УХВАЛА

22 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 911/3135/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.;

за участю представника позивача - Здрілка Є.Є. (адвоката);

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області

(суддя - Саванчук С.О.)

від 08.04.2021

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Буравльов С.І., судді - Шапран В.В., Андрієнко В.В.)

від 30.09.2021

у справі за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Зелене Шатро" в особі ліквідаційної комісії;

2. Головне управління ДПС у Київській області;

3. ОСОБА_2

про скасування реєстраційної дії.

ВСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради (надалі - Виконком) про скасування реєстраційної дії від 16.01.2016 про припинення юридичної особи ТОВ "Зелене Шатро" (надалі - Товариство) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивачки, як кредиторки Товариства, оскільки не було встановлено строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, і документи були подані для державної реєстрації припинення юридичної особи раніше строку, встановленого цим Законом, що є підставою для відмови у державній реєстрації відповідно до пункту 11 частини першої статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (тут і надалі - Закон про державну реєстрацію в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин).

3. Рішенням Господарського суду Київської області від 08.04.2021, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021, у задоволенні позову відмовлено.

4. Суди виходили з того, що:

- підстави, передбачені статтею 28 Закону про державну реєстрацію, для відмови у здійсненні державної реєстрації припинення юридичної особи були відсутні, оскільки адміністративний суд у справі № 810/5771/15, як уповноважений орган, відповідно до статті 105 ЦК України не встановив порядку і строків заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, яка припиняється, а ліквідаційна комісія, що сформована державною податковою інспекцію, не мала права самостійно встановлювати порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється;

- постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018 у справі № 810/2893/17, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.02.2020, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання протиправними дії податкової служби щодо подання державному реєстратору заяви про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, а також визнання протиправним та скасування реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі. Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

- Виконком не є належним відповідачем, оскільки спірний реєстраційний запис вчинений державним реєстратором Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області Скоріною О.М., яка відповідає за вчинені дії самостійно;

- відділ державної реєстрації Виконкому не є правонаступником відділу державної реєстрації Ірпінського міського управління юстиції в Київській області.

5. 14.11.2021 позивачка звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм частини третьої статті 105, частини другої статті 110 ЦК України, пункту 11 частини першої статті 28 Закону про державну реєстрацію та необхідність відступлення від висновку щодо застосування цих норм, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 810/2893/17, що є підставою касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України.

6. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржниця стверджує, що:

- висновок судів щодо законності формування комісії зі складу посадових осіб податкової служби ґрунтується на неправильному застосуванні норм частини третьої статті 105, частини другої статті 110 ЦК України, відповідно до яких ліквідатором юридичної особи може бути призначений орган державної влади, який звернувся з позовом про припинення юридичної особи, лише за наявності двох умов: призначений судом та наділений відповідними повноваженнями. Суд у справі № 810/5771/15 не призначав об`єднану державну податкову інспекцію ліквідатором, а Податковим кодексом України чи іншим законодавчим актом не передбачено у контролюючого органу (органу доходів і зборів; податкового органу) повноважень проведення ліквідаційної процедури юридичної особи, припиненої судовим рішенням за його позовом та видання наказів про створення складу такої ліквідаційної комісії;

- суди, застосовуючи норми статті 105 ЦК України, статті 28 Закону про державну реєстрацію, як такі, що передбачають заборону ліквідаційній комісії, що сформована податковим органом, встановлювати строки заявлення кредиторами вимог до юридичної особи, яка припиняється, порушили принцип верховенства права та не враховували висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18, що "норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи" та інші висновки щодо застосування принципу in dubio pro tributario (пріоритет із найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права), оскільки ухвалили рішення на користь державного органу, який мав всі можливості виправити наявні недоліки якості норм національного права, а не на користь позивачки, яку через недоліки судового рішення та закону було позбавлено права на повернення боргу, що суперечить принципу верховенства права та висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18, що "норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи";

