприємства, його підрозділів та встановлену документацію з кадрів; готує проекти наказів про прийом, переведення та звільнення, а також наказів з інших питань адміністративної та кадрової роботи за дорученням безпосереднього керівника, в тому числі проектів наказів про скорочення, реорганізацію, заробітну плату, преміальні виплати, графіків виходу на роботу, чергувань, замін, підсилень.

Відтак як вбачається із вказаної посадової інструкції, у посадові обов`язки інспектора з кадрів входить виключно підготовка проектів документів під безпосереднім керівництвом генерального директора.

Господарський суд звертає увагу, що згідно закону та Статуту усі управлінські рішення, в тому числі і про попередження про звільнення і про пропонування інших посад і про звільнення приймає генеральний директор товариства, а не інспектор з кадрів. Інспектор з кадрів виконує посадові обов`язки згідно з посадовою інструкцією та виконує вказівки керівника. ОСОБА_1 не доведено суду, що інспектор з кадрів ОСОБА_3 самостійно ініціювала запропонувати для ОСОБА_2 очолити польську фірму ТОВ "Акватон-Електро" та умисно не запропонувала інші посади, які були вакантними на ТОВ "ВП "Акватон", адже повідомлення про скорочення чисельності працівників від 21.06.2018 року підписане генеральним директором ОСОБА_1 , відтак суд дійшов висновку що саме відповідач як посадова особа приймав рішення про попередження ОСОБА_2 про вакантні посади на ТОВ "ВП "Акватон", а також про її подальше незаконне звільнення.

Відповідач наголошує, що будь-яких інших посад, які б відповідали спеціальності та кваліфікації ОСОБА_2 , окрім як посада керівника польської фірми "Акватон-Електро", у товаристві не було, тому така їй і була запропонована, однак ОСОБА_2 відмовилася від даної пропозиції, у зв`язку із чим і була звільнена внаслідок скорочення штату на підставі наказу №112-к від 22.08.2018. Однак, судом встановлено, що в період з дня попередження про скорочення посади до дня розірвання трудового договору на підприємство були прийняті працівники, що підтверджується наказом №101-к від 31.07.2018 "Про прийняття прибиральниці"; наказом №117-к від 22.08.2018 "Про переведення на посаду машиніста крана"; наказом №118-к від 22.08.2018 "Про переведення на посаду консультанта по зовнішньоекономічній діяльності".

Так, наказом №118-к від 22.08.2018 "Про переведення у штатний розпис" ТОВ ВП "АКВАТОН" була введена посада консультанта з зовнішньоекономічної діяльності і на цю посаду, з посиланням на наказ № 84-к від 21.06.2018 "Про внесення змін до штатного розпису" та скорочення чисельності працівників , була переведена, за її згодою, заступник генерального директора по ЗЕД ОСОБА_4 , чия посада була скорочена наказом №84-к від 21.06.2018.

Згідно з ст. 42 КзПП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Для визначення працівників, які мають переваги у залишенні на роботі при скороченні штатів, роботодавець робить порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, в процесі якого, як правило, враховуються наступні обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт.

При цьому, доказів, які б свідчили про проведення порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також врахування при звільненні працівників переважного права на залишення на роботі, відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться відомості, які свідчать про тривалий безперервний стаж роботи ОСОБА_2 , які повинні були враховуватись генеральним директором при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 згідно з ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Відповідач, стверджує, що порівнюючи продуктивність, кваліфікацію, спеціалізацію, прийняв цілком правильне рішення перевести наказом від 22.08.2018 на новостворену посаду консультанта з питань ЗЕД ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 . При цьому відповідач також зазначає, що законодавством не визначено, який порядок визначення вищої продуктивності та кваліфікації працівників, що виключає незаконність дій відповідача при звільненні працівника, адже зазначене надає право роботодавцю власними методами та способами провести порівняльний аналіз двох працівників та визначити більш кваліфікованого та продуктивного працівника. Однак, господарський суд звертає увагу, що окрім посади консультанта з питань ЗЕД у ТОВ "ВП "Акватон" були і інші вакантні посади, які також не були запропоновані для ОСОБА_2 .

