ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2022 р. Справа№ 910/20728/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

Розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021

у справі №910/20728/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех Системс"

про стягнення 103 911,60 грн.

В С Т А Н О В И В :

Військовий прокурор Київського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах: Міністерства оборони України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (далі - відповідач, ПАТ "Айбокс Банк"), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех Системс" про стягнення 103 911,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору банківської гарантії № 4681-0818/PRG5/1v від 27.08.2018 через несплату суми гарантії забезпечення виконання зобов`язання за Договором про поставку товарів для державних потреб матеріально - технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/83 від 28.08.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі № 910/20728/20 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ "Айбокс Банк" на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії в розмірі 103 911,60 грн.

Стягнуто з ПАТ "Айбокс Банк" на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері суму судового збору в розмірі 2 102 грн.

Суд першої інстанції задовольнив позов, беручи до уваги, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог-ЛТД" (перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех Системс") порушило зобов`язання за договором поставки, а отже, Міністерство оборони України набуло право отримати кошти від відповідача в розмірі суми банківської гарантії. А оскільки, суму банківської гарантії сплачено не було, то вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 103 911,60 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПАТ "Айбокс Банк" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі № 910/20728/20, у позові відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

На переконання скаржника, суд першої інстанції:

- не узяв до уваги, що настання гарантійного випадку не відбулося;

- не врахував рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2020 у справі № 910/18875/19, де вказано про відмову позивача від поставки за договором;

- договір поставки не зареєстрований у органах казначