ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2022 р. м. Київ Справа № 911/38/22

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ (04073 м. Київ, проспект Степана Бендери, буд. 9В)

до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ТРЕЙД-М (08136, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Вишнева, буд. 1)

про стягнення 270660,13 грн. заборгованості за договором поставки № 19.04.21-42 від 19.04.2021 р., у тому числі 257629,67 грн. основного боргу, 4444,87 грн. пені, 7815,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 769,91 грн. 3% річних,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ (далі ТОВ АГРОСЕМ, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ТРЕЙД-М (далі ТОВ АГРО-ТРЕЙД-М, відповідач) про стягнення 270660,13 грн. заборгованості за договором поставки № 19.04.21-42 від 19.04.2021 р., у тому числі 257629,67 грн. основного боргу, 4444,87 грн. пені, 7815,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 769,91 грн. 3% річних.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 19.04.21-42 від 19.04.2021 р., згідно з яким відповідачеві було поставлено товар. Проте, ТОВ АГРО-ТРЕЙД-М оплата за поставлений товар була здійснена частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 257629,67 грн. основного боргу, 4444,87 грн. пені, 7815,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 769,91 грн. 3% річних, і судові витрати покласти на відповідача.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ТРЕЙД-М про стягнення 270660,13 грн. заборгованості за договором поставки № 19.04.21-42 від 19.04.2021 р., у тому числі - 257629,67 грн. основного боргу, 4444,87 грн. пені, 7815,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 769,91 грн. 3% річних, є малозначною та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.01.2022 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи.

Зазначену ухвалу було отримано позивачем 26.01.2022 р. відповідачем 28.01.2022 р., що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем до справи подано не було. Водночас, учасники процесу про судовий розгляд справи були повідомлені належно в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

19.04.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю АГРО-ТРЕЙД-М (покупець) було укладено договір поставки № 19.04.21-42, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві у його власність продукцію, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити її.

Найменування, асортимент та кількість товару, визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору. Загальна кількість та вартість товару, що поставляється по цьому договору, визначається сукупністю всього товару, що передається постачальником у власність покупцеві, за усіма специфікаціями, протягом усього строку дії договору (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору, ціна за одиницю та загальна вартість товару визначаються сторонами у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

Протягом строку дії цього договору, грошові зобов`язання існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки товар має імпортну складову, сторони у специфікаціях визначають еквівалент ціни товару в іноземній валюті (долар США чи Євро), у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті підписання специфікації (п. 3.2 договору).

У відповідності з п. 3.5 договору покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати, якщо інший порядок та строки розрахунків не визначені у відповідній специфікації цього договору.

Покупець, згідно з пунктом 3.6 договору, у разі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України, у день здійснення оплати за товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити позивачу, як скориговану вартість товару, за наступною формулою: Х2=Х1*Y2/Y1, де: X1 - вартість/частина вартості товару у гривнях, зазначена у відповідній специфікації, Y1 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації, Y2 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті оплати, Х2 - кінцева вартість неоплаченої частини товару, у гривнях. Сторони домовились, що в якості курсу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу іноземної валюти, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс продажу іноземної валюти до гривні визначається згідно інформації, опублікованої за посиланням: https://minfin.com.ua/currency/mb/. У разі виникнення між сторонами суперечок щодо курсу валюти, достатнім доказом існування курсу Міжбанку на визначену дату є роздруківка відповідної сторінки з сайту, що зроблена постачальником та засвідчена підписом його уповноваженої особи та печаткою.

Відповідно до положень п. 3.9 договору, у випадку, якщо покупцем не виконані грошові зобов`язання за цим договором у повному обсязі або частково, сторони узгодили, що для індексації (коригування) вартості товару, відповідно до умов п. 3.6 договору, датою або днем оплати, буде вважатися дата складання та підписання постачальником позовної заяви до суду відповідної юрисдикції, у якій покупець буде виступати відповідачем.

Умови та порядок поставки визначено розділом 4 договору.

Поставка товару здійснюється окремими партіями, на умовах та у строки, визначені у специфікаціях до цього договору. У разі порушення строків оплати товару, постачальник вправі перенести строки поставки товару на кількість днів, рівну кількості днів прострочки оплати і до нього не можуть застосовуватись передбачені цим договором та чинним законодавством України санкції за прострочення поставки товару (п. 4.1 договору).

Передача товару у місці поставки здійснюється тільки при наявності в уповноваженої особи покупця оригіналу довіреності на отримання товару від постачальника. Керівник покупця вправі приймати товар від постачальника без довіреності (п. 4.5 договору).

Згідно з пунктом 4.6 договору, прийняття товару здійснюється уповноваженими представниками сторін: щодо кількості відповідно до видаткової накладної; щодо якості - відповідно до технічних характеристик, сертифікату якості/відповідності товару, а також інших нормативних документів та умов договору.

Право власності, а також пов`язаний з таким правом ризик випадкової загибелі або пошкодження (псування) товару, переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару за видатковою накладною та підписання її уповноваженими представниками сторін (п. 4.7 договору).

Відповідальність покупця у випадку порушення термінів оплати товару встановлена пунктом 9.2 договору, відповідно до якого, у випадку порушення термінів або умов оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Пунктом 9.6 договору передбачено, що нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання здійснюється до повного розрахунку.

За порушення грошових зобов`язань по оплаті товару покупець сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення (пункт 9.4 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє протягом одного року, але, в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. При відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору за місяць до закінчення терміну його дії, договір вважається пролонгованим на тих же умовах, на той же термін (п. 14.1 договору).

Сторонами договору була підписана специфікація № 1 від 19.04.2021 р., відповідно до якої сторони визначили вид, кількість та вартість товару, що постачатиметься, а саме - на суму 321434,40 грн. зі строком поставки товару до 15.04.2021 р., з оплатою товару в розмірі 20% загальної вартості товару до 07.05.2021 р.; в розмірі 80% загальної вартості товару до 15.11.2021 р.

Відповідно до специфікації № 1 від 19.04.2021 р. до договору, постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 321434,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № АГ-30/04266 від 30.04.2021 р.

Відповідач прийняв товар у власність та оплатив його частково, здійснивши 29.04.2021 р. платіж на суму 63804,73 грн.

Решту зобов`язання по оплаті товару в розмірі 257639,67 грн. відповідачем залишено без виконання.

Слід зазначити, що сторони договором поставки № 19.04.21-42 від 19.04.2021 р. передбачили, що у випадку невиконання умов оплати позивач застосовує до відповідача положення договору, передбачені у пункті 3.9, які визначають, що у випадку, якщо покупцем не будуть виконані грошові зобов`язання за цим договором у повному обсязі або частково і постачальником буде подано позов до суду, то для індексації (коригування) вартості товару, відповідно до умов пункту 3.6 договору, датою або днем оплати буде вважатися дата складання та підписання постачальником позовної заяви до суду відповідної юрисдикції, в якій покупець буде виступати відповідачем.

Як слідує з позовної заяви, оскільки збільшення курсу іноземної валюти не відбувалося, то коригування вартості товару позивачем не здійснювалося.

Враховуючи, що відповідач станом на час подання позовної заяви не виконав взяті на себе зобов`язання і не сплатив ТОВ АГРОСЕМ залишок заборгованості в сумі 257629,67 грн. за поставлений товар за договором поставки № 19.04.21-42 від 19.04.2021 р., останнє і звернулось з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у даній справі в повному обсязі з огляду на таке.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок за поставлений товар має бути проведено у відповідності до умов договору та специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час прийняття рішення відповідач заборгованість за отриманий від позивача товар не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували наявність чи розмір заявленого позивачем до стягнення боргу у сумі 257629,67 грн.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки № 19.04.21-42 від 19.04.2021 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 257629,67 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 4444,87 грн. пені за порушення строків оплати поставленого товару на підставі пунктів 9.2, 9.6 договору.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разi порушення зобов`язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось вище, згідно з пунктом 9.2 договору, у випадку порушення термінів або умов оплати товару, відповідач сплачує позивачу пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Поряд з цим, згідно з приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами було узгоджено, що нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання здійснюється до повного розрахунку (п. 9.6 договору).

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що заявлений до стягнення розмір пені, нарахованої на заборгованість відповідача, з урахуванням часткової оплати, за загальний період з 08.05.2021 р. до 21.12.2021 р., було визначено позивачем в сумі 4444,87 грн., яка є арифметично вірною та обґрунтованою.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в заявленій позивачем сумі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача проценти за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі 7815,68 грн. на підставі п. 9.4 договору, а також 3% річних у розмірі 769,91 грн. на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності з п. 9.1 договору у випадку невиконання чи неналежного виконання договору, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства та умов цього договору.

Пунктом 9.4 договору поставки передбачено, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення.

Проценти за користування чужими грошовими коштами були визначені позивачем в сумі 7815,68 грн., нараховані на заборгованість відповідача за загальний період з 08.05.2021 р. до 21.12.2021 р., їх розмір є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв`язку з чим проценти за користування чужими грошовими коштами підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір річних було визначено позивачем у сумі 769,91 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за загальний період з 08.05.2021 р. до 21.12.2021 р., він є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв`язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ТРЕЙД-М (08136, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Вишнева, буд. 1, код 38274816) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОСЕМ (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 9В, код 30967207) 257629 (двісті п`ятдесят сім тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 67 коп. основного боргу, 4444 (чотири тисячі чотириста сорок чотири) грн. 87 коп. пені, 7815 (сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 68 коп. відсотків за неправомірне користування чужими коштами, 769 (сімсот шістдесят дев`ять) 91 коп. 3% річних, 4059 (чотири тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 90 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 03.05.2022 р.

Суддя В.М. Бабкіна