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що у разі скорочення посади консультанта із ЗЕД, прогнозувалася втрата прибутку від ЗЕД товариства. Вказане твердження відповідача є виключно припущенням, не підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому суд звертає увагу, що збитки для ТОВ "ВП "Акватон" завдані саме внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 , при цьому скорочення а чи залишення в штатному розписі посади консультанта із ЗЕД не має визначального значення, адже на підприємстві окрім цієї були і інші вакантні посади, зайняття яких генеральний директор мав можливість запропонувати ОСОБА_2 .

Відповідач стверджує, що прийняття рішення про звільнення ОСОБА_2 є виправданим ризиком, оскільки в інший спосіб покращити фінансовий стан товариства (або не допустити погіршення фінансового стану) було неможливо. Господарський суд зауважує, що такий аргумент відповідача був би допустимим виключно у випадку, якби було дотримано законної процедури звільнення ОСОБА_2 , а оскільки їй не було запропоновано відповідачем як керівником жодної із вакантних посад на підприємстві, а лише ту, яка згідно з штатними розписами на 2018 та 2019 роки не входила до штатного розпису ТОВ ВП "АКВАТОН", відтак звільнення ОСОБА_2 відбулося у спосіб, що суперечить закону.

Суд звертає увагу, що незважаючи на існування у ТОВ "ВП "Акватон" скрутного фінансового становища, у випадку, якби звільнення ОСОБА_2 за наказом генерального директора ОСОБА_1 відбулося законним способом, ТОВ "ВП "Акватон" не отримало б збитків, які виникли в результаті розгляду справи № 569/17386/18.

Саме ОСОБА_1 як посадова особа - генеральний директор ТОВ "ВП "Акватон" - не вжив достатніх та необхідних заходів, щоб запропонувати ОСОБА_2 , посада якої підпадала під скорочення, усі вакантні посади наявні на підприємстві, а щоб звільнити ОСОБА_2 у відповідності із чинним трудовим законодавством, а відтак виключно неправомірні дії відповідача призвели до отримання ТОВ "ВП "Акватон" збитків.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів. Учасники товариства одержують частку прибутку у вигляді відсотка, пропорційного їх частці в статутному капіталі.

Згідно з п. 1.7., 1.10. Статуту ТОВ "ВП "Акватон" має власне майно, самостійний баланс та здійснює свою діяльність згідно з чинним статутом та діючим законодавством. Товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним йому майном.

Відповідно до п. 1.11 Статуту учасники товариства не відповідають за зобов`язаннями товариства, а товариство не відповідає за зобов`язаннями його учасників.

Оскільки ТОВ "ВП "Акватон" сплатило 1 798 385 грн 82 коп. в результаті виконання рішення у справі № 569/17386/18 (з яких - 1 632 792 грн 20 коп. - стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу; 2 114 грн 40 коп. - судовий збір в дохід держави; 163 279 грн 22 коп. - стягнення винагороди виконавця; 200 грн 00 коп. - стягнення поштових витрат виконавця), яке суд ухвалив з підстав незаконного звільнення працівника за наказом генерального директора - відповідно це є збитками самої юридичної особи, а не його учасників, які виникли внаслідок неправомірних дій генерального директора.

У постанові від 04.12.2018 року у справі № 910/21493/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду указав таке. Згідно з вимогами ст. 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. За відсутністю доведення наявності зазначених обставин, які свідчать про протиправну поведінку посадової особи товариства, підстави для задоволення позову про стягнення з неї збитків відсутні. Відповідно до статей 13, 74 ГПК України на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

За загальним правилом, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Вони є фактом об`єктивної дійсності, що існує незалежно від правової оцінки і від того, підлягають збитки, що виникли, відшкодуванню згідно закону або не підлягають.

Однак для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності, передбаченої вищевказаними нормами законодавства, необхідна наявність правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв`язок між ними; вина.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє особу від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Так, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності) - такій, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Суд встановив факт заподіяння збитків товариству її посадовою особою - ОСОБА_1 , який всупереч ч. 3 ст. 49-2 КзПП не запропонував для ОСОБА_2 жодну з вакантних посад на ТОВ "ВП "Акватон", та видав незаконний наказ про її звільнення, що підтверджується судовими рішеннями у справі №569/17386/18.

