РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2022Справа № 910/1675/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлант мегабуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Єкатеринославська дверна артель»

про стягнення 185 000, 00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлант мегабуд» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Єкатеринославська дверна артель» (далі-відповідач) про стягнення штрафу у розмірі 185 000, 00 грн за порушення термінів виконання монтажних робіт за договором поставки № АР-17/03/2021 від 17.03.2021 за період з 02.07.2021 по 03.01.2022 включно.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № АР-17/03/2021 від 17.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.02.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: проспект Гагаріна, буд. 97, приміщення 44, м. Дніпро, 49010.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення представнику відповідача 21.02.2022 ухвали Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Єкатеринославська дверна артель» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлант мегабуд» (далі - покупець) укладено договір поставки № АР-17/03/2021, умовами якого передбачено, що продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити покупцю товар - двері, визначений у специфікаціях, що додаються до цього договору та є його невід`ємними частинами та здійснити їх установку згідно технологічної карти, а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар, роботи з установки дверей і здійснити оплату товару та робіт з установки на умовах цього договору на об`єкті: «Будівництво науково-учбового центру з гуртожитком готельного типу по вул. Василя Стуса, 35-37 у Святошинському районі м. Києва».

Інформація стосовно товару (найменування, асортимент, вартість та кількіть) вказується у специфкаціях, що додаються до договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, загальна сума цього договору є твердою та не підлягає зміні та становить в загальному розмірі: 3 159 998, 74 грн, в тому числі ПДВ - 20 % - 526 666, 46 грн та складається з вартості товару, витрат на доставку в місці призначення товару та вартості монтажних робіт.

Згідно п. 3.1. договору, сторони погоджують в день укладення цього договору весь обсяг необхідного товару та фіксують його вартість в специфікації. Доставка на об`єкт покупця для подальшого проведення монтажних робіт продавцем може здійснюватися частинами на розсуд продавця, але в будь-якому разі у межах погоджених в специфікації строків поставки та монтажних робіт на об`єкті покупця.

Доставка товару здійснюється продавцем на об`єкт покупця, що розташований за адресою: вул. Василя Стуса, 35-37, м. Київ з подальшим виконанням монтажних робіт по встановленню товару. Якщо доставка товару здійснюється транспортом продавця, також до видаткових додаються товарно-транспортна накладна. Вартість товару буде включати в себе витрати на транспортування товару.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що покупець зобов`язується оплатити товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця зазначений у рахунках - фактурах. Покупець сплачує товар наступним чином:

4.2.1. аванс у розмірі 50 % від вартості товару - протягом п`яти банківських днів з моменту підписання специфікції (додатку);

4.2.2. аванс у розмірі 30 % від вартості товару, покупець сплачує протягом трьох днів після отримання інформаційного листа про готовність товару до відвантаження;

4.2.3. остаточний розрахунок в розмірі 20 % від вартості товару -- протягом 2 (двох) банкіських днів з дати поставки товару на об`єкт, а також покупець в цей же строк сплачує аванс у розмірі 30 % від вартості установки.

За умовами п. 5.10 договору, за фактом установки дверей сторони підписують акт приймання-передачі робіт. Такий акт продавець передає покупцю, а останній зобов`язаний розглянути його протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання та підписати такий акт або надати вмотивовану відмову від підписання. У випадку не надання мотивованої відмови і не підписання акту протягом 5 (п`яти) робочих днів такі роботи вважаються прийнятими покупцем в повному обсязі без зауважень. В такому разі покупець зобов`язаний оплатити роботи з установки на підставі одностороннього акту приймання-передачі робіт та рахунку.

Відповідно до п. 7.3. договору, в разі порушення термінів погоджених сторонами на виконання монтажних робіт всього обсягу товару передбаченого умовами цього договору на об`єкті покупця, продавець сплачує на поточний рахунок покупця в безспірному порядку штраф у розмірі 1 000, 00 грн за кожен день прострочення виконання монтажних робіт по договору без обмеження по сумі на письмову вимогу покупця.

Договір набуває чинності з дня підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а в частині гарантійних зобов`язань - впродовж всього терміну дії гарантійних зобов`язань (п. 10.1. договору).

Додатком № 1 до договору поставки № АР-17/03/2021 від 17.03.2021 сторони погодили специфікацію № 1 від 17.03.2021, відповідно до якої визначили найменування, кількість та вартість товару, що постачається.