- суди неправильно застосували норми частини дванадцятої статті 17, пункту 11 частини першої статті 28 Закону України про державну реєстрацію, оскільки дійшли висновку щодо можливості проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з її банкрутством у строк, який менший мінімального двомісячного терміну заявлення вимог кредиторами;

- Верховний Суд ухвалив постанову від 28 лютого 2020 у справі № 810/2893/17 з порушенням правил предметної юрисдикції, оскільки такий спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

7. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

8. Здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи та вимоги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів, вирішуючи питання щодо правових наслідків внесення запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи за рішенням суду раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, визначеного статтею 105 ЦК України, внаслідок чого позивач (кредитор) був позбавлений можливості заявити свої вимоги, доходить висновку, що такі порушення є підставою для відміни державної реєстрації припинення юридичної особи (скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі) за позовом кредитора, що обумовлює необхідність відступу від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 810/2893/17.

9. Колегія суддів враховує, що у постанові від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18 Великої Палати Верховного Суду викладено такі висновки:

- статтею 10 Закону про державну реєстрацію встановлено спростовану презумпцію відомостей, унесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Такий висновок зроблено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 (провадження № 11-576апп18), від 6 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19);

- тому запис про припинення юридичної особи не є беззастережним доказом того, що юридична особа дійсно припинилася та більше не існує;

- якщо процедуру ліквідації юридичної особи не було здійснено належним чином, зокрема, якщо її було здійснено на підставі рішення про ліквідацію, прийнятого особами, які не мали повноважень його ухвалювати, на підставі сфальшованих документів, якщо у процедурі ліквідації не було відчужено все майно юридичної особи тощо, то внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення цієї юридичної особи не є актом, з яким пов`язується її припинення та припинення права власності на її майно, а є лише записом, який не тягне за собою наслідків.

10. Процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору. Велика Палата Верховного Суду, заповнюючи цю прогалину закону, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15, від 6 лютого 2019 року у справі №462/2646/17 зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України), а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

11. У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2020 у справі № 910/13125/19 зроблено висновок, що вимога про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи, пред`явлена до державного реєстратора з підстав порушення порядку та процедури ліквідації такої юридичної особи, є належним способом захисту порушених прав та інтересів особи, і її розгляд не обмежується виключно перевіркою дій державного реєстратора, адже суду належить дослідити підстави для вчинення такого запису на предмет їх законності та його вплив на права і інтереси позивача (пункт 50).

12. У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.08.2020 у справі № 904/1966/19 зроблено висновок, що позов до міської ради в особі відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про зобов`язання скасувати державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті ліквідації, здійснену державним реєстратором, є належним способом захисту прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 25 Закону про державну реєстрацію (пункти 43-46).

13. У постановах колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 910/4054/20 та від 16.11.2021 у справі № 925/1366/20 також зроблено висновок, що вимога про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи є належним способом захисту порушених прав та інтересів особи, і її розгляд не обмежується виключно перевіркою дій державного реєстратора, адже суду належить дослідити підстави для вчинення такого запису на предмет їх законності та його вплив на права і інтереси позивача.

14. У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 914/2450/20 зроблено висновок, що наявність запису про припинення юридичної особи не виключає, що будь-який з її кредиторів може звернутися з позовною вимогою про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи. Процедура ліквідації юридичної особи може вважатися такою, що не була здійснена належним чином, зокрема якщо її було здійснено на підставі рішення про ліквідацію, прийнятого особами, які не мали повноважень його ухвалювати, на підставі сфальшованих документів, якщо у процедурі ліквідації не було відчужено все майно юридичної особи тощо (пункт 59).

15. Вирішуючи питання щодо правильного застосування норм частини третьої статті 105, частини другої статті 110 ЦК України, колегія суддів виходить з такого.

16. Відповідно до частини третьої статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

17. Якщо з позовом про ліквідацію юридичної особи звернувся орган державної влади, ліквідатором може бути призначений цей орган, якщо він наділений відповідними повноваженнями (абзац 1 частини другої статті 110 ЦК України).

