ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. Справа№ 911/1646/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

за участю представників:

позивача - не з`явились

відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП"

на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 (повний текст рішення складено та підписано 04.11.2021)

у справі №911/1646/21 (суддя Сокуренко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП"

про стягнення 353 459,33 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРГОТРАНС ГРУП» про стягнення 353 459,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором № 16208-29/2019 від 02.12.2019. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 317 640,74 грн. основного боргу, 9 681,03 грн. пені, 12 182,70 грн. 12% річних та 13 954,86 грн. інфляційних витрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" 317 640,74 грн основного боргу, 23 105,62 грн нарахованої пені, 24 464,04 грн 3% річних, 18 014,26 грн інфляційних нарахувань, 5 752,87 грн судового збору та 17 263,19 грн адвокатських витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем свої обов`язки в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар у строки, які визначено умовами договору, належним чином виконано не було. Заборгованість у розмірі 317 940,74 грн відповідачем не сплачено. Судом першої інстанції при частковому задоволенні позову у частині стягнення 12% річних та інфляційні витрати зазначалось, що судом було здійснено власний перерахунок.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП" у якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21 та ухвалити нове рішення, яким зменшити витрати на правову допомогу та суми штрафних санкцій.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, про те, що неможливість виконання взятих на себе зобов`язань з оплати поставлених запасних частин, унаслідок форс-мажорних обставин і стало наслідком звернення позивача за відшкодуванням заборгованості, а заходи із досудового урегулювання цієї заборгованості не дали позитивних зрушень.

Крім того відповідач зазначав, що позивач не надав до суду (окрім договору про надання правової допомого та опису наданих послуг) документів, які б підтверджували реальності проведеної адвокатом роботи, такої як витрати на переміщення, збирання або отримання речей та документів, оплата вартості витратних матеріалів та інших. А саму справу №911/1646/21 віднести до справ надскладних за відсутності заперечень Відповідача - просто неможливо.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 09.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП" у справі №911/1646/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21. Відкрито апеляційне провадження у справі №911/1646/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП". Розгляд справи призначено на 26.01.2022.

У судове засідання, яке відбулось 26.01.2022 представники сторін не з`явились. Розгляд справи було відкладено на 21.02.2022.

02.02.2022 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21 постановлене з дотриманням вимог ст. 236 ГПК України, щодо законності та обґрунтованості, в межах наданих суду повноважень, з урахуванням всіх установлених фактичних обставин справи, із правильним застосуванням норм матеріального права, з наданням належної оцінки всім доказам. На переконання позивача, наведені апелянтом в скарзі доводи жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, на підставі яких було вирішено справу.

04.02.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи 21.02.2022 без участі позивача.

18.02.2022 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою урегулювання спору на підставі взаємних поступок.

У судове засідання, яке відбулось 21.02.2022 учасники справи не з`явились.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з метою урегулювання спору на підставі взаємних поступок, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення, при цьому суд керувався наступним.

В додатках до клопотання відповідач надав суду копію заяви, про укладення мирової угоди, яку направлено на адресу позивача від 17.02.2022. Зі змісту даної заяви убачається, що відповіді дач звернувся до позивача з пропозицією укладання мирової угоди, зазначивши в додатках «мирова угода на 2 арк».

Однак, колегія суддів зазначає, що суду позивач не надав проект мирової угоди, як доказ наявності останньої. Крім того суд зазначає, що позивач у заяві розгляду справі 21.02.2022 без участі останнього не відмовлявся від свої вимог позовних, зазначивши про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення. Тобто, з наявних в матеріалах справи документів не убачається бажання позивача на укладання мирової угоди.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

З матеріалів господарської справи убачається наступне, що 02.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (далі постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРГОТРАНС ГРУП» (далі покупець, відповідач) укладено договір № 16208-29/2019 (далі договір).

Пунктом 1.1 договору сторони узгодили, що постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця визначені цим договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо (далі «товар»), а також надати шиноремонтні та шино-монтажні послуги (далі «послуги»), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і послуги та здійснити їх оплату.

Згідно з п. п. 1.2 та 1.3 договору, номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що передаються за цим договором, термін та умови передачі, визначаються в рахунках фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товари, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару. Найменування, вартість та обсяг наданих послуг, зазначається в актах виконаних робіт, укладених сторонами, які є невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 1.4 договору, загальна сума договору складається із вартості переданого товару, що відповідає сумі всіх товарних (видаткових) накладних, та сумарної вартості наданих послуг, зазначених в актах виконаних робіт, здійснених протягом дії даного договору.

Пунктами 2.1, 2.4 та 2.5 договору сторони визначили, що покупець направляє постачальнику замовлення на поставку товару з посиланням на номер і дату даного договору, із зазначенням кількості, номенклатури, асортименту та ціни. Погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних та в рахунках на оплату, що являються невід`ємними складовими даного договору, без складання специфікації.

Покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною.

Згідно з п. 2.6. договору, датою поставки товару вважаються дата підписання уповноваженими представниками сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника, а тому печатка покупця може не використовуватися, якщо факт невикористання печатки у господарській діяльності підтверджений установчими документами покупця.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціни на товар і послуги погоджуються сторонами у кожному окремому випадку і вказуються у товарних (видаткових) накладних, товарно-транспортних накладних, замовленнях-нарядах та актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною даного договору.

З матеріалів справи убачається та було установлено судом, що позивачем, на виконання умов договору, протягом дії договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 334 640,70 грн, що підтверджується видатковими накладними № SI від 23.12.2020 на суму 33 399,96 грн, № SI від 26.12.2020 на суму 33 399,96 грн, № SI від 05.01.2021 на суму 2 641,50 грн, № SI від 12.01.2021 на суму 33 399,96 грн, № SI від 13.01.2021 на суму 143,64 грн, № SI від 13.01.2021 на суму 1 078,02 грн, № SI від 14.01.2021 на суму 1 612,80 грн, № SI від 14.01.2021 на суму 98 399,94 грн, № SI від 15.01.2021 на суму 2 046,42 грн, № SI від 15.01.2021 на суму 423,36 грн, № SI від 16.01.2021 на суму 846,72 грн, № SI від 18.01.2021 на суму 33 399,96 грн, № SI від 19.01.2021 на суму 16 399,98 грн, № SI від 20.01.2021 на суму 1 782,24 грн, № SI від 20.01.2021 на суму 1 564,32 грн, № SI від 20.01.2021 на суму 1 478,58 грн, № SI від 21.01.2021 на суму 1 450,44 грн, № SI від 21.01.2021 на суму 551,10 грн, № SI від 21.01.2021 на суму 1 350,00 грн, № SI від 21.01.2021 на суму 13 001,04 грн, № SI від 21.01.2021 на суму 1 754,34 грн, № SI від 21.01.2021 на суму 1 718,58 грн, № SI від 21.01.2021 на суму 782,16 грн, № SI від 22.01.2021 на суму 1 229,94 грн, № SI від 23.01.2021 на суму 7 278,96 грн, № SI від 25.01.2021 на суму 9 246,30 грн, № SI від 25.01.2021 на суму 472,44 грн, № SI від 26.01.2021 на суму 1 618,80 грн, № SI від 26.01.2021 на суму 7 297,80 грн, № SI від 26.01.2021 на суму 797,40 грн, № SI від 27.01.2021 на суму 12 910,26 грн, № SI від 27.01.2021 на суму 2 095,02 грн, № SI від 27.01.2021 на суму 359,22 грн, № SI від 27.01.2021 на суму 2 659,62 грн, № SI від 27.01.2021 на суму 55,80 грн та № SI від 27.01.2021 на суму 558,18 грн, копії яких наявні в матеріалах справи. Зазначені видаткові накладні підписані з боку відповідача без будь-яких зауважень і заперечень, та скріплені печаткою підприємства.

Пунктами 3.4 та 3.6 договору сторони передбачили порядок розрахунків, відповідно до яких, якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається постачальником покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату.

Відповідно оплата товару і наданих послуг за цим договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійсненні оплати покупець, крім обов`язкових реквізитів, повинен зазначити у документах на оплату номер даного договору, а також номер та дату рахунку-фактури, за яким здійснюється вказана оплата.

У відповідності до п. 3.7 договору, зобов`язання покупця за цим договором щодо оплати поставленого товару та наданих послуг вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на рахунок постачальника.

З матеріалів справи убачається, що відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 16 699,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 70159 від 18.03.2021, копія якого наявна в матеріалах справи.

