РІШЕННЯ

11 квітня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/88/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

за участі секретаря судового засідання Коляска І.І.

розглянув матеріали справи

за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, вул. Текстильна, 1б, м. Тернопіль, 46007

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002

про стягнення 22 333,42 грн

За участі представників:

позивача: Леха М.Ю. - уповноваженого

відповідача: не прибув

В порядку ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи

10.02.2022 Тернопільський міськрайонний центр зайнятості, надалі позивач, звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, надалі відповідач, про стягнення 22 333 грн 42 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не повернуто Тернопільському міськрайонному центру зайнятості в добровільному порядку виплачену ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в сумі 22 333,42 грн, яка підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 10.02.2022, головуючим суддею для розгляду справи №921/88/22 визначено суддю Гирилу І.М.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/88/22; постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання у справі № 921/88/22 призначено на 09:00 год. 14.03.2022; запропоновано сторонам у справі надати суду заяви по суті справи та з процесуальних питань (при наявності).

23.02.2022 (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) відповідач надіслав суду відзив на позов за № 9-19-0.9-899/2-22 від 23.02.2022 (вх. № 1477 від 28.02.2022), згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову. Стверджує, що позивачем, в порушення вимог ч. 4 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та ч. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу", безпідставно не відкладено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 на два місяці, а тому, виплачену ОСОБА_1 допомогу по безробіттю за період з 14.05.2021 по 31.05.2021 в розмірі 5 272,26 грн слід вважати такою, що набута ним безпідставно.

09.03.2022 позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив за №07047/338 від 02.03.2022 (вх. № 1624), згідно з якою Центр зайнятості не погоджується із наведеними відповідачем у відзиві на позов твердженнями та вважає їх наслідком неправильного трактування закону. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні 14.03.2022, яке відбулось за участі повноважного представника позивача, суд, зважаючи на запровадження воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, неявку представника відповідача, відклав розгляд справи на 09:30 год. 11.04.2022, про що постановив відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання. Присутнього в судовому засіданні 14.03.2022 повноважного представника позивача про судове засідання 11.04.2022 повідомлено під розписку (в матеріалах справи); відповідача відповідною ухвалою суду від 14.03.2022.

В судове засідання 11.04.2022 повноважний представник позивача прибув. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та посилаючись на долучені до матеріалів справи письмові докази.

Відповідач явки свого уповноваженого представника не забезпечив, причин неприбуття не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення від 14.03.2022 про вручення 17.03.2022 поштового відправлення (ухвали від 14.03.2022).

Ст. 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Приписами ст. 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (ч. 8 ст. 252 ГПК України).

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За даних обставин, зважаючи на те, що: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; явка останнього не визнавалась судом обов`язковою; позиція відповідача по суті позову доведена до відома суду; наявних у матеріалах справи документів достатньо для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, суд прийшов до висновку, що неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні доводи та пояснення повноважного представника позивача, суд встановив таке:

Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення допомоги по безробіттю в сумі 22 333,42 грн, яка підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

З наявного у матеріалах справи № 921/88/22 наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №156-к від 31.03.2021 вбачається, що 31 березня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області як юридичної особи публічного права. Наказано Фінансовому управлінню: провести розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити компенсацію за 62 к.д. щорічної відпустки, в тому числі: 25 кд. частини основної відпустки за період роботи з 15.12.2019 по 14.12.2020, 9 к.д. частини основної відпустки за період роботи з 15.12.2020 по 31.03.2021, 5 к.д. додаткової відпустки за стаж державної служби за 2015 рік, 6 к.д. додаткової відпустки за стаж державної служби за 2016 рік, 7 к.д. додаткової відпустки за стаж державної служби за 2017 рік, 10 к.д. додаткової відпустки за стаж державної служби за 2020 рік; виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до ч. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (п. 2.1, 2.2 Наказу).

14.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявами про надання (поновлення) статусу безробітного у відповідності до норм Закону України "Про зайнятість населення" та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за № НТ210518 від 18.05.2021 ОСОБА_1 надано статус безробітного; призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття": понад 10 років - 70 % середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 календарних днів, 80 % - 90 календарних днів, 70 % - 180 календарних днів: з 14.05.2021 по 08.05.2022.

Цим же наказом розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 14.05.2021.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 500/2459/21 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 31.03.2021 за №156-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з 01.04.2021, стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 30 830 грн 16 коп. з відрахуванням податків і зборів. В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з 01 квітня 2021 року та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 7 910 грн 37 коп. з відрахуванням податків і зборів, рішення суду допущено до негайного виконання. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

На його виконання, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №648-К від 27.07.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з 01 квітня 2021 року.

Згідно з наказом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за № НТ210727 від 27.07.2021 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно з пп. 2 п. 1 р. V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності (у зв`язку припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", пп. 1, 2, 3 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №792 від 19.09.2018) з 27.07.2021. Відповідно до цього ж наказу припинено реєстрацію безробітного - ОСОБА_1 .

Таким чином, громадянин ОСОБА_1 перебував на обліку у центрі зайнятості з 14.05.2021 по 27.07.2021. За період перебування на обліку в міськрайонному центрі зайнятості в статусі безробітного громадянину ОСОБА_1 було нараховане та виплачене матеріальне забезпечення в сумі 22 333,42 грн. Зазначене підтверджуються довідкою Тернопільського міськрайонного центру зайнятості №732 від 27.08.2021.

За даними персональної картки ОСОБА_1 за № 00023 з 27.07.2021 Тернопільським міськрайонним центром зайнятості припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

31.08.2021 Тернопільським міськрайонним центром зайнятості було видано наказ за № 138 "Д" щодо повернення Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області коштів у сумі 22 333,43 грн, які були призначені та виплачені центром зайнятості ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 14.05.2021 по 27.07.2021.

З метою досудового врегулювання спору, Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з претензію за №07046/1742 від 02.09.2021 про повернення коштів у сумі 22 333,43 грн протягом 30 календарних днів.

У відповіді за №8-19-0.9-4555/2-21 від 20.12.2021 на зазначену претензію Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області вказало на свою часткову незгоду із сумою заборгованості по ОСОБА_1 . Зокрема, зазначило, що Центр зайнятості повинен був відкласти допомогу по безробіттю ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" на два місяці у зв`язку із виплатою останньому при звільненні вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Як наслідок повідомило про те, що заявлена Центром зайнятості до стягнення заборгованість безпідставно завищена та не підлягає оплаті в повному обсязі.

Зважаючи на те, що відповідачем кошти в добровільному порядку не були повернуті, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення в примусовому порядку.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" № 1533-III від 02.03.2020, з наступними змінами, надалі - Закон № 1533-III.

П. 2, 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону № 1533-III встановлено, що суб`єкти страхування на випадок безробіття - застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик; об`єкт страхування на випадок безробіття - страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону; страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно з ст. 4 Закону № 1533-III страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах. Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи (ч.1 ст. 6 Закону № 1533-III).

Ст. 7 Закону № 1533-III визначено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Ч. 1 ст. 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 1 ст. 22 № 1533-III).

Розмір допомоги по безробіттю застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону врегульовано приписами ст. 23 Закону № 1533-III.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону № 1533-III виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації відкладається на строк, що дорівнює періоду, протягом якого застрахованій особі відповідно до законів надається вихідна допомога або інші виплати при звільненні з підприємств, установ і організацій або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку.

Процедура, умови надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, механізм обчислення регіональними та базовими центрами зайнятості, а також філіями регіональних центрів зайнятості державної служби зайнятості страхового стажу визначені Порядком надання допомоги по безробіттю у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України за № 624 від 06.04.2020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2020 за № 537/34820 (надалі - Порядок).

П. 1 р. IV Порядку передбачено, що виплата допомоги по безробіттю відкладається на строк, що дорівнює періоду, протягом якого застрахованій особі відповідно до законів надаються вихідна допомога або інші виплати при звільненні з підприємств, установ та організацій або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку. Особам, які звільнені з підстав, зазначених у пункті 6 частини першої статті 36, пунктах 1, 2 та 6 частини першої статті 40 та пункті 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, унаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 і стаття 39 Кодексу законів про працю України) виплата допомоги по безробіттю відкладається не більше ніж на один місяць. Відкладення виплати допомоги по безробіттю починається з наступного дня після дня звільнення особи.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ст. 235 КЗпП України).

Згідно з ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону № 1533-III виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону № 1533-III фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Ч. 4 ст. 35 Закону № 1533-III визначено, що із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Аналогічна правова позиція висвітлена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2018 № 914/586/17, від 09.07.2018 № 914/1875/17, від 12.06.2018 № 914/2087/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт втрати роботи громадянином ОСОБА_1 з незалежних від нього обставин, реєстрації останнього у встановленому законодавством порядку як безробітного, виплати йому позивачем за період з 14.05.20.21 по 27.07.2021 допомоги по безробіттю у сумі 22 333, 42 грн та поновлення ОСОБА_1 на роботі 27.07.2021 на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №500/2459/21 підтверджено наявними у справі доказами.

Зважаючи на те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 30.03.2021 стала ліквідація юридичної особи, а в центрі зайнятості він зареєструвався 14.05.2021, тобто більше ніж через місяць, беручи до уваги наведені вище приписи чинного законодавства (п. 1 р. IV Порядку), суд погоджується з доводами позивача про відсутність підстав для відкладення допомоги по безробіттю ще на один місяць.

Відповідач в судове засідання не прибув, не заперечив належними та допустимими доказами доводів позивача, як і не надав доказів добровільного повернення позивачу виплаченого центром зайнятості забезпечення допомоги по безробіттю безробітному ОСОБА_1 в розмірі 22 333,42 грн.

За даних обставин, позовні вимоги Тернопільського міськрайонного центру зайнятості про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 22 333,42 грн виплаченого забезпечення допомоги по безробіттю безробітному ОСОБА_1 , суд визнає обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн суд покладає на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 13, 73, 74, 79, 86, 129, 202, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002, ідентифікаційний код 39766192) на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості (вул. Текстильна, 1б, м. Тернопіль, 46007, ідентифікаційний код 14029303, на розрахунковий рахунок UA0706444, Держказначейська служба України м. Київ, УДКСУ в м. Тернополі, МФО 820172) виплачене забезпечення допомогу по безробіттю безробітному ОСОБА_1 в сумі 22 333 (двадцять дві тисячі триста тридцять три) грн 42 коп. у зв`язку з його поновленням на роботі за рішенням суду та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн в рахунок повернення сплаченого судового збору.

3. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.04.2022

Суддя І.М. Гирила