ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2022 Справа № 914/3902/21

місто Львів

За позовом: Приватного підприємства «АЙСЛАГ», м. Луцьк,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство «Равтранс», м. Рава-Руська Жовківського району Львівської області,

про стягнення 766810,00 грн

Суддя О. І. Щигельська

Секретар судового засідання О.Р. Зарицька

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд».

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Приватне підприємство «Айслаг» звернулось з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство «Равтранс» про стягнення 766810,00 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Щигельській О.І.

Ухвалою суду від 22.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.01.2022.

20.01.2022 за вх.№1631/22 в системі документообігу суду зареєстровано подане позивачем клопотання про розгляд справи без участі представника позивача за наявними матеріалами справи.

Ухвалою суду від 24.01.2022 підготовче засідання відкладено на 14.02.2022.

08.02.2022 за вх.№3309/22 в системі документообігу суду зареєстровано подане позивачем клопотання про розгляд справи без участі представника позивача за наявними матеріалами справи.

10.02.2022 на адресу суду від ТзОВ «СУПП «Равтранс» надійшли пояснення по справі (вх.№3935/22) та заява про розгляд справи за відсутності відповідача (вх.№3934/22).

Ухвалою суду від 14.02.2022 закрито підготовче провадження у справі № 914/3902/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.03.2022.

21.02.2022 за вх.№4625/22 в системі документообігу суду зареєстровано подану позивачем відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 14.03.2022 судове засідання відкладено на 11.04.2022.

В судове засідання 11.04.2022 сторони явки повноважних представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання.

Так згідно відомостей офіційного сайту АТ «Укрпошта», копію ухвали суду від 14.03.2022, надіслану на адресу місцезнаходження позивача Приватного підприємства «Айслаг», вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 43021, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 4, відправлення вручено: особисто 22.03.2022.

Згідно відомостей офіційного сайту АТ «Укрпошта», копію ухвали суду від 14.03.2022, надіслану на адресу місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство «Равтранс», вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 80316, Львівська обл., Жовківський р-н, місто Рава - Руська, вулиця Коновальця, будинок 27, відправлення вручено: особисто 30.03.2022.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.09.2020 року між ПП «Айслаг» та ТзОВ «СУПП «Равтранс» був укладений договір поставки №178. На виконання умов договору позивачем поставлено та передано відповідачу в 2021 році нафтопродукти на загальну суму 1942350,00 грн. Відповідач частково оплачував поставлений товар в строки вказані в п.5.1, весь інший товар поставлявся на умовах товарного кредиту. Заборгованість по сумі товарного кредиту (основний борг) становить 217000,00 грн. На виконання умов договору ПП «Айслаг» відправило на адресу відповідачу листа-вимогу про оплату відсотків за користування товарним кредитом, однак на момент подання позову, відповідач борг не оплатив, чим прострочив виконання зобов`язання. Заборгованість по оплаті відсотків за користування товарним кредитом за період з 23.01.2021 року по 30.06.2021 року становить 549810,00 грн. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство «Равтранс» 766810,00 грн заборгованості.

Щодо посилання відповідача на застосування до нього санкцій відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.04.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», що унеможливило виконання відповідачем умов договору поставки позивач вказує, що такі мають тимчасовий характер, застосування санкцій не звільняє особу від виконання зобов`язань, а є, за своєю правовою природою, відстроченням виконання певних зобов`язань, відкладенням здійснення певних дій на певний період на підставі спеціального нормативного акту (Рішення РНБО). Закон України «Про санкції» та Рішення РНБО не передбачають звільнення юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами. А позивач в свою чергу не може бути обмежений у доступі до правосуддя та можливості задоволення позовних вимог.

Щодо нарахування відсотків за користування товарним кредитом, позивач стверджує, що відсотки за користування товарним кредитом, що передбачені пунктом 5.2 договору за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами, а не пенею як стверджує відповідач.

Аргументи відповідача

Відповідач позовних вимог не визнає, зазначає, що прострочення виконання зобов`язань виникло не з його вини. Зокрема зазначає, що зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань згідно з Указом Президента України № 140/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» та зупинення банком AT «Райффайзен Банк Аваль» операцій зі списання коштів з банківських рахунків об`єктивні обставини, що не залежать від волі та дій відповідача та які зумовлюють неможливість виконання його господарських зобов`язань.