18. У частині п`ятій статті 38 Закону про державну реєстрацію (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з її ліквідацією) також було визначено, що суд призначає в рішенні щодо припинення юридичної особи у зв`язку з її ліквідацією комісію з припинення (ліквідаційну комісію) та встановлює строк і порядок її роботи.

19. Отже, норми статей 105, 110 ЦК України передбачають можливість покладення функцій ліквідаційної комісії як на орган управління юридичної особи, так і на орган державної влади.

20. Водночас, лише суд в судовому рішенні щодо припинення юридичної особи у зв`язку з її ліквідацією має встановлювати, хто саме ці функції здійснює.

21. Відсутність в рішенні суду вказівки про призначення ліквідатором орган державної влади, що звернувся з позовом, унеможливлює самостійне формування цим органом ліквідаційної комісії зі складу посадових осіб, оскільки законом таке не передбачено, а відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. У такому разі, відповідно до пунктів 1 та 2 частини 3 статті 25 Закону про державну реєстрацію (в редакції, що діяла на момент державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі судового рішення), суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, звертається до суду за роз`ясненням судового рішення - у разі якщо судове рішення є незрозумілим для суб`єкта державної реєстрації; повідомляє суд або державну виконавчу службу про неможливість виконання рішення із зазначенням підстав - у разі неможливості виконання судового рішення.

23. Висновки судів щодо законності формування ліквідаційної комісії ґрунтуються на неправильному застосуванні норм частини 5 статті 38 Закону про державну реєстрацію (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з її ліквідацією); пунктів 1 та 2 частини третьої статті 25 Закону про державну реєстрацію (в редакції, що діяла на момент державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі судового рішення); частини третьої статті 105, абзацу 1 частини другої статті 110 ЦК України.

24. Відповідно до частини дванадцятої статті 17 Закону про державну реєстрацію (в редакції, що діяла на момент державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі судового рішення) для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі рішення про припинення юридичної особи, прийнятого учасниками юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідних державних органів, або судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з її банкрутством, після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; 2) довідка архівної установи про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню.

25. Відповідно до частини п`ятої статті 105 ЦК України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

26. Колегія суддів вважає, що та обставина, що в судовому рішенні щодо припинення юридичної особи у зв`язку з її ліквідацією не був визначений строк, як це передбачено частиною третьою статті 105 ЦК України, не виключає необхідність його дотримання, оскільки пунктом 11 частини першої статті 28 Закону про державну реєстрацію прямо встановлено, що однією з підстав для відмови у державній реєстрації є те, що документи для державної реєстрації припинення юридичної особи подані раніше строку, встановленого цим Законом.

27. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування цих норми права у подібних правовідносинах, що було викладено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 810/2893/17 та який був врахований судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у справі, яка переглядається, а саме: щодо правомірності формування ліквідаційної комісії зі складу посадових осіб ОДПІ, що не призначався судом, а також правомірності державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі судового рішення раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, якщо відповідний строк не був визначений у рішенні суду.

28. Колегія суддів зауважує, що у постанові від 28.02.2020 у справі № 810/2893/17 відсутні правові висновки щодо юрисдикції спору, але про правову позицію, відповідно до якої цей спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, свідчить факт розгляду справи адміністративним судам.

29. Колегія суддів враховує, що спори у справі № 810/2893/17 та у справі № 911/3135/20 є аналогічними, стосуються однієї юридичної особи, тому з метою формування єдиної правозастосовної практики колегія суддів вважає за необхідне також відступити від висновку щодо юрисдикційної належності спору адміністративним судам, оскільки вважає, що справи щодо відміни державної реєстрації припинення юридичної особи (скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі) за позовом кредитора юридичної особи є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України), а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

30. Наведене є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною третьою статті 302 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 911/3135/20 разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кролевець

Л. Стратієнко