Розмір збитків 1 798 385 грн 82 коп. позивачем належним чином доведено та обґрунтовано та складаються із сум: 1 632 792 грн 20 коп. - стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу; 2 114 грн 40 коп. - судовий збір в дохід держави; 163 279 грн 22 коп. - стягнення винагороди виконавця; 200 грн 00 коп. - стягнення поштових витрат виконавця.

Господарський суд встановив існування причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (який всупереч ч. 3 ст. 49-2 КзПП не запропонував для ОСОБА_2 жодну з вакантних посад на ТОВ "ВП "Акватон", та видав незаконний наказ про її звільнення) та збитками у розмірі 1 798 385 грн 82, оскільки такі збитки виникли внаслідок виконання рішення у справі №569/17386/18, у якому відповідно встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_1 .

Згідно з частиною другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

ЦК України не містить визначення поняття "вина". Втім, у окремих статтях цього Кодексу, згадується про умисел та необережність. Таким чином, в цивільному праві традиційно розрізняють умисну та необережну форми вини.

У частині першій статті 614 ЦК України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Застосовуючи за аналогією статтю 614 ЦК України до деліктних відносин, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди («поведінкова концепція вини»).

Умисел як форма вини включає елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання шкоди (збитків

Вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення з посади ОСОБА_2 відбулася з вини директора ТОВ "ВП "Акватон" ОСОБА_1 .

Водночас, суд першої інстанції констатував наявність у відповідача вини, але визначив її форму як умисел. З таким висновком не погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд, при вирішення спору щодо притягнення особи до відповідальності за завдану шкоду, має визначити форму вини, враховуючи фактичні обставини справи (характер дії, обставини завдання шкоди, індивідуальні особливості потерпілого, його стан тощо). Вирішення питання про форму вини є різновидом правової оцінки (кваліфікації), і може бути здійснено .

У справі, що розглядається, директор ТОВ "ВП "Акватон" ОСОБА_1 не мав наміру завдати збитків юридичній особі, яка знаходилася під його керівництвом. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження умислу на момент звільнення ОСОБА_2 з посади генерального директора з комерційних питань. Саме порушення трудового законодавства судом не розцінюється як умисел з метою завдання товариству збитків. Тобто у даному випадку формою вини ОСОБА_1 є необережність.

Таким чином, виходячи із встановлених судами обставин справи, вина директора кваліфікується судом апеляційної інстанції як необережність. Генеральний директор не передбачав і не бажав тих наслідків, які фактично настали (не законне звільнення ОСОБА_2 ), хоча, виходячи із конкретних обставин, об`єктивно міг і був зобов`язаний їх передбачити. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що звільнення відбулося у зв`язку із скороченням чисельності працівників через скрутне фінансове становище товариства.

Відповідно до статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, що завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено, що генерельний директор товариства ОСОБА_1 мав особисту зацікавленість під час звільнення ОСОБА_2 , а форма його вини - необережність, суд апеляційної інстанції зменшує розмір збитків, які підлягають відшкодуванню товариству, до 179 838,58 грн , що складає 10 % відсотків від суми завданих збитків.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №904/982/19.

Колегія суддів вважає, що розмір збитків в сумі 179 838,58 грн, що підлягає стягненню з відповідача, є співмірним та розумним, враховуючи форму вини як необережність та те, що відповідачем є посадова особа, яка у даному випадку відповідає своїм майном як фізична особа.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно приписів п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першо інстанції законодавства, необхідно апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а резолютивну частину у редакції, відповідно до якої позов підлягає задоволенню в частині стягнення 179 838,58 грн збитків, в іншій частині позову необхідно відмовити

Судові витрати (судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги) покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі №918/685/21 задоволити частково .

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі №918/685/21 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі №918/685/21 викласти в такій редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (вул. Б.Хмельницького 50, м. Рівне, 33027, ) 179 838,58 грн збитків.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" (вул. Б. Хмельницького, 1, м. Костянтинівка, Костянтинівський район, Донецька область, 85102, ) 2 697, 58 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

В решті позову відмовити".

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" (вул. Б. Хмельницького, 1, м. Костянтинівка, Костянтинівський район, Донецька область, 85102, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 36 867,60 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Рівненської області на виконання даної постанови видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

7. Справу №918/685/21 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "02" травня 2022 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.