ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2022 р. Справа №921/541/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" б/н від 04.01.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/148/22 від 10.01.2022)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2021 (суддя Н.В. Охотницька, повний текст складено 20.12.2021)

у справі № 921/541/21

за позовом: Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" (надалі КП "Тернопільська обласна аптека №78"), м. Тернопіль

до відповідача-1: Комунального підприємства "Підприємство матеріально-технічного забезпечення" Тернопільської міської ради (надалі КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення"), м. Тернопіль

відповідач-2: Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів

за участю учасників справи:

від позивача: Гаврищук В.В. - адвокат (ордер серії ВХ №1024315 від 14.02.2022)

від відповідача-1: Берегуляк В.Ф. - адвокат (ордер серії ВО №1027805 від 10.02.2022)

від відповідача-2: Сухарська А.В. - представник

ВСТАНОВИВ:

КП "Тернопільська обласна аптека №78" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення" та Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 616 841,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на безпідставне отримання відповідачами коштів в сумі 616 841,53 грн за оренду та фактичне користування позивачем нежитловими приміщеннями по вул. Руській, 23 у м. Тернополі. Позивач вважає, що спірні приміщення належать Тернопільській обласній раді, що підтверджується встановленими фактами у судових рішеннях у справі № 921/105/19. Оскільки укладений 20.10.2011 між Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та КП "Тернопільська обласна аптека № 78" договір оренди припинив свою дію 31.12.2016, відтак, вважає позивач, кошти, які перераховувались відповідачам протягом 2017-2018 років за оренду та фактичне користування даним майном слід повернути на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно отримані.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2021 у справі № 921/541/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем здійснювалась оплата за фактичне користування приміщенням у розмірі орендної плати на умовах та в порядку укладеного між учасниками спірних правовідносин правочину. Відтак, вказане спростовує твердження КП "Тернопільська обласна аптека №78" про безпідставність перерахунку ним коштів відповідачам та, відповідно, виключає можливість застосування до спірних правовідносин норм глави 83 ЦК України, що регулюють набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, на які хибно посилався позивач у своїй позовній заяві. Окрім того, у оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд встановив, що об`єкт з реєстраційним номером 101 приміщення аптеки, загальною площею 634,3 кв.м за адресою: Тернопільська область, м, Тернопіль, вулиця Руська, будинок 23, належить на праві комунальної власності Тернопільській міській раді, вказане підтверджується інформаційною довідкою № 269729375 від 10.08.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Не погоджуючись з даним рішенням, КП "Тернопільська обласна аптека №78" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позов повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що приміщення аптеки загальною площею 634,3 кв.м, за адресою Тернопільська обл. м. Тернопіль, вулиця Руська, будинок 23 належить Тернопільській обласній раді, а не Тернопільській міській раді, що у свою чергу, підтверджується рішення Тернопільської обласної Ради народних депутатів від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" та судовими рішеннями у справі № 921/105/19. Однак, приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що у постанові від 21.01.2020 у справі № 921/105/19 Верховним Судом не встановлено факту наявності у Тернопільської обласної ради права власності на приміщення аптеки, а тільки обґрунтовано мотиви із яких суд виходив, приймаючи рішення. Апелянт вважає, що судом безпідставно не взято до уваги преюдиційні факти, встановлені Верховним Судом, щодо моменту виникнення права власності та дійсного власника приміщення аптеки. З огляду на викладене, скаржник зазначає, що ним безпідставно перераховані відповідачами кошти в сумі 616 841,53 грн за оренду та фактичне користування нежитловими приміщеннями по вул. Руській, 23 у м. Тернополі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 справу №921/541/21 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Тернопільська обласна аптека №78" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2021 у справі № 921/541/21, розгляд справи призначено на 15.02.2022.

Ухвалою суду від 15.02.2022 розгляд апеляційної скарги КП "Тернопільська обласна аптека №78" відкладено на 15.03.2022.

Ухвалою суду від 15.03.2022 розгляд апеляційної скарги КП "Тернопільська обласна аптека №78" відкладено на 12.04.2022, надано учасникам справи можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" та попереджено сторін про те, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи.

В судовому засіданні 12.04.2022 в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" з`явився представник позивача - адвокат Гаврищук В.В. Однак, у зв`язку технічними несправностями, зв`язок з останнім був перерваний.

12.04.2022 КП "Тернопільська обласна аптека №78" на електронну адресу суду надіслало клопотання про зупинення провадження у справі № 921/541/21 (зареєстроване в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-05/813/22) у зв`язку з тим, що в провадженні Господарського суду Тернопільської області знаходиться справа №921/64/22 за позовом КП "Тернопільська обласна аптека №78 до Тернопільської міської ради, КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення" Тернопільської міської ради, Фізичної особи-підприємця Пушкаря Сергія Володимировича, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про: - визнання недійсним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15.03.2007 №314 в частині оформлення права власності Тернопільської міської ради на приміщення аптеки за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв.м.;- визнання недійсним та скасування свідоцтва від 18.04.2007 серії САВ №051362; - скасування державної реєстрації права власності Тернопільської міської ради на приміщення аптеки, розташоване за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23 (реєстраційний номер 18574214; номер запису: 2172 в книзі: 17), вчинену реєстратором ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" Калініченко М.А. згідно з рішенням про державну реєстрацію права власності від 18.04.2007; - скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.12.2019 індексний номер: 50088118, прийняте державним реєстратором Тернопільської районної державної адміністрації Василенко Наталією Дмитрівною; - скасування рішення про скасування від 10.02.2020 індексний номер: 51051320, прийняте державним реєстратором Тернопільської міської ради Рудик Юлією Михайлівною; - зобов`язання Тернопільську міську раду, КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення" Тернопільської міської ради та Фізичну особу-підприємця Пушкаря Сергія Володимировича звільнити займані приміщення аптеки за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) на користь КП "Тернопільська обласна аптека №78". Предметом спору у справі № 921/64/22 є вирішення питання належності спірного приміщення аптеки на праві власності Тернопільській міській раді. На думку заявника судове рішення справі № 921/64/22 матиме вагоме значення для дослідження змісту спірних правовідносин, встановить обставини, що впливають на оцінку доказів та зміст правовідносин у справі №921/541/21. З огляду на викладене, позивач просить суд зупинити провадження у справі №921/541/21 до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 921/64/22.

В судовому засіданні 12.04.2022 в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" з`явився представники відповідачів, які заперечили проти задоволення клопотання позивача.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Під об`єктивною неможливістю розгляду даної справи, слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

При цьому, у п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України вказано, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Предметом судового розгляду у даній справі є стягнення безпідставно сплачених коштів за оренду та фактичне користування нежитловими приміщенням на підставі ст. 1212 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає об`єктивної неможливості зупинення розгляду даної справи № 921/541/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 921/64/22.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі у зв`язку з його процесуальною необґрунтованістю.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/1034/22 від 15.02.2022), вважає їх необґрунтованими, безпідставними, а відтак, просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача-2 проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх.№ ЗАГС 01-04/930/22 від 11.02.2022), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.

20.10.2011 між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, та Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна, як уповноваженим органом по укладенню договорів оренди (орендодавець) та КП "Тернопільська обласна аптека №78" (орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності №3084.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 17.05.1993 №366 передає, а орендар 01.07.2011 приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (нежитлові приміщення) комунальної власності, площею 633,7 кв.м, розміщене за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23 (підвал, І поверх), що знаходиться на балансі ПП "Східний масив", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна/актом оцінки станом на 31.07.2011 і становить 2 383 501,0 грн. без ПДВ. Майно передається в оренду з метою використання під аптеку з виготовленням лікарських засобів.

Орендар вступає у строкове платне користування майном одночасно із підписанням сторонами договору та акту приймання-передачі майна. У разі припинення цього договору або по закінченні терміну його дії, якщо він не продовжений, Орендар зобов`язаний в 10-ти денний термін повернути Орендодавцю майно з проведенням санітарної побілки, збереженими всіма конструктивними елементами і оснащенням, без якого це приміщення не може бути надане іншому орендарю для негайного використання (п.п. 2.1., 2.4. правочину).

Згідно з п. 10.1 правочину цей договір укладено строком на 1 рік 6 місяців, що діє з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року включно.

В подальшому, між сторонами було укладено ряд додатків до договору №3084, зокрема 16.01.2013, 16.01.2014, 10.08.2015. та 05.09.2016. Згідно останнього додатку термін дії договору оренди №3084 було продовжено по 31.12.2016.

Оскільки орендар після припинення дії договору не виконав обов`язку щодо повернення майна комунальної власності орендодавцю, КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради" та Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради звернулися до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача КП "Тернопільська обласна аптека №78" про зобов`язання останнього звільнити нежитлове приміщення комунальної власності.

Відповідно до рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2017 у справі № 921/555/17-г/14, що у встановленому законом порядку набрало законної сили, КП "Тернопільська обласна аптека №78" зобов`язано звільнити індивідуально визначене майно комунальної власності - нежитлові приміщення, площею 633,7 кв. м. за адресою м. Тернопіль, вул. Руська, 23 та передати його по акту приймання-передачі КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради". Окрім того, в даному судовому акті встановлено, що договір №3084 від 20.10.2011 припинив свою дію 31.12.2016.

При цьому, 22.02.2017 Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення №114, яким Управління обліку та контролю за використанням комунального майна зобов`язано безоплатно передати на баланс КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення" нежитлові приміщення комунальної власності за адресою м. Тернопіль, вул. Руська,23 загальною площею 633,7 кв.м первісною (балансовою) вартістю 1 856 358,11 грн, знос 1 463 897,70 грн. Вказане приміщення було передано згідно Акту приймання-передачі основних засобів від 01.03.2017.

В період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, КП "Тернопільська обласна аптека №78" перерахувало на рахунок КП "Підприємство матеріально - технічного забезпечення" Тернопільської міської ради 590 846,15 грн, що підтверджується банківськими виписками від 12.08.2021, а також платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи.

Також, 13.06.2017 та 13.03.2017, КП "Тернопільська обласна аптека №78" перерахувала Управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради 827,30 грн та 25 168,08 грн, відповідно. Всього 25 995,78 грн.

Загалом, протягом 2017 - 2018 років позивачем за оренду та фактичне користування нежитловими приміщеннями по вул. Руська, 23 у м. Тернопіль перераховано відповідачам 616 841,53 грн.

Водночас, звертаючись із даним позовом до суду, КП "Тернопільська обласна аптека №78" вказує на те, що відповідно до статуту КП "Тернопільська обласна аптека № 78" у новій редакції, затвердженого Розпорядженням голови Тернопільської обласної ради від 09.02.2008 № 12 власником і засновником КП "Тернопільська обласна аптека № 78", є Тернопільська обласна рада.

Окрім того, за твердженням позивача, належність до комунальної власності Тернопільської обласної ради приміщення аптеки за адресою м. Тернопіль, вул. Руська,23 загальною площею 633,7 кв.м підтверджується судовими рішеннями у справі № 921/105/19.

Таким чином, позивач вважає, що власником приміщення аптеки є Тернопільська обласна рада, а не Тернопільська міська рада в особі КП "Підприємство матеріально-технічного забезпечення" та Управління обліку та контролю за використанням комунального майна.

З врахуванням викладених обставин, КП "Тернопільська обласна аптека № 78" вважає, що кошти в сумі 616 841,53 грн перераховані відповідачам за використанням комунального майна безпідставно, що стало підставою для звернення КП "Тернопільська обласна аптека № 78" з даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Як зазначалося вище, предметом спору у даній справі є стягнення безпідставно сплачених коштів за оренду та фактичне користування нежитловими приміщенням на підставі ст. 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Застосування положень статті 1212 ЦК України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно.

Як було зазначено вище, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності №308420.10.2011, укладеного між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна, як уповноваженим органом по укладенню договорів оренди та КП "Тернопільська обласна аптека №78".

Договір №3084 від 20.10.2011 припинив свою дію 31.12.2016.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, КП "Тернопільська обласна аптека №78" після закінчення терміну дії договору не повернула нежитлові приміщення по вул. Руська, 23 у м. Тернопіль за актом приймання - передавання, а продовжила користуватися останніми без належних на те правових підстав.

За фактичне користування нежитловим приміщенням по вул. Руська, 23 у м. Тернопіль КП "Тернопільська обласна аптека №78" протягом 2017 - 2018 років перерахувала КП "Підприємство матеріально - технічного забезпечення" Тернопільської міської ради та Управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради 616 841,53 грн.

Пунктом 3.12 договору визначено, що в разі припинення (розірвання) останнього орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання - передавання включно.

Відповідно до пункту 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умов договору.

У відповідності до пункту 9.2 договору за затримку повернення орендованого майна орендар сплачує орендодавцю неустойку у розмірі орендної плати (плата за фактичне користування майном).

Порядок розрахунку орендної плати погоджено розділом 3 договору. Відповідно до якого орендна плата розраховується на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995 №786 (із змінами).

Як зазначено у пункті 3.1 договору, сума до сплати за місяць оренди - становить 14 193,52 грн, нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, встановленому чинним законодавством, становить 2838,70 грн. Згідно пункту 3.2 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць оренди.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем здійснювалась оплата за фактичне користування приміщенням, у розмірі орендної плати, на умовах та в порядку укладеного між учасниками спірних правовідносин правочину. Вказане підтверджується й призначенням платежу, зазначеним у платіжних дорученнях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги зазначає про відсутність права комунальної власності Тернопільської міської ради на спірне приміщення аптеки, площею 633,7 кв.м, розміщене за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23 (підвал, І поверх). На думку скаржника, вказане нежитлове приміщення належить до комунальної власності Тернопільської обласної ради, в підтвердження чого позивач посилається на приюдиційний факт, зазначений в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №921/105/19.

Положеннями частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом (стаття 319 Цивільного кодексу України).

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з приписами частини першої статті 5 вказаного Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що держава гарантує об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Частиною 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки № 269729375 від 10.08.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що об`єкт з реєстраційним номером 101 приміщення аптеки, загальною площею 634,3 кв.м за адресою: Тернопільська область, м, Тернопіль, вулиця Руська, будинок 23, належить на праві комунальної власності Тернопільській міській раді (а.с. 182-186 т1).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є належним підтвердженням права власності Тернопільської міської ради на нежитлове приміщення аптеки загальною площею 634,3 кв.м, за адресою Тернопільська обл. м. Тернопіль, вулиця Руська, будинок 23.

Щодо посилання скаржника на рішення судів у справі № 921/105/19, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із долучених до матеріалів даної справи копій рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 921/105/19, Тернопільська обласна рада зверталась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: Виконавчого комітету Тернопільської міської ради; Тернопільської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №314 від 15.03.2007 "Про оформлення права власності за Тернопільською міською радою "; скасування свідоцтва про право власності Тернопільської міської ради серії САВ №051362 від 18.04.2007, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради; визнання права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в особі Тернопільської обласної ради на нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв.м.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.07.2019, залишеним без змін 04.11.2019 постановою Західного апеляційного господарського суду позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Однак, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2020 зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.07.2020, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2020, у позові відмовлено з підстав спливу строку позовної давності.

Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2021 було закрито касаційне провадження за касаційною скаргою КП "Тернопільська обласна аптека №78" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.07.2020 у справі №921/105/19.

Таким чином, судові рішення від 08.07.2020 та 09.12.2020 набрали законної сили.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердження апелянта про те, у мотивувальній частині постанови від 21.01.2020 у справі № 921/105/19 Верховний Суд зазначив про те, що рішенням Тернопільської обласної Ради народних депутатів від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" майно аптеки № 78, що розташована в м. Тернополі по вул. Руська 23, віднесено до спільної власності територіальної громади області (4.24.постанови). Погодився Верховний Суд із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що перебування спірного майна (аптеки) на балансі Комунального підприємства "Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради" чи в оперативному управлінні ЖЕК № 3 та передача в оренду такого приміщення не підтверджує право власності територіальної громади м. Тернополя на вказане майно та не спростовує висновків про належність спірного приміщення аптеки до спільної власності територіальної громади Тернопільської області (4.25; 4.26 постанови). Також Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання недійсним та скасування прийнятого Тернопільською міською радою рішення від 15.03.2007 №314, яке порушує право власності Тернопільської обласної ради на нежитлове приміщення аптеки № 78 за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв. м. (4.30), проте зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про пропуск позивачем позовної давності вважає передчасними, оскільки господарські суди під час розгляду справи не встановили моменту, з якого у позивачів була реальна можливість дізнатися про порушене право, не дослідили обставини чи знав або міг знати про порушення своїх прав позивач ( 4.31; 4.41 постанови).

Відповідно до частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 18.12.2019 у справі № 761/29966/16-ц зробив правовий висновок, що преюдиція при встановленні фактів судовим рішенням у іншій справі має місце лише тоді, коли в у ній брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, законодавство визнає преюдиційними тільки фактичні обставини справи (факти), установлені судом в результаті оцінки доказів, що знайшли відображення в тексті судового рішення. Преюдиційне значення можуть мати лише факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені в резолютивній частині рішення. Тому не мають преюдиційного значення правова кваліфікація встановлених судом обставин, оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж самі особи, які брали участь у попередній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.02.2020 по справі № 904/8484/16 та по справі № 904/7905/16 від 03.03.2020.

Відповідно до частини сьомої статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що правова оцінка надана Верховним Судом у постанові від 21.01.2020 у справі № 921/105/19, стосовно того, що нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв. м. віднесено до спільної власності територіальної громади області не встановлює факту наявності у Тернопільської обласної ради права власності на таке майно. В даному випадку відсутнє рішення суду про визнання права власності на нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 23, загальною площею 634,3 кв.м за Тернопільською обласною радою.

Таким чином, оцінка, надана господарськими судами обставинам у справі № 921/105/19 не є преюдиційним фактом та не може застосовуватися щодо обставин у даній справі.

З огляду на вищенаведене, твердження скаржника про належність до комунальної власності Тернопільської обласної ради приміщення аптеки по вул. Руська, 23 з посиланням на судові рішення у справі №921/105/19 є безпідставним.

Відтак, з огляду на те, що позивачем здійснювалась оплата за фактичне користування приміщенням аптеки, загальною площею 634,3 кв.м за адресою: Тернопільська область, м, Тернопіль, вулиця Руська, будинок 23, яке на праві комунальної власності належить Тернопільській міській раді, на умовах та в порядку укладеного між учасниками спірних правовідносин правочину, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, в зв`язку з чим вони до задоволення не підлягають.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі, суд вважає, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи викладені в апеляційній скарзі та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то сплачена сума судового збору покладається на апелянта.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2021 у справі №921/541/21залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку та в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2022.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький