РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.05.2022Справа № 910/1228/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 19-А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАТЕКО ЕНЕРГО МОНТАЖ» (04116, м. Київ, пров. Тбіліський, буд. 4/10, офіс 308)

про стягнення 247 852,62 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАТЕКО ЕНЕРГО МОНТАЖ» про стягнення 247 852,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № ПО/6-21 прокату комплектів пластикової панельної огорожі від 04.01.2021, а саме, в частині повної та своєчасної оплати вартості прокату комплектів пластикової панельної огорожі, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 28 000,00 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню відповідно до договору у розмірі 216 160,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 804,29 грн та 3% річних у розмірі 888,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/1228/22 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

25.03.2022 загальним відділом діловодства суду зареєстрований відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що визнає заборгованість у розмірі 28 000,00 грн, проте категорично не погоджується з розміром нарахованої пені з наступних підстав. Так відповідач вказує, що позивачем нарахована пеня за період з 01.07.2021 по 27.01.2022, тобто за період більше ніж 12 місяців, чим порушено приписи п. 5, 6 ст. 232 ГК України. Крім цього, відповідач зазначає, що сума нарахованої пені становить 216 160,00 грн, в той час як сума основного зобов`язання складає лише 28 000,00 грн, що суперечить цілям і принципам, які законодавство визначає для штрафних санкцій.

Окрім іншого, відповідач просить суд засовувати норми чинного законодавства, яким врегульовано питання щодо здійснення розрахунку пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та відповідно зменшити розмір пені до 1 898,63 грн.

Позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04 січня 2021 року між Комунальним підприємством «Центр організації дорожнього руху» (надалі - наймодавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НАТЕКО ЕНЕРГО МОНТАЖ» (надалі - наймач/відповідач) укладено договір прокату пластикової панельної огорожі (наділі - договір), відповідно до умов якого наймодавець передає, а наймач приймає в строкове платне користування 20 (двадцять) комплектів пластикових панельних огорож, комплектація, технічні та якісні характеристики яких визначені у додатку 1 до цього договору (надалі - об`єкт прокату), що перебувають на балансі наймодавця.

Цей договір прокату пластикової панельної огорожі є договором приєднання та є публічним (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору вартість прокату становить 28 000,00 грн, у тому числі ПДВ за весь строк прокату.

За приписами п. 2.3. договору оплата вартості прокату об`єкту, визначена у п. 2.1. договору, здійснюється наймачем протягом 2 (двох) банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору.

За умовами п. 3.3. договору об`єкт прокату вважається переданим наймодавцем та прийняти наймачем з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі.

Як вбачається із матеріалів справи 04.01.2021 сторонами підписано акт приймання-передачі в прокат комплектів пластикової панельної огорожі у кількості 20 шт., загальною вартістю 188 000,00 грн.

Строк прокату становить 56 (п`ятдесят шість) діб з 04 січня 2021 по 28 лютого 2021 року (п. 4.1. договору).

Цей договір відповідно до п. 7.1. набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а у частині виконання зобов`язань, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

За доводами позивача, КП «Центр організації дорожнього руху» належним чином виконало зобов`язання за договором, про що свідчить акт приймання-передачі в прокат комплектів пластикової панельної огорожі від 04.01.2021, проте відповідач в порушення умов договору, у строки, визначені у п. 2.3., не здійснив оплату вартості прокату, у зв`язку з чим, в останнього утворилася заборгованість у розмірі 28 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом претензію від 24.09.2021 № 053/04-7/4907 з вимогою сплатити суму боргу. Вказана претензія було отримана відповідачем 29.0.2021, однак відповіді на претензії не надано, борг не погашено, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором прокату.

Відповідно до частин 1,2 статті 787 Цивільного кодексу України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у володіння та користування за плату на певний строк. Договір прокату є договором приєднання. Наймодавець може встановлювати типові умови договору прокату. Типові умови договору прокату не можуть порушувати прав наймачів, встановлених законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були передані в строкове платне користування 20 (двадцять) комплектів пластикових панельних огорож, що підтверджується актом приймання-передачі в прокат комплектів пластикової панельної огорожі від 04.01.2021, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками підприємств.

Відповідачем в свою чергу, порушено умови договору та у строки, визначні п. 2.3., не здійснено оплату вартості прокату, що не заперечується відповідачем у відзиві та визнається факт заборгованості у розмірі 28 000,00 грн.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Приймаючи до уваги зазначене вище та враховуючи, що відповідачем не заперечується факт наявності основного боргу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 28 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 883,33 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 804,29 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, у межах визначених позивачем періодів нарахування та сум, судом встановлено, що їх розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі.

Що стосується нарахованої до стягнення з відповідача пені у розмірі 216 169,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, що у п. 6.4. договору сторони передбачили, що у випадку прострочення строку оплати за прокат, визначеного п. 2.3. цього договору, наймач зобов`язаний сплатити наймодавцю пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 910/10224/14, від 23.05.2018 року у справі № 910/15492/17 та від 06.03.2019 року у справі № 916/4692/15.

Крім іншого, в силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» зазначено, що: «Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Оскільки, положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином шести місяців.

Отже, за перерахунком суду, у відповідності до норм чинного законодавства, обґрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 1 898,63 грн, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог в цій частині. Зокрема:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
07.01.202104.03.0.00612524.71
05.03.202115.04.0.006.513418.85
16.04.202107.07.0.007.515955.07
Всього: 1 898.63
В іншій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху».

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАТЕКО ЕНЕРГО МОНТАЖ» (04116, м. Київ, пров. Тбіліський, буд. 4/10, офіс 308; ідентифікаційний код 39954243) на користь Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 19-А; ідентифікаційний код 32955518) основний борг у розмірі 28 000 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 888 грн 33 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 804 грн 29 коп., пеню у розмірі у розмірі 1 898 грн 63 коп. та судовий збір у розмірі 5 03 грн 87 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.05.2022

Суддя Л. Г. Пукшин