Відповідно до п. 3.1. додатку № 1 до договору, термін поставки товару складає 45 календарних днів з моменту оплати покупцем авансового платежу згідно п. 2.1. цієї специфікації. Постачальник розпочинає роботи з установки дверей не пізніше 14 календарних днів після поставки товару покупцю. Закінчення всього обсягу монтажних робіт (всіх 316 штук дверей) має відбуватися впродовж 30 календарних днів з дати поставки товару на об`єкт покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачу товар (двері вхідні) на загальну суму 2 922 998, 73 грн, що підтверджується видатковими накладними № 208 від 26.04.2021 на суму 924 999, 60 грн, № 237 від 12.05.2021 на суму 943 499, 59 грн та № 269 від 01.06.2021 на суму 1 054 499, 54 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а також товарно-транспортними накладними № Р208 від 26.04.2021, № Р237 від 12.05.2021 та №Р269 від 01.06.2021.

Позивач зазначає, що після поставки товару, відповідач зобов`язаний був встановити товар (двері) на об`єкті позивача, проте станом на момент пред`явлення позову до суду двері в кількості 316 штук за договором на об`єкті: «Будівництво науково-учбового центру з гуртожитком готельного типу по вул. Василя Стуса, 35-37 у Святошинському районі м. Києва» не встановлені, між сторонами акт приймання-передачі установки (монтажу) дверей не підписано.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав монтажні роботи з установки дверей у визначений договором строк, тому просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 185 000, 00 грн за період з 02.07.2021 по 03.01.2022 року відповідно до п. 7.3. договору № АР-17/03/2021 від 17.03.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № АР-17/03/2021 від 17.03.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є змішаним договором з елементами договору підряду та договору поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачу товар (двері вхідні) на загальну суму 2 922 998, 73 грн, що підтверджується видатковими накладними № 208 від 26.04.2021 на суму 924 999, 60 грн, № 237 від 12.05.2021 на суму 943 499, 59 грн та № 269 від 01.06.2021 на суму 1 054 499, 54 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а також товарно-транспортними накладними № Р208 від 26.04.2021, № Р237 від 12.05.2021 та №Р269 від 01.06.2021.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тож, відповідач поставив на об`єкт позивача: «Будівництво науково-учбового центру з гуртожитком готельного типу по вул. Василя Стуса, 35-37 у Святошинському районі м. Києва» товар (двері) в повному обсязі 01.06.2021 та згідно п. 3.1. додатку № 1 до договору (специфікації № 1), відповідач зобов`язаний був встановити двері на об`єкті позивача в повному обсязі, в кількості 316 штук до 01.07.2021 року включно.

Як зазначає позивач 13.12.2021 від відповідача він отримав акти надання послуг № 211 від 26.04.2021 на суму 75 000, 00 грн; № 239 від 12.05.2021 на суму 76 500, 00 грн та № 273 від 01.06.2021 на суму 85 500, 00 грн.

Позивач також вказує, що зазначеними актами відповідач передав позивачу виконані роботи (надані послуги) за договором поставки № АР-17/03/2021 від 17.03.2021. Роботи позивач відмовився прийняти та, відповідно, позивач вказані акти не підписав.

Так, 17.12.2021 позивачем надіслано на адресу відповідача вмотивовану відмову № 1712/2 від 17.12.2021 від підписання актів надання послуг за договором поставки № АР-17/03/2021 від 17.03.2021, в якій позивач як на підставу відмови прийняття результатів робіт зазначив, що у якості виконаних відповідачем робіт з влаштування квартирних дверей у кількості 316 шт. на об`єкті: «Будівництво науково-учбового центру з гуртожитком готельного типу по вул. Василя Стуса, 35-37 у Святошинському районі м. Києва» наявні недоліки, зокрема порушення умов Технологічної карти на виконання робіт з монтажу двері, а саме влаштування фрамуги не в рівень дверного полотна із зовнішньою МДФ накладкою; влаштування панелей на лиштви (наличників) не в рівень дверного полотна із зовнішньою МДФ накладкою; пошкодження фарбованого покриття внутрішньої сторони мателевого дверного блоку; не належним чином зафіксовані накладки замків; двері встановленні з нахилом (не в рівень); не належним чином зафіксовані (прикріплені) натискні (нажимні) ручки (наявний люфт); відсутня маркировка; відсутні заглушки тощо, у зв`язку з чим просив прибути уповноваженого представника відповідача для складення двостороннього акту недоліків (дефектів) із зазначенням всіх конкретних недоліків та узгодження сторонами додаткових питань щодо усунення недоліків, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 17.12.2021.

Відповідач на вищезазначену відмову позивача від підписання актів, відповіді не надав.

Тож, 10.01.2022 позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу № 0401/Ск від 04.01.2020 про сплату штрафу за договором, в якій позивач просить відповідача сплатити штраф у розмірі 185 000, 00 грн за прострочення виконання монтажних робіт за період з 02.07.2021 по 03.01.2022, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 10.01.2022.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Так, за умовами п. 5.10 договору, за фактом установки дверей сторони підписують акт приймання-передачі робіт. Такий акт продавець передає покупцю, а останній зобов`язаний розглянути його протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання та підписати такий акт або надати вмотивовану відмову від підписання. У випадку не надання мотивованої відмови і не підписання акту протягом 5 (п`яти) робочих днів такі роботи вважаються прийнятими покупцем в повному обсязі без зауважень. В такому разі покупець зобов`язаний оплатити роботи з установки на підставі одностороннього акту приймання-передачі робіт та рахунку.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивач посилається на акти надання послуг № 211 від 26.04.2021 на суму 75 000, 00 грн; № 239 від 12.05.2021 на суму 76 500, 00 грн та № 273 від 01.06.2021 на суму 85 500, 00 грн., однак до позовної заяви позивачем долучено лише акт надання послуг № 273 від 01.06.2021 на суму 85 500, 00 грн.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 № 910/8861/20.

Тож, враховуючи що позивачем додано до позовної заяви лише акт надання послуг № 273 від 01.06.2021 на суму 85 500, 00 грн., проте позивач посилається на акти надання послуг № 211 від 26.04.2021 на суму 75 000, 00 грн; № 239 від 12.05.2021 на суму 76 500, 00 грн, як у позовній заяві так і у відмові від підписання вказаних актів № 1712/2 від 17.12.2021 та у вимозі № 0401/Ск від 04.01.2022 суд, виходячи з принципу вірогідності доказів, приходить до висновку, що акти надання послуг № 211 від 26.04.2021 на суму 75 000, 00 грн; № 239 від 12.05.2021 на суму 76 500, 00 грн на які посилається позивач мали місце.

Так, позивач вказує, що відповідач не виконав монтажні роботи з установки дверей у визначений договором строк, тому просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 185 000, 00 грн за період з 02.07.2021 по 03.01.2022 року відповідно до п. 7.3. договору № АР-17/03/2021 від 17.03.2021.

Згідно п. 7.3. договору, в разі порушення термінів погоджених сторонами на виконання монтажних робіт всього обсягу товару передбаченого умовами цього договору на об`єкті покупця, продавець сплачує на поточний рахунок покупця в безспірному порядку штраф у розмірі 1 000, 00 грн за кожен день прострочення виконання монтажних робіт по договору без обмеження по сумі на письмову вимогу покупця.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору визначено, що позивач зобов`язаний розглянути протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання та підписати акт надання послуг або надати вмотивовану відмову від підписання. У випадку не надання мотивованої відмови і не підписання актів протягом 5 (п`яти) робочих днів такі роботи вважаються прийнятими позивачем в повному обсязі без зауважень.

Проте, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що акти надання послуг № 211 від 26.04.2021 на суму 75 000, 00 грн; № 239 від 12.05.2021 на суму 76 500, 00 грн та № 273 від 01.06.2021 на суму 85 500, 00 грн., були отримані позивачем 13.12.2021, як підставу для надання відмови від їх підписання 17.12.2021.

Крім того, за змістом частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Релізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У даному випадку, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, а саме докази того, що акти наданих послуг отримані позивачем 13.12.2021 та останнім надіслано відмову від їх підписання у визначений договором строк, а також відповідний висновок експерта, складений на замовлення позивача щодо недоліків у виконаних відповідачем роботах з влаштування (монтажу) дверей квартирних у кількості 316 шт., як підставу для відмови у підписання актів та подальшого нарахування штрафу за порушення термінів виконання монтажних робіт.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що обов`язок надання доказів, на підтвердження своїх вимог та заперечень покладений на сторін, збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Атлант мегабуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Єкатеринославська дверна артель» про стягнення 185 000, 00 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков