ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" квітня 2022 р. Справа № 924/1123/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання Адамчук І.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав"

до фізичної особи - підприємця Жолкевського Володимира Вікторовича

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

2. Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

про стягнення 31 484,74 грн.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Зданевич Л.І.;

від третіх осіб - не з`явились.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 14.04.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, заяви, клопотання.

15.11.2021 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" до фізичної особи - підприємця Жолкевського Володимира Вікторовича за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" та Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" про стягнення 31 484,74 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яроцькому А.М.

Ухвалою суду від 19.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Приватну організацію "Українська ліга авторських і суміжних прав" та Приватну організацію "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", підготовче засідання призначено на 16.12.2021.

16.12.2021 року Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" та Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" подано до суду пояснення по суті справи.

Судом в підготовчому засіданні 16.12.2021 постановлено ухвалу, з занесенням до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів, задоволення клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, та відкладення підготовчого засідання у справі на 11.01.2022. Ухвалою суду від 16.12.2021 повідомлено відсутніх учасників процесу про дату наступного засідання у справі.

11.01.2022 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Ухвалою суду від 11.01.2022 підготовче засідання у справі №924/1123/21 відкладено на 20.01.2022.

31.01.2022 року представником позивача подано до суду заяву про вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

У зв`язку з тим, що призначене на 20.01.2022 підготовче засідання у справі №924/1123/21 не відбулось, ухвалою суду від 31.01.2022 підготовче засідання у справі було призначене на 08.02.2022.

Ухвалою суду від 08.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №924/1123/21 до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 17.02.2022.

В судовому засіданні 17.02.2022 судом постановлено ухвалу, з занесенням до протоколу судового засідання, про оголошення у судовому засіданні перерви до 03.03.2022 року. Ухвалою суду від 17.02.2022 повідомлено позивача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача про дату, час та місце наступного судового засідання у справі.

Ухвалою суду від 03.03.2022 судове засідання по справі №924/1123/21 відкладено на 05.04.2022.

05.04.2022 представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з введенням на усій території країни військового стану.

Ухвалою суду від 05.04.2022 судове засідання у справі відкладено на 14.04.2022.

14.04.2022 представником відповідача надіслано на електронну адресу суду письмові пояснення, клопотання про долучення доказів та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 2000,00 грн.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач у позові просив суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через неналежне виконання договору №КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020 в розмірі 31 484,74 грн., з яких: 28356,20 грн. основний борг, 903,01 грн. 3% річних та 2225,53 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про порушення відповідачем умов договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах (з урахуванням продовження його дії), щодо строків здійснення оплати винагороди. При цьому, як зазначає позивач, слід врахувати, що передбачений договором механізм розстрочки є таким, що на даний час не діє. Крім того, позивач вказує, що підстави для невиконання договору (його розірвання, припинення чи визнання недійсним) відсутні.

Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем дорівнює: 2600,00 грн. х 9 місяців першого року дії договору + 2112,51 грн. залишковий борг за травень 2020 = 25512,51 грн. та 2600,00 грн. х 12 місяців дії договору за другий рік = 31200,00 грн. Всього 57598,96 грн. За таких обставин, враховуючи, що позивач, згідно договору має право на 50% винагороди (решта 50% належить авторській організації), сума основного боргу дорівнює 28356,20 грн. Нарахування річних та інфляційних проведено з посиланням на ст. 625 ЦКУ.

16.12.2021 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи 1 по суті справи, де ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" просить задовольнити позовні вимоги та повідомляє, що станом на момент подання позовної заяви до суду відповідач має зобов`язання перед позивачем та третьою особою 2 по перерахунку коштів у розмірі 28 356,20 грн., по 50% з яких належать відповідно позивачу та третій особі 2.

Окрім того, 16.12.2021 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи 2 по суті справи, де ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" зазначає, що станом на момент подання позовної заяви до суду позивач має зобов`язання перед третьою особою 2 по перерахунку коштів у розмірі 31 484,74 грн. з урахуванням 3% річних та втрат від інфляції. Просить задовольнити позовні вимоги.

