УХВАЛА

26 квітня 2022 року

м. Київ

cправа № 917/576/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Багай Н. О. - головуючого, Берднік І. С., Дроботової Т. Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод"

про стягнення 97 090,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2022 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 , ухвалену за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2021 у справі № 917/576/21, подана 15.02.2022 через засоби поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод", Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплені і в частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 15 цього Кодексу суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову в цій справі є стягнення 97 090, 58грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2021 - 227 000,00 грн).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" обґрунтовує необхідність відкриття касаційного провадження тим, що справа № 917/576/21 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Скаржник зазначає, що результат вирішення цього спору вплине на значну кількість спорів, а позиція Верховного Суду у цій справі вирішить актуальну правову проблему, оскільки договір на ремонт обладнання, який є предметом цього спору, є типовим тендерним договором, що укладається між Акціонерним товариством "Українська залізниця" і ремонтними підприємствами - переможцями тендерів, та його умови відповідно до вимог законодавства не можуть бути змінені чи доповнені за ініціативою виконавця. Про наведене, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод", свідчить наявність аналогічних справ, рішення у яких можуть бути протилежними. Крім того, скаржник зазначає, що справа № 917/576/21 має для нього виняткове значення, оскільки стане зразковою для можливих спорів щодо стягнення штрафних санкцій за іншими аналогічними договорами, укладеними з Акціонерним товариством "Українська залізниця".

Колегія суддів вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" щодо необхідності відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не є належним чином обґрунтованими, тому відсутні підстави для висновку про можливість відкриття касаційного провадження у цій справі, зважаючи на таке.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з особливого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Касаційний господарський суд зазначає, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики, невизначеність правових питань на нормативному рівні, необхідність застосування аналогії закону чи права, вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Однак скаржник не обґрунтував існування зазначених якісних показників щодо наявності виключної правової проблеми, вирішення якої має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Водночас посилання скаржника на існування судових рішень у спорах з аналогічними правовідносинами та інакшими, аніж в оскаржуваній постанові, висновками судів не свідчить про неоднакове застосування одних і тих самих норм права судами попередніх інстанцій, оскільки судові рішення у цих справах були ухвалені за різних фактичних обставин.

Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи заявника не дають підстав вважати, що справа № 917/576/21 має для нього виняткове значення, оскільки висновки суду апеляційної інстанції про порушення строку виконання зобов`язання за договором про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів та обґрунтованість застосування заходів господарської відповідальності мають юридичне значення для сторін саме у цій справі, адже залежать від встановлених судами фактичних обставин справи. З огляду на наведене необґрунтованими є посилання скаржника на те, що перегляд судового рішення у цій справі матиме значення для вирішення можливих аналогічних справ.

Суд також враховує, що доводи касаційної скарги зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанцій обставин, до переоцінки доказів, яка була здійснена апеляційним господарськими судом під час перегляду рішення суду першої інстанції, і в цілому - до заперечення результату розгляду справи.

Проте незгода скаржника з рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність.

Таким чином, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" не містить належного обґрунтування наявності умов, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає. З огляду на зазначене підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі немає.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 917/576/21, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 287, 293, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 917/576/21.

2. Матеріали касаційної скарги, в тому числі платіжне доручення від 14.02.2022 № 5518 про сплату судового збору у сумі 4 540,00 грн, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод"

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді І. С. Берднік

Т. Б. Дроботова