ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" травня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/277/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

розглянувши справу № 916/277/22 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

за позовом: фізичної особи-підприємця Макарової Юлії Сергіївни /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1 , адреса листування - АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 /

до відповідача: державного підприємства "Одеський авіаційний завод" /, адреса - 65121, м. Одеса, пр-т. Небесної сотні, 32-а, e-mail: /

про стягнення 1 190,94 грн

ВСТАНОВИВ:

03.02.2022 року фізична особа-підприємець Макарова Юлія Сергіївна звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 291/22/ до державного підприємства "Одеський авіаційний завод" про стягнення заборгованості за договором № 261/МТЗ-21 від 02.09.2021 року у розмірі 23 790,94 грн, з яких:

- 22 600,00 грн - основний борг;

- 615,41 грн - інфляційні втрати;

- 146,75 грн - 3 % річних;

- 428,78 грн - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 261/МТЗ-21 від 02.09.2021 року.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 11, 509, 525-526, 530, 610, 612, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 173-175, 193, 230-231 ГК України.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/277/22; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки провадження у справі № 916/277/22 відкрито 08.02.2022 року, то у відповідності із положеннями ст. 248 ГПК України, справа має бути розглянута у строк до 09.04.2022 року.

У зв`язку із запровадженням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 64/2022 № 2102-IX, та перебуванням головуючого судді у відпустці розгляд справи № 916/277/22 відбувається понад строки, визначені ГПК України.

28.03.2022 року на адресу суду надійшла заява відповідача про закриття провадження у справі /вх. № 5926/22/ в частині стягнення основного боргу у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Також 28.03.2022 року на адресу суду надійшла заява відповідача про зменшення штрафних санкції на 50 % /вх. № 5930/22/.

31.03.2022 року на адресу суду надійшла заява позивача /вх. № 6052/22/, в якій позивач вказує, що не підтримує позовні вимоги в частині стягнення основного боргу саме внаслідок задоволення їх відповідачем. У зв`язку із чим на підставі ч. 3 ст. 130 ГПК України позивач просить присудити на його користь судові витрати. Крім того позивач зауважує, що позовні вимоги в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних витрат підтримує.

31.03.2022 року на адресу суду надійшли заперечення позивача на клопотання про зменшення штрафних санкції /вх. № 6053/22/.

31.03.2022 року на адресу суду також надійшла заява позивача про стягнення витрат на правничу допомогу /вх. № 6080/22/, в якій позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

06.04.2022 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу /вх. № 6242/22/, а саме просить зменшити розмір вказаних витрат з 5 000,00 грн до 2 000,00 грн.

06.04.2022 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача /вх. № 6245/22/, в яких відповідач у зв`язку із воєнним станом просить відмовити у стягненні пені, 3 % річних та інфляційних витрат або суттєво зменшити розмір стягнення.

11.04.2022 року на адресу суду надійшли заперечення позивача /вх. № 6362/22/ на клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 03.05.2022 року закрито у зв`язку із відсутністю предмету спору провадження у справі №916/277/22 в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 22 600,00 грн; в іншій частині вимог про стягнення 1 190,94 грн продовжено розгляд справи.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі № 916/277/22 від 08.02.2022 року направлялись учасникам справи в порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема відповідачу, за адресою, вказаною в позовній заяві (65121, м. Одеса, пр-т. Небесної сотні, 32-а, яка є його місцезнаходженням, що підтверджується Витягом в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), про що свідчить відтиск штампу вихідної кореспонденції на зворотньому боці другої сторінки цих ухвал з зазначенням адреси відповідача, рекомендованим листом з повідомленням про вручення з позначкою на конверті „Судова повістка".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач по справі отримав 14.02.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке одержано судом 16.02.2022 року за вх. № 3670/22.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.02.2022 року було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач, обізнаний про розгляд справи № 916/277/22, міг ознайомитися з текстом цієї ухвали.

Оскільки відповідач по справі, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі не надав суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, суд в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом при безпосередньому дослідженні доказів, 02.09.2021 року між ДП «Одеський авіаційний завод» /покупець/ та ФОП Макаровою Юлією Сергіївною /продавець/ укладено договір № 261/МТЗ-21, за умовами якого продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар згідно ДК 021:2015 КОД 34731000-0 «Частини повітряних і космічних літальних апаратів та вертольотів».

Згідно із пунктами 4.1, 4.2 договору від 02.09.2021 поставка товару здійснюється за цінами, які визначені на підставі конкурсу № 13186722 від 06.08.2021 року, що проводився через електронну систему закупівель «Prozzoro», та вказані в специфікації і включають всі податки збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування, страхування, навантаження, розвантаження та всі інші витрати продавця пов`язані з виконанням цього договору. Загальна вартість договору складає 22 600,00 грн. без ПДВ.

Пунктами 5.1, 5.2 договору від 02.09.2021 передбачено, що оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, згідно рахунку-фактури. Оплата за договором здійснюється окремо по кожній партії товару, на умовах, визначених конкурсами. Покупець, впродовж 30 робочих днів, які рахуються від зазначеної покупцем у видатковій накладній дати позитивного проходження товаром вхідного контролю на підприємстві покупця, перерахує продавця 100 % суми повної вартості товару.

Пунктом 7.1. договору передбачені обов`язки покупця, зокрема покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати грошові кошти за поставлений товар, продавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за поставлений товар (п.7.4 договору).

Відповідно до пункту 8.4 договору від 02.09.2021 за прострочення оплати покупець сплачує продавцю пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з оплати товару припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до специфікації № 1 від 02.09.2021 року товар у кількості 1 шт., загальною вартістю 22 600,00 грн.

Згідно із пунктом 3 специфікації № 1 від 02.09.2021 року умови оплати: розрахунок проводиться після проходження ТМЦ вхідного контролю. При відсутності зауважень до якості товару та супровідної документації покупець перераховує продавцю 100 % суми повної вартості товару.

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 02.09.2021 позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 22 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 0000202 від 16.09.2021 року.

Того ж дня 16.09.2021 року між сторонами підписано акт приймання-передачі № 0202 за договором № 261/МТЗ-21 від 02.09.2021 року.

16.09.2021 року позивачем виставлено рахунок-фактуру № 0002714 від 16.09.2021 року для сплати відповідачем 22 600,00 грн.

У ході розгляду справи відповідачем сплачено позивачу кошти за поставлений товар, проте з пропуском строку. Так, судом досліджено надане відповідачем платіжне доручення № 694 від 15.03.2022 року,, з якого вбачається, що відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 22 600,00 грн з призначенням платежу: «розрахунок за вал рах № 0002714 від 16.09.2021 дог № 261/МТЗ-21 від 02.09.2021».

Оскільки, відповідач здійснив оплату товару з пропуском строку, вказаного у договорі № 261/МТЗ-21 від 02.09.2021 року, то суд приходить до висновку, що права інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом.

Суд зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості оплату товару з пропуском строку, вказаного у договорі № 261/МТЗ-21 від 02.09.2021 року, у розмірі 1 190,94 грн, з яких: 615,41 грн - інфляційні втрати; 146,75 грн - 3 % річних; 428,78 грн - пеня.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій.

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено судом вище, відповідно до пункту 8.4 Договору від 02.09.2021 за прострочення оплати покупець сплачує продавцю пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з оплати товару припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що пеня за прострочення оплати за Договором від 02.09.2021 за періоди з 03.11.2021 по 20.01.2022, визначені позивачем, складає суму в розмірі 428,78 грн. Судом перевірено правильність розрахунку виконаного позивачем.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 3 % річних за прострочення оплати за договором від 02.09.2021 за періоди з 03.11.2021 по 20.01.2022, визначені позивачем, складають суму в розмірі 146,75 грн. Судом перевірено правильність розрахунку виконаного позивачем.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом встановлено, що інфляційні втрати за прострочення оплати за договором від 02.09.2021, за періоди з 03.11.2021 по 20.01.2022, визначені позивачем, складають суму в розмірі 615,41 грн. Судом перевірено правильність розрахунку виконаного позивачем.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, господарський зазначає наступне.

Частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Згідно із статтею 233 Господарського кодексу України У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність/ відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, з урахуванням викладеного у сукупності, суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, перевіривши ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язань, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини не надання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, з урахування сплати відповідачем повної суми заборгованості, а також враховуючи запроваджений воєнний стан Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та статус відповідача як державного підприємства, господарський суд дійшов висновку про зменшення пені та процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України на 95 %.

Згідно із частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує висновки Великої Палати викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, згідно із яким Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Отже, розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача становить 21,44 грн, а 3 проценти річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України становить 7,34 грн.

Щодо зменшення інфляційних витрат господарський суд виходить з наступного.

По-перше, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Тобто, за загальним правилом нараховані позивачем інфляційні втрати не підлягають зменшенню господарським судом.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача пені у розмірі 21,44 грн, 3% річних в розмірі 7,34 грн. та інфляційних витрат в розмірі 615,41 грн. Стосовно розподілу судових витрат, господарський суд зазначає наступне.

Як свідчить наявне у справі платіжне доручення № 126 від 26.01.2022 року позивачем при поданні позову до суду сплачений судовий збір в розмірі 2 481,00 грн.

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 126 ГПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу надано договір-доручення про надання правової допомоги від 10.01.2022 року, додаткову угоду № 1 від 10.01.2022 року, ордер, акт № ОУ-0000026 приймання-передач наданої правової допомоги від 31.03.2022 року, розрахунок сума гонорару за надану правову допомогу, рахунок-фактуру № СФ-0000026 від 31.03.2022 року, платіжне доручення № 152 від 31.03.2022 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 864.

Враховуючи подані позивачем докази, суд зазначає про доведеність позивачем факту надання йому правничої допомоги.

Разом з тим слід зазначити, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про фіксований розмір адвокатських послуг за кожну надану послугу, який не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд враховує заперечення відповідача в частині того, що дана справа про стягнення заборгованості не є складною справою, відноситься до категорії справ, що мають приватноправовий характер, не викликає публічного резонансу з боку органів державної, місцевої влади або засобів масової інформації, відсутні прояви публічного інтересу до справи, а складання позовної заяви не потребувало великої кількості затраченого часу, зокрема, й з урахуванням того, що в провадженні Господарського суду Одеської області перебувають ще 11 аналогічних господарських справ між даними сторонами.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з огляду на загальні принципи справедливості та верховенства права, враховуючи категорію та складність справи, незначну суму позову, добровільне погашення відповідачем суми заборгованості та штрафних санкцій суд, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а також з урахуванням клопотання відповідача, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, до 2 000 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74, 129, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Макарової Юлії Сергіївни - задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства "Одеський авіаційний завод" /, адреса - 65121, м. Одеса, пр-т. Небесної сотні, 32-а, e-mail: / на користь фізичної особи-підприємця Макарової Юлії Сергіївни/РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1 , адреса листування - 69002, м. Запоріжжя, а/с 5666, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 / кошти у розмірі 644,19 грн /шістсот сорок чотири гривні 19 копійок/, з яких: 615,41 грн - інфляційні втрати, 7,34 грн - 3 % річних, 21,44 грн - пеня.

3. Стягнути з державного підприємства "Одеський авіаційний завод" /, адреса - 65121, м. Одеса, пр-т. Небесної сотні, 32-а, e-mail: / на користь фізичної особи-підприємця Макарової Юлії Сергіївни/РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1 , адреса листування - АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 / судові витрати у розмірі 4 481,00 грн /чотири тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок/, з яких: 2 481,00 грн - судовий збір, 2 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження аби прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 травня 2022 р.

Суддя Н.Д. Петренко