Таким чином, у зв`язку з діями органів державної влади, відповідач тимчасово (протягом 3-ох років) позбавлений можливості виконувати свої господарські зобов`язання перед позивачем, тому такі зобов`язання мають бути тимчасово припинені.

Також відповідач наголошує на тому, що прострочення виконання господарських зобов`язань виникло не з його вини, та не погоджується з твердженням позивача щодо нарахування йому відсотків за несвоєчасну оплату рахунків, оскільки відповідач обмежений у здійсненні своїх прав і не може виконати дані зобов`язання у зв`язку із обставинами, які від нього не залежать.

Крім того відповідач зазначає, що з умови пункту 5.2. договору випливає, що визначені проценти за своєю правовою природою не охоплюють поняття процентів за користування чужими грошовими коштами, а являють собою санкцію, настання якої зумовлено простроченням боржником грошового зобов`язання зі сплати товару у визначений сторонами строк. За таких обставин, своєю правовою природою передбачені у п. 5.2. договору 2% від суми боргу, що є сплатою за користування чужими грошовими коштами, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день, охоплюються визначенням пені. А тому її нарахування обмежується Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

24.09.2020 року між Приватним підприємством «Айслаг» (позивач по справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство «Равтранс» (відповідач по справі, покупець за договором) укладено договір №178 поставки, за яким постачальник зобов`язався поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти (надалі товар), в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Відповідно до п.п. 1.1. - 1.2. договору найменування товару: нафтопродукти в асортименті. Документ на товар, які постачальник повинен передати покупцю: накладні на відвантаження товару. Сторони за даним договором домовились, що накладна на відвантаження товару є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації і є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1942350,00 грн, що підтверджується копіями долучених до матеріалів справи накладних на відвантаження палива, а саме: №000133 від 22.01.2021 року на суму 304500,00 грн; №000222 від 01.02.2021 року на суму 470350,00 грн; №000311 від 15.02.2021 року на суму 433000,00 грн; №000583 від 17.03.2021 року на суму 450000,00 грн; №000597 від 18.03.2021 року на суму 67500,00 грн; №000753 від 02.04.2021 року на суму 217000,00 грн.

Накладні на відвантаження палива підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками. Факт поставки товару відповідачем не заперечується та не спростовується.

Розділом 5 договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема відповідно до п. 5.1. встановлено, що покупець має право здійснити попередню оплату замовленого товару протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку від постачальника або повну/часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

Згідно з п.5.2. договору у випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки вказані в п. 5.1. даного договору, постачальник має право рахувати, а покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар, рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 30 календарних днів починаючи з наступного дня після відвантаження товару з нарахуванням покупцю два відсотки за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання в терміни вказані в п. 5.3 даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору.

Покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за його використання протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги від постачальника про оплату. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту, відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості. Якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом, покупець не внесе всіх передбачених договором платежів - він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п 8.2. даного договору (п.п. 5.3-5.4).

Позивач вказує, що відповідач частково оплачував поставлений товар в строки вказані в п.5.1, а матеріалами справи підтверджується, що відповідачем частково оплачено поставлений товар на загальну суму 1725350,00 грн. Зокрема відповідачем здійснено на користь позивача такі платежі:

платіжне доручення №81 від 22.01.2021 року в сумі 104500,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000133 від 22.01.2021р., В т.ч. ПДВ-17416,67 грн»;

платіжне доручення №94 від 26.01.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000133 від 22.01.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №121 від 29.01.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000133 від 22.01.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №145 від 02.02.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000222 від 01.02.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №148 від 02.02.2021 року в сумі 70350,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000222 від 01.02.2021р., В т.ч. ПДВ-11725,00 грн»;

платіжне доручення №169 від 05.02.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000222 від 01.02.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №181 від 09.02.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000222 від 01.02.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №188 від 11.02.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «доплата за пальне згідно накл. №000222 від 01.02.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №197 від 16.02.2021 року в сумі 133000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000311 від 15.02.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №250 від 18.02.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000311 від 15.02.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №275 від 23.02.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000311 від 15.02.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №296 від 26.02.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000311 від 15.02.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №376 від 18.03.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000583 від 17.03.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №418 від 23.03.2021 року в сумі 50000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000583 від 17.03.2021р., В т.ч. ПДВ-8333,34 грн»;

платіжне доручення №446 від 26.03.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000583 від 17.03.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №462 від 31.03.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000583 від 17.03.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №467 від 31.03.2021 року в сумі 100000,00 грн, призначення платежу «часткова оплата за пальне згідно накл. №000583 від 17.03.2021р., В т.ч. ПДВ-16666,67 грн»;

платіжне доручення №476 від 01.04.2021 року в сумі 67500,00 грн, призначення платежу «Оплата за пальне згідно накл. №000597 від 18.03.2021р., В т.ч. ПДВ-11250,00 грн».

08.11.2021 року ПП «Айслаг» звернулося до відповідача з вимогою №01-03/111, в якій просило ТзОВ «СУПП «РАВТРАНС» перерахувати в семиденний термін з дня отримання даної вимоги кошти на загальну суму 1308780,00 грн, в тому числі заборгованість по товарному кредиту - 217000,00 грн, заборгованість по оплаті відсотків за користування товарним кредитом - 1091780,00 грн. На підтвердження факту надсилання вимоги позивачем долучено копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 08.11.2021 року.

Крім того 02.04.2021 року Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» підтримано внесені Службою безпеки України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). В тому числі до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Польське підприємство «Равтранс» (п. 19 Додатку 2 до Рішення). Згідно Додатку 2 строк застосування обмежувальних заходів 3 роки.

03.04.2021 року Указом Президентом України №140/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Відповідно до п. 19 Додатку 2 до Рішення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Польське підприємство «Равтранс» застосовано такі види обмежувальних заходів:

1) блокування активів тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном;

2) обмеження торговельних операцій (повне припинення);

3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення);

4) запобігання виведенню капіталів за межі України;

5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;

6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;

7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;

8) заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом;

9) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України;

10) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом (повна заборона);

11) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави;

12) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;

13) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність;

14) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю;

15) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;

16) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності;

17) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений сторонами договір №178 від 24.09.2020 року є договором поставки.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України та ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 692, ч. 1 ст. 693 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Так, за ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу був відвантажений товар на загальну суму 1942350,00 грн який ним був оплачений частково на суму 1725350,00 грн.

Доказів оплати поставленого товару у повному обсязі суду не надано. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 217000,00 грн основного боргу з огляду на ст. 14 та ч. 2 ст. 237 ГПК України підлягає задоволенню.

Щодо нарахування відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 549810,00 грн за період з 23.01.2021 року по 30.06.2021 року суд зазначає наступне.

Товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості (п. 14.1.245 Податкового кодексу України).

Відповідно до умов договору (Розділ 5) сторонами встановлено такий порядок розрахунків, зокрема відповідно до п. 5.1. покупець має право здійснити попередню оплату замовленого товару протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку від постачальника або повну/часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

Згідно з п.5.2. договору у випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки вказані в п. 5.1. даного договору, постачальник має право рахувати, а покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар, рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 30 календарних днів починаючи з наступного дня після відвантаження товару з нарахуванням покупцю два відсотки за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання в терміни вказані в п. 5.3 даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору.

Покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за його використання протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги від постачальника про оплату. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту, відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості. Якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом, покупець не внесе всіх передбачених договором платежів - він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п 8.2. даного договору (п.п. 5.3-5.4).

Відповідно до положень ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі невиконання продавцем обов`язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно з с. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідач вказує, що з умов пункту 5.2. договору випливає, що визначені проценти за своєю правовою природою не охоплюють поняття процентів за користування чужими грошовими коштами, а являють собою санкцію, настання якої зумовлено простроченням боржником грошового зобов`язання зі сплати товару у визначений сторонами строк. Відтак за своєю правовою природою передбачені у п. 5.2. договору 2% від суми боргу, що є сплатою за користування чужими грошовими коштами, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день, охоплюються визначенням пені. А тому, її нарахування обмежується Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідач зазначає, що така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 05.06.2020 року у справі №922/3578/18.

Суд зазначає, що у Постанові від 03.12.2021 у справі №910/14180/18 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду відступив від висновків Верховного Суду, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18. Зокрема зазначено про те, що виходячи із свободи визначення умов договору відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право викласти умови договору, зокрема і щодо способу обчислення процентів за користування грошовими коштами (за один день чи за календарний рік), на власний розсуд у спосіб, який є найбільш зрозумілим та прийнятним саме для них. Положення, закріплені у статті 536, частині третій статті 693 Цивільного кодексу України, є диспозитивними, а тому не можуть обмежувати сторін у визначенні способу проведення розрахунку процентів залежно від їх волевиявлення (за один день чи за календарний рік), оскільки будь-який з таких способів розрахунку, враховуючи сталу та загальновідому кількість днів у календарному році, дозволяє визначити шляхом простої арифметичної дії розмір процентів за один рік (чи навпаки за один день), за наявності такої потреби при тлумаченні змісту правочину. Враховуючи те, що кількість днів у календарному році є сталою та загальновідомою, визначений у такий погоджений сторонами спосіб (за кожен день прострочення) розмір цих процентів завжди може бути перетворений у річні проценти методом математичного розрахунку.

Відтак визначення сторонами у пункті 5.2 договору обчислення процентів за користування товарним кредитом у спосіб за один календарний день, а не за календарний рік, не змінює правову природу таких процентів.

Умовами договору встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за його використання протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги від постачальника про оплату.

На виконання умов Договору 08.11.2021 року ПП «Айслаг» звернулося до відповідача з вимогою №01-03/111, в якій просило ТзОВ «СУПП «РАВТРАНС» перерахувати в семиденний термін з дня отримання даної вимоги кошти на загальну суму 1308780,00 грн, в тому числі заборгованість по товарному кредиту - 217000,00 грн, заборгованість по оплаті відсотків за користування товарним кредитом - 1091780,00 грн. На підтвердження факту надсилання вимоги позивачем долучено копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 08.11.2021 року. Факт отримання вимоги відповідачем не заперечено та не спростовано.

Щодо твердження відповідача про тимчасове припинення його зобов`язань за договором суд зазначає таке.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини). Тобто позивач не може бути обмежений у доступі до правосуддя та можливості задоволення позовних вимог.

Із системного аналізу положень Закон України «Про санкції» та Рішення РНБО слідує, що застосування санкцій не звільняє юридичних осіб від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 824/146/19.

Відповідач також вказує, що згідно з ч. 1 ст. 205 ГК України господарське зобов`язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом. Відповідач стверджує, що ним було надіслано повідомлення про неможливість виконання зобов`язань, відповідно до другої частини ст. 205 ГК України, що підтверджено позивачем у позовній заяві.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 205 ГК України у разі неможливості виконання зобов`язання повністю або частково зобов`язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов`язану сторону від відповідальності за невиконання зобов`язання відповідно до вимог закону.

Проте слід вказати, що матеріалами справи не підтверджено надсилання такого повідомлення позивачу, а позовна заява не містить згадки про таке повідомлення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у ТзОВ «СУПП «РАВТРАНС» виник обов`язок оплатити на користь позивача відсотки за використання товарного кредиту в сумі 549810,00 грн.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). Стандарт доказування «вірогідності доказів», який на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Айслаг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство «Равтранс» про стягнення 217000,00 грн заборгованості по оплаті товарного кредиту та 549810,00 грн заборгованості по оплаті відсотків за користування товарним кредитом обґрунтовані та підлягають до задоволення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судовий збір в розмірі 11502,15 грн покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 180, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство «Равтранс» (80316, Львівська обл., Жовківський р-н, місто Рава-Руська, вулиця Коновальця, будинок 27; ідентифікаційний код 25231628) на користь Приватного підприємства «Айслаг» (43021, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 4; ідентифікаційний код 13369787) 217000,00 грн заборгованості по оплаті товарного кредиту, 549810,00 грн заборгованості по оплаті відсотків за користування товарним кредитом та 11502,15 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано суддею 21.04.2022.

Суддя Щигельська О.І.