Одночасно, поставлений товар на суму 317 940,74 грн є неоплаченим. У зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 317 940,74 грн. Протилежного не доведено, доказів повної оплати суду не надано.

Відповідно до п. п. 8.2 та 8.4 договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а у частині взаєморозрахунків до їх повного завершення. Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного договору жодна зі сторін не заявить про намір припинити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

З огляду на установлений ст. 204 Цивільного кодексу України принципу правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 16208-29/2019 від 02.12.2019, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Ураховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України установлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи убачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, поставивши відповідачеві товар на загальну суму 334 640,70 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних. Зазначені документи з боку відповідача підписані без будь-яких зауважень та заперечень та скріплені печаткою підприємства.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, як було установлено судом, що сторонами передбачено та закріплено в пунктами 3.4 та 3.6 договору, якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається постачальником покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату.

Оплата товару і наданих послуг за цим договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійсненні оплати покупець, крім обов`язкових реквізитів, повинен зазначити у документах на оплату номер даного договору, а також номер та дату рахунку-фактури, за яким здійснюється вказана оплата.

Відповідно до п. 3.7 договору, зобов`язання покупця за цим договором щодо оплати поставленого товару та наданих послуг вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на рахунок постачальника.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк здійснення оплати відповідачем за поставлений товар є таким, що настав.

Як було установлено судом, відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 16 699,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 70159 від 18.03.2021, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, відповідачем свої обов`язки в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар у строки, які визначено умовами договору, належним чином виконано не було. Заборгованість у розмірі 317 940,74 грн відповідачем не сплачено. Протилежного не доведено, доказів повної та своєчасної оплати суду не надано.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 317 940,74 грн.

Стосовно доводів відповідача, наведених у скарзі про форс-мажорні обставини, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що Сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання зобов`язань, якщо це невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили, а саме: війни, блокади, саботажу, актів державних органів, пожежі, повені, землетрусу, громадянських заворушень та інших незалежних від Сторін обставин, які вони не могли передбачити, уникнути, і які наступили після підписання даного Договору.

Відповідно до пункту 7.2. Договору Сторона, для якої склались обставини, зазначені в пункті 7.1. даного Договору повинна повідомити іншу Сторону про початок та кінець дії таких обставин. Доказом обставин непереборної сили, що склались, є довідка видана Торгово-промисловою Палатою одній із Сторін.

Однак, матеріали справи не містять такого документа, як довідка Торгово-промислової палати про настання для відповідача обставин непереборної сили.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 5.2 договору, за порушення грошового зобов`язання за цим договором більше 3-х календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

Отже, звертаючись до суду позивач просив стягнути 30 212,97 грн пені (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) за прострочення строку виконання зобов`язання за Договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім того, відповідно до п. 2.5 ч. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Крім того, за приписами ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, прострочення за видатковою накладною:

№ SI від 23.12.2020 почалося з 23.01.2021 (кінцева дата оплати 22.01.2021) та закінчилося 23.07.2021 (нарахування припиняється через 6 місяців);

№ SI від 26.12.2020 почалося з 29.01.2021 (кінцева дата оплати 23.01.2021 припадає на вихідний день, тому кінцева дата оплати 28.01.2021) та закінчилося 26.07.2021;

№ SI від 05.01.2021 почалося з 27.01.2021 (кінцева дата оплати 26.01.2021) та закінчилося 27.07.2021;

№ SI від 12.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021);

№ SI від 13.01.2021 почалося з 04.02.2021 (кінцева дата оплати 03.02.2021) та закінчилося 04.08.2021;

№ SI від 13.01.2021 почалося з 04.02.2021 (кінцева дата оплати 03.02.2021) та закінчилося 04.08.2021;

№ SI від 14.01.2021 почалося з 05.02.2021 (кінцева дата оплати 04.02.2021) та закінчилося 05.08.2021;

№ SI від 14.01.2021 почалося з 16.02.2021 (кінцева дата оплати 13.02.2021 припадає на вихідний день, тому кінцева дата оплати 28.01.2021) та закінчилося 16.08.2021;

№ SI від 15.01.2021 почалося з 06.02.2021 (кінцева дата оплати 05.02.2021) та закінчилося 06.08.2021;

№ SI від 15.01.2021 почалося з 06.02.2021 (кінцева дата оплати 05.02.2021) та закінчилося 06.08.2021;

№ SI від 16.01.2021 почалося з 09.02.2021 (кінцева дата оплати 06.02.2021 припадає на вихідний день, тому кінцева дата оплати 08.02.2021) та закінчилося 09.08.2021;

№ SI від 18.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 19.01.2021 почалося з 19.02.2021 (кінцева дата оплати 18.02.2021) та закінчилося 19.08.2021;

№ SI від 20.01.2021 почалося з 11.02.2021 (кінцева дата оплати 10.02.2021) та закінчилося 11.08.2021;

№ SI від 20.01.2021 почалося з 11.02.2021 (кінцева дата оплати 10.02.2021) та закінчилося 11.08.2021;

№ SI від 20.01.2021 почалося з 11.02.2021 (кінцева дата оплати 10.02.2021) та закінчилося 11.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 11.02.2021 (кінцева дата оплати 10.02.2021) та закінчилося 11.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 21.01.2021 почалося з 12.02.2021 (кінцева дата оплати 11.02.2021) та закінчилося 12.08.2021;

№ SI від 22.01.2021 почалося з 13.02.2021 (кінцева дата оплати 12.02.2021) та закінчилося 13.08.2021;

№ SI від 23.01.2021 почалося з 13.02.2021 (кінцева дата оплати 12.02.2021) та закінчилося 13.08.2021;

№ SI від 25.01.2021 почалося з 16.02.2021 (кінцева дата оплати 15.02.2021) та закінчилося 16.08.2021;

№ SI від 25.01.2021 почалося з 16.02.2021 (кінцева дата оплати 15.02.2021) та закінчилося 16.08.2021;

№ SI від 26.01.2021 почалося з 17.02.2021 (кінцева дата оплати 16.02.2021) та закінчилося 17.08.2021;

№ SI від 26.01.2021 почалося з 17.02.2021 (кінцева дата оплати 16.02.2021) та закінчилося 17.08.2021;

№ SI від 26.01.2021 почалося з 17.02.2021 (кінцева дата оплати 16.02.2021) та закінчилося 17.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021;

№ SI від 27.01.2021 почалося з 18.02.2021 (кінцева дата оплати 17.02.2021) та закінчилося 18.08.2021.

Судом було здійснено власний розрахунок пені, в межах розрахунку позивача, з урахуванням умов договору, здійснених поставок, а також порядку розрахунків погодженого сторонами, здійснених оплат та дат прострочення, та установлено, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 23 105,62 грн.

Також, позивач звертаючись із позовом просив суд стягнути з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 12% річних в сумі 24 751,47 грн та інфляційні витрати у розмірі 18 401,84 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3 договору сторони домовилися, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 ЦК України, а саме: той, хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Отже, здійснивши власний перерахунок 12 % річних та інфляційних витрат, з урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, а також, встановлених судом дат прострочення по сплаті грошового зобов`язання, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 12% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 24 464,04 грн, а інфляційні витрати підлягають задоволенню частково в сумі 18 014,26 грн.

Крім того колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було здійснено вірний розподіл судового збору, а саме пропорційно задоволеним позовним вимога, відповідно до ст. 129 ГПК України.

З матеріалів справи убачається, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 17 600,00 грн.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано копії:

- договору про надання правової (правничої) допомоги № 28/05/2021-1ПД від 28.05.2021;

- додаткова угода від 28.05.2021 до укладеного між сторонами договору про надання правової (правничої) допомоги № 28/05/2021-1ПД від 28.05.2021;

- довіреність, видана на ім`я адвоката Спиридонова О.В.;

- опис наданих послуг від 02.06.2021 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 28/05/2021-1ПД від 28.05.2021;

- платіжного доручення № 665 від 02.06.2021 про сплату витрат за юридичні послуги згідно договору № 28/05/2021-1ПД від 28.05.2021 на загальну суму 17 600,00 грн;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія МК № 001709 від 08.11.2019;

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП" не надало.

Оскільки позов задоволено частково, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають покладенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 17 263,19 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП".

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки під час ухвалення постанови 21.2022 були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього судового рішення є дата його повного складення, зокрема 23.02.2022.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1646/21.

4. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРГОТРАНС ГРУП".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран