ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2022м. ДніпроСправа № 904/592/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс мінералс", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імекс мінералс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" заборгованість у розмірі 32130,00 грн., 3% річних у розмірі 1080,10 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3536,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №10/23 від 23.10.2018 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Направлені за його місцезнаходженням, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ухвали суду повернутися на адресу суду, як не вручені. Суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, лише відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію від суду, а тому відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

Суд також повідомляв відповідача про перебування справи на розгляді суду телефонограмою, яку отримано менеджером по адміністративній роботі Сірченко Л.Б., а також направлено копію ухвали суду на електронну адресу відповідача - .

Суд відзначає, що судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про перебування справи на розгляді суду.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про наявність провадження з розгляду даної справи у суді.

Господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд даної справи належним чином.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2022, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору поставки, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок поставки товару, строк та порядок оплати за товар, наявність прострочки щодо оплати, періоди прострочення оплати.

Так, судом встановлено, що 23.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імекс мінералс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" (покупець) укладено договір №10/23, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, номенклатура, асортимент, марка, вид, кількісні та якісні характеристики, вказуються в Специфікаціях (додатках) до договору (далі - товар), які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору детальна інформація про кількісні і якісні характеристики товару міститься в Специфікаціях (додатках) до цього договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, що зазначені у Специфікаціях (додатках) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "ІНКОТЕРМС 2010".

У пункті 3.2 договору сторони, зокрема, передбачили, що строк поставки товару впродовж 3 банківських днів з дня отримання рахунку покупцем. Разом з поставкою товару постачальник передає покупцеві наступні документи: рахунок-фактура; видаткова накладна на відпуск товару; товарно-транспортна накладна; сертифікат якості.

Загальна вартість товару за даним договором складається з суми вартості отриманих покупцем партій товару за час дії договору у відповідності з оформленими сторонами видатковими накладними. Порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в Специфікаціях (додатках) до цього договору (п.п.5.1, 5.5 договору).

Відповідно до п. 12.1 договору з урахуванням додаткової угоди №2 від 26.12.2019 даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення їх печатками і діє до 31 грудня 2020 року, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

Сторонами підписано Специфікацію №1 від 23.10.2018 про поставку товару на суму 650,04 грн., №3 від 02.01.2020 на суму 75600,00 грн., №4 від 25.02.2020 на суму 50400,00 грн., №5 від 26.03.2020 на суму 50400,00 грн., №6 від 04.05.2020 на суму 66150,00 грн., №7 від 01.06.2020 на суму 96390,00 грн., №8 від 25.06.2020 на суму 96390,00 грн., №9 від 23.09.2020 на суму 32130,00 грн.

У Специфікаціях передбачено умови оплати - 100% передоплата; форма оплати: безготівкова на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку на оплату.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо поставки товару позивачем надано видаткову накладну №2696 від 03.11.2020 на суму 32130,00 грн. та товарно-транспортну накладну №Р2696 від 03.11.2020.

Позивач зазначає, що відповідач за поставлений товар не розрахувався.

Позивач звертався до відповідача із претензією №14-12-2021 від 14.12.2021 у якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 32130,00 грн.

Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Позивач зазначає, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 32130,00 грн., що і стало причиною звернення до суду.

Відносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Договором було передбачено умови оплати - 100% передоплата.

Відповідно до ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу

Згідно ч.1-2 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Отже обов`язок оплати товару виник у момент передачі товару. Така ж норма міститься і у стаття 692 Цивільного кодексу України.

Отже строк оплати продукції є таким, що настав.

Доказів оплати товару у розмірі 32130,00 грн. відповідач не надав, позовні вимоги не спростував.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 32130,00 грн. є більш вірогідними, для стягнення основної суми боргу.

Таким чином, вимога про стягнення основної заборгованості у розмірі 32130,00 грн. підлягає задоволенню.

Також позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 1080,10 грн. за період з 17.11.2020 по 31.12.2021, та інфляційні нарахування у розмірі 3536,06 грн. за період з грудня 2020 року по грудень 2021.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних та індексу інфляції помилок не виявлено, тому вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

За викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 36746,16 грн., з яких 32130,00 грн. - основний борг, 1080,10 грн. - 3% річних, 3536,06 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у розмірі 2481,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс мінералс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" (49051, м. Дніпро, вул. Винокурова, 2А, ідентифікаційний код 20248512) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс мінералс" (03003, м. Київ, вул. Полковника Шутова, 9А, ідентифікаційний код 39489151) основний борг у розмірі 32130,00 грн. (тридцять дві тисячі сто тридцять грн. 00 коп.), 3% річних у розмірі 1080,10 грн. (одна тисяча вісімдесят грн. 10 коп.), інфляційні втрати у розмірі 3536,06 грн. (три тисячі п`ятсот тридцять шість грн. 06 коп.), судовий збір у розмірі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 10 коп.)

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.04.2022

Суддя О.М. Крижний