14.04.2022 представником відповідача надіслано на електронну адресу суду письмові пояснення, де останній зазначає, що відповідач частково визнає позов, зокрема, в частині заборгованості за договором №КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020 року про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах: - за період з 01.03.2020 по 28.02.2021 рік - 11 456,26 грн. (50% від 22 912,51 грн.). Свою позицію відповідач пояснює наступним. Відповідач визнає ті обставини, що ним було підписано 01.03.2020 року договір №КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020 року про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в закладі громадського харчування "Свадьба в Малиновке" (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 155, територія Веселки) та 02.06.2020 року сплачено 2600,00 грн. єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 N 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12 березня на усій території України карантин, зокрема, введено заборону до 22.05.2020 на роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів. В подальшому, впродовж 2020 та 2021 років, на території Хмельницької області та м. Хмельницького в тому числі, неодноразово компетентними органами запроваджувалися режими "помаранчевої" та "червоної" зони, які у відповідності до вимог чинного на той період часу законодавства унеможливлювали діяльність закладів громадського харчування. В зв`язку із зміною істотних обставин, які існували на момент укладення договору №КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020 року, відповідач ФОП Жолкевський В.В. звернувся до позивача з листом - попередженням про припинення дії договору і скерував його на адресу позивача оператором поштового зв`язку ТОВ "Нова пошта" товарно-транспортною накладною №9722. 15.02.2021 року, в порядку та умовах передбачених пунктом 3.5 вищевказаного договору, відповідач одержав від приватної організації "Українська Ліга авторських прав та суміжних прав", акт звіряння взаємних розрахунків станом на 15.02.2021 рік, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 22 912,51 грн., а всього за період з 02.03.2021 року по 28.02.2021 року загальна сума нарахованого роялті за договором становить 25512,51 грн. Враховуючи, що отриманий ПО УЛАПС роялті в рівних частках (50% на 50%) належать позивачеві та третій особі - ПО УЛАПС, відповідач визнає, що за період з 01.03.2020 рік по 28.02.2021 рік у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 11456,26 грн. (50% від 22912,51 грн.). Щодо заборгованості за період з 01.03.2021 по 28.02.2022 рік, відповідач вважає, що він належним чином повідомив позивача про припинення дії договору, а отже нарахування йому за цей період роялті в сумі 31200,00 грн. вважає безпідставним. Щодо стягнення на користь позивача втрат від інфляції відповідач вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не наведений детальний розрахунок сукупного індексу інфляції за відповідні періоди виникнення заборгованості, а тому перевірити його правильність розрахунку і відповідність його Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 не представляється можливим. З огляду на вище вказане, відповідач просив позов задовольнити частково, і відповідно здійснити розподіл судових витрат.

Позивач та треті особи своїх представників в судове засідання 14.04.2022 не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується надісланням ухвали суду від 05.04.2022 на адреси електронної пошти останніх наявних у матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав викладене у поясненнях та клопотанні від 14.04.2022.

Будь-які не розглянуті судом клопотання, подані учасниками процесу в межах розгляду справи, в матеріалах справи №924/1123/21 відсутні.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників позивача та третіх осіб за наявними матеріалами справи.

Обставини, які є предметом доказування у справі, та докази, якими сторони підтверджують або спростовують їх наявність.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа - підприємець Жолкевський Володимир Вікторович зареєстрований за юридичною адресою: 29000, Хмельницьки обл., м. Хмельницький, вул. Новосільна, буд. 36.

01.03.2020 між громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" (суміжна організація/позивач), приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами (авторська організація/третя особа 2), приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав (ПО УЛАСП/третя особа 1) та ФОП Жолкевським Володимиром Вікторовичем (відповідач/користувач) укладено договір №КБР-159/03/20-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах, в силу якого користувач доручає ПО УЛАСП укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими користувач отримає одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Згідно пунктом 1.2. договору сторони останнього передбачають особливий порядок перерахування коштів від користувача до авторської організації та суміжної організації, який при цьому не пов`язаний з жодними додатковими витратами з боку користувача, а направлений на раціональний поділ роялті за напрямками оплати за використання об`єктів авторських прав та суміжних прав.

Відповідно до пункту 3.1. договору договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав укладається строком на 1 (один) рік (з автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором. В силу п. 3.2. договору договір про надання дозволу на використання авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права укладається строком на 1 (один) рік (з автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором.

Відповідно до п. 3.3. договору за договорами, зазначеними в п.п. 3.1. та 3.2. користувач здійснює оплату за 1 (один) рік шляхом виплат в розстрочку, а саме здійснює оплату щомісячними платежами. При цьому, користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права) в розмірі що зазначається в додатку №3 до цього договору на рахунок ПО УЛАСП.

Згідно пунктами 3.3.1. та 3.4. договору механізм розстрочки передбачений цим договором діє наступним чином. Користувач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права (роялті) в повному обсязі не пізніше 15-ти днів з дати підписання цього договору. Режим розстрочки за загальним правилом за цим договором діє без обмеження строку. В той же час, якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав, і це правило стосується кожного з дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав). Підставою для оплати в цьому випадку є сам цей договір з додатками до нього. Отриманий ПО УЛАСП від користувача єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховується ПО УЛАСП на рахунок суміжної організації та на рахунок авторської організації. Пропорції щодо перерахування на суміжну організацію та на авторську організацію дотримується ПО УЛАСП завжди в рівних частках (50% на 50%). Тобто, 50% від зазначеного платежу користувача має отримати суміжна організація, а інші 50% авторська організація.

Договір (далі основний договір) підписаний всіма чотирма сторонами та скріплений печатками авторської, суміжної організацій та ПО УЛАСП.

Додатком №1 до вищевказаного основного договору є договір про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав, укладений між тими ж сторонами, за яким користувач від імені якого діє ПО УЛАСП, та громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" (суміжна організація), що здійснює на території (загальна площа закладу, стосовно якої надається дозвіл) використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а суміжна організація надає стосовно території користувачу на умовах визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) суміжній організації у чіткій відповідності з умовами основного договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.03.2021, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання (п. 5.1.). У випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1. дати, дія цієї ліцензійної угоди вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії цієї ліцензійної угоди не буде належного повідомлення про припинення (п. 5.2.).

Додатком №2 до основного договору є договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права від 01.03.2020, підписаний тими ж сторонами, за яким користувач, від імені якого діє ПО УЛАСП та приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами (авторська організація/третя особа 2), що здійснює на території (загальна площа закладу, стосовно якої надається дозвіл) використання в комерційній діяльності об`єктів авторського права шляхом їх публічного виконання, а авторська організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів авторських прав. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) авторській організації у чіткій відповідності з умовами основного договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.03.2021, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання (п. 5.1.). У випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1. дати, дія цієї ліцензійної угоди вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії цієї ліцензійної угоди не буде належного повідомлення про припинення (п. 5.2.).

Додатком № 3 до основного договору є перелік закладів, в яких користувач здійснює використання об`єктів суміжних прав та об`єктів авторських прав, де сторони погодили також розмір єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права, який дорівнює 2600,00 грн. Додаток також підписаний всіма сторонами та скріплений печатками позивача та третіх осіб.

Додаток № 4 до основного договору - форма звіту. Додаток № 5 - угода щодо питань обробки персональних даних в процесі взаємодії.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла через неналежне виконання останнім договору №КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020 в розмірі 31 484,74 грн. з яких: 28356,20 грн. основний борг за період з 01.03.2021 по 01.02.2022, 903,01 грн. 3% річних та 2225,53 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2020 по 28.02.2022

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду:

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як суміжна організація, наряду з третіми особами, як авторська організація та як особа, що виконує допоміжні функції щодо поділу винагороди, а також відповідач, як користувач, уклали договір №КБР-159/03/20-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах від 01.03.2020 (далі Основний договір). При цьому, сторони визначили умови, свої права та обов`язки, які є обов`язковими для них.

Договір про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах № КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020р. з додатками за своєю правовою природою є ліцензійним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Згідно із ч. 3-6 ст. 1109 ЦК України у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Крім того, позивач та відповідач є також сторонами договору про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав від 01.03.2020, де позивач є суміжною організацією, а відповідач - користувачем (далі договір №1). При цьому, даний договір укладено в рамках виконання вищевказаного договору №КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020 та є додатком №1 до нього.

Поряд з зазначеним, відповідач є також стороною договору (користувачем) від 01.03.2020 про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права, який (договір) також укладено в рамках виконання договору №КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020 та є додатком №2 до нього (далі договір №2).

Таким чином, за основним договором відповідач доручив ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" укласти від його імені договори №1 та 2, що і було виконано.

Зокрема, згідно договору №1, сторонами якого, в тому числі, є позивач та відповідач, відповідач здійснює та території використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а суміжна організація/позивач надає стосовно території користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав. Користувач/відповідач в свою чергу зобов`язується виплатити винагороду (роялті) суміжній організації у чіткій відповідності з умовами основного договору.

При цьому, згідно розділу 2 договору: територія - загальна площа закладу, стосовно якої надається дозвіл; роялті - загальна винагорода, яка повинна бути сплачена користувачем (відповідачем) суміжній організації (позивачу) за використання об`єктів суміжних прав на умовах цієї ліцензійної угоди; об`єкти суміжних прав - фонограми та зафіксовані у них виконання без обмежень і виключень (тобто всі фонограми і зафіксовані в них виконання щодо яких суміжною організацією здійснюється розширене колективне управління).

Крім того, за ст. 1 Закону "Про авторське право і суміжні права": публічне виконання - подання творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім`ї або близьких знайомих цієї сім`ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

В силу ст. 35 вказаного вище Закону (в редакції, станом на час укладення договору) об`єктами суміжних прав, незалежно від призначення, змісту, оцінки, способу і форми вираження, є: а) виконання літературних, драматичних, музичних, музично-драматичних, хореографічних, фольклорних та інших творів; б) фонограми, відеограми; в) передачі (програми) організацій мовлення. Первинними суб`єктами суміжних прав є виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми, організація мовлення. Суміжне право виникає внаслідок факту виконання твору, виробництва фонограми, виробництва відеограми, оприлюднення передачі організації мовлення (ст. 37 Закону). Майнові права виконавців можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб використання виконань, розмір і порядок виплати винагороди, строк дії договору і використання виконань, територія, на яку розповсюджуються передані права тощо (ст. 39 Закону).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Враховуючи вищевказане, відповідач, підписавши основний договір та додатки №1-№5 взяв на себе зобов`язання виплатити винагороду позивачу, як суміжній організації у чіткій відповідності з умовами основного договору, тобто здійснити оплату за 1 рік шляхом виплати в розстрочку щомісячних платежів. Механізм розстрочки визначений п. 3.3.1. основного договору, який встановлює, що механізм розстрочки передбачений цим договором діє наступним чином: користувач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права (роялті) в повному обсязі не пізніше 15-ти днів з дати підписання цього договору; режим розстрочки за загальним правилом за цим договором діє без обмеження строку; в той же час, якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав, і це правило стосується кожного з дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав). Підставою для оплати в цьому випадку є сам цей договір з додатками до нього.

Враховуючи вказані договірні положення, обов`язок оплати винагороди за договором виникає у відповідача: або шляхом розстрочки - не пізніше 15 днів з дати підписання основного договору у розмірі першого єдиного щомісячного сукупного платежу, тобто до 16.03.2020 та до кожного 16 числа наступних місяців; або шляхом річної оплати у розмірі повної передоплати за рік (у разі не активації механізму розстрочки) з 17.05.2020 - несплата єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права два календарних місяці поспіль.

Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховується користувачем на розрахунковий рахунок ПО УЛАСП відповідно до умов основного договору. Він сплачується не пізніше ніж за п`ять днів до початку місяця за який він здійснюється (перший платіж здійснюється не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту підписання договору). Не зважаючи на дату укладання договору користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено договір (п. 4 додатку №3 до основного договору).

Отже, з позовної заяви вбачається, що за перший рік дії договору, у відповідача виникла заборгованість за період з травня 2020 по лютий 2021 в розмірі 25 512,51 грн. (2600 х 9 (кількість місяців у першому році дії договору, за які не була здійснена оплата послуг) + 2112,51 грн. (залишок боргу за травень 2020)).

Крім того, слід зазначити, що за п. 5.2. договору №1 (додаток №1 до основного договору) у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди (договору № 1) протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1. дати, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах. Тому, враховуючи відсутність у справі доказів здійснення сторонами повідомлень про припинення дії договору, строк дії договору №1 продовжено на 1 рік - 2021. При цьому, умови щодо оплати винагороди за цей рік такі ж, як і за попередній, в тому числі щодо ненастання механізму розстрочки та застосування річної попередньої оплати з 17.05.2021, враховуючи відсутність доказів оплати за 2021 рік.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вказані законодавчі положення, а також відсутність у справі доказів оплати відповідачем винагороди за договором у передбачені ним строки, доводи позивача про наявність боргу обґрунтовані. При цьому, слід зазначити, що згідно умов основного договору (п. 3.3.) оплата винагороди здійснюється єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права в розмірі вказаному у додатку №3 - 2600,00 грн. Тобто, розмір оплати 2600,00 грн. є сукупним платежем за двома договорами - про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав (договір № 1/додаток №1 до основного договору) та про надання дозволу на використання об`єктів авторських прав та виплату винагороди за використання об`єктів авторських прав (договір № 2/додаток № 2 до основного договору). Відповідач є платником за обома вищевказаними договорами. Позивач же, є отримувачем коштів (винагороди) лише за договором №1, де він є суміжною організацією. Отримувачем коштів за договором №2 є авторська організація - приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами". При цьому, згідно п. 3.4. основного договору отриманий від користувача єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховуються на рахунок суміжної організації (позивача) та на рахунок авторської організації. Пропорції щодо перерахування на суміжну організацію та на авторську організацію дотримуються завжди в рівних частках (50% на 50%), тобто, 50% від зазначеного платежу має отримати суміжна організація, а інші 50% авторська організація.

Отже, розмір боргу на користь позивача становить:

- 1) 2600,00 грн. місячний платіж х 9 місяців першого року договору (9 місяців заявлено в позові) + 2112,51 грн. (залишок боргу за травень 2020) = 25 512,51 грн. (за 2020 рік);

- 2) 12 місяців х 2600,00 грн. = 31200,00 грн. (за 2021 рік);

- 3) 25 512,51 грн. плюс 31 200,00 грн. = 56 712,51 грн. (сукупний платіж за двома договорами за два роки);

- 4) 56712,51 грн. поділити на 2 = 28 356,25 грн. (50% винагороди, які належать позивачу).

Отже, позов в частині основного боргу обґрунтований та підлягає задоволенню.

Доводи відповідача стосовно звернення до позивача з листом - попередженням про припинення дії спірного договору, судом до уваги не приймаються, як такі що не підтвердженні належними доказами. Додана до клопотання про долучення доказів від 14.04.2022 копія чеку Нової Пошти не читабельна, при цьому відсутній опис вкладення до вказаного відправлення. В свою чергу не може бути доказом існування заборгованості в іншому розмірі, ніж заявлений позивачем, і копія акту звіряння взаємних розрахунків на 15.02.2021, оскільки він односторонній. При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів внесення сторонами змін до спірного договору №КБР-159/03/20-Н від 01.03.2020.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи наявність основної заборгованості, вимоги в частині стягнення інфляційних і річних відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню в заявленому розмірі, який підтверджується розрахунком, як такі що нараховані в межах максимально можливого розміру за заявлений період. При цьому відповідачем іншого розрахунку, який би спростовував проведені позивачем нарахування, суду не надано.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 28 356,20 основного боргу, 903,01 грн. 3% річних та 2 225,53 грн. інфляційних втрат.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві повідомлено, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 10 000,00 грн.

31.01.2022 до суду надійшла заява громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" (від 24.01.2022), в якій просить вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача та стягнути з відповідача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України). Зазначений висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду від 19.08.2020р. у справі №910/7520/19.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність" Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №910/16223/18.

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 19.08.2020р. у справі 3910/7520/19.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Аналогічний висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 року у справі №910/16803/19.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі №638/7748/18.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21); 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу ; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Заява позивача про відшкодування адвокатських витрат у справі №924/1123/21 надіслана відповідачу 27.01.2022, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком, наявними в матеріалах справи.

14.04.2022 представником позивача подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 2000,00 грн. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що як вбачається з позовної заяви, дата її вкладання адвокатом Хлєбніком С.Г. стоїть 01 листопада 2021 року, що співпадає із датою укладення договору про надання правової правничої допомоги, що свідчить про те, що підготовка позовної заяви не вимагала значного обсягу робіт. Окрім того, вказує, що адвокат Сербуль О.Ю., як представник позивача була присутня в режимі відоконференцзв`язку в підготовчому засіданні у справі 16.12.2021 року, яке тривало 10 хвилин. Представник відповідача вважає, що витрачений час адвокатами на підготовку позовної заяви (1 день) та участь у підготовчому засіданні адвоката в режимі відеоконференцзв`язку тривалістю в 10 хвилин є неспівмірним з часом, який затрачений адвокатами на виконання робіт. Окрім того, зазначає представник відповідача, як вбачається з відомостей, розміщених на сайті судової влади, справа є однотипною, поширеною та не складною з усталеною судовою практикою.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.12.2021 року у справі № 904/3550/21.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

На підтвердження витрат на професійну допомогу позивачем надано договір про надання професійної правничої допомоги №14.234 від 01.11.2021, укладений між Адвокатським об`єнанням "Інтелкрафтс" (Адвокатське об`єднання) та громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" (клієнт) та акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги, яка підлягає сплаті клієнтом (відповідно до договору №14.234 від 01.11.2021 про надання професійної правничої допомоги) від 24.01.2022.

Відповідно до п.п. 4.1.1. п. 4.1. договору за надання професійної правничої допомоги клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню 10000,00 грн. (без ПДВ) за підготовку позовної заяви, звернення до суду та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції.

В акті приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 24.01.2022, підписаному між Адвокатським об`єднанням "Інтелкрафтс" та громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав", сторони підтвердили, що Адвокатським об`єднанням надана професійна правнича допомога у справі за позовом клієнта до фізичної особи - підприємця Жолкевського Володимира Вікторовича (справа №924/1123/21) в суді першої інстанції на загальну суму 10000,00 грн., без ПДВ, що підлягає сплаті клієнтом протягом 30 календарних днів з дати підписання цього акту. В акті зазначено, що сума винагороди охоплює наступний перелік робіт адвоката/адвокатів: підготовка та складання позовної заяви, роздруківка, посвідчення копій документів, підготовка процесуальних документів.

Також в матеріалах справи наявні: довіреність від 01.07.2021, згідно якої громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" уповноважує адвокатів: Хлебнікова С.Г., Сербуль О.Ю. та Гуйду Д.М. разом та окремо представляти інтереси та діяти від імені довірителя; наказ за №14.234 від 01.11.2021, яким Адвокатське об`єнання "Інтелкрафтс" доручає здійснення судового представництва та іншого юридичного супроводження за договором про надання професійної правничої допомоги №14.234-Н від 01.11.2021 адвокатам: Хлебнікова С.Г. та Сербуль О.Ю.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 11.12.2017р., видане Хлебнікову С.Г., який підписував позовну заяву та засвідчував копії документів, доданих до позовної заяви.

Вказані матеріали є належними доказами (належно оформлені) того, що позивачу надано професійну правничу допомогу у даній справі адвокатським бюро "Інтелкрафтс" згідно відповідного договору, а позивач прийняв та оплатив надані послуги в сумі 10 000,00 грн., що в силу ст. 126 ГПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви та необхідність відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу (враховуючи, що позов задоволений).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з гонораром успіху. ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають гонорар успіху, ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі Пакдемірлі проти Туреччини ( Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала гонорар успіху у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75 - 79 ГПК України.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З огляду на викладене, враховуючи суму позовних вимог у справі, суд погоджується з доводами представника відповідача у справі, що витрачений час адвокатом на підготовку позовної заяви (1 день) та участь у підготовчому засіданні адвоката в режимі відеоконференцзв`язку тривалістю в 10 хвилин є неспівмірним з часом, який затрачений адвокатами на виконання робіт, а справа є однотипною, поширеною та не складною з усталеною судовою практикою та вважає за належне зменшити розмір заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн. За підготовку процесуальних документів кошти стягненню не підлягають, оскільки проекти процесуальних документів до матеріалів справи не надавались.

Судом також приймається до уваги, що за даними Державного комітету статистики України середньомісячна заробітна плата при 40-ка годинному робочому тижні у листопаді 2021 року становила 14282 грн. 00 коп., що в розрахунку за одну годину становить 357 год. 05 коп./год.

Окрім того, суд зауважує, що у складеному адвокатським бюро Акті приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (послуг) від 24.01.2022, останнім не зазначено суми кожної з наданих адвокатом послуг в розрізі та витрачений на таку роботу час.

Отже, дослідивши заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., суд вважає, що розмір заявлених адвокатським бюро витрат по наданню правової допомоги у сумі 10 000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.

Враховуючи наведене та з урахуванням доводів зазначених у клопотанні представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу від 14.04.2022, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, суд керуючись статтями 126, 129 ГПК України дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу надану адвокатським б`юро "Інтеркрафтс", які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають частковому задоволенню на суму 5 000,00 грн. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу з відповідача в розмірі 5 000,00 грн. суд відмовляє з підстав невідповідності критерію обґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Жолкевського Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. А. Аболмасова, 5, група приміщень 57, оф. 7, ) 28 356,20 грн. основного боргу, 903,01 грн. 3% річних, 2 225,53 грн. інфляційних втрат, 2 270,00 грн. судового збору та 5 000,00 витрат на правову допомогу.

Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

У стягненні з відповідача решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 25.04.2022.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 1 прим. до справи:

направити на адреси електронної пошти:

позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_3

представнику позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2

відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_1

третій особі ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" -

третій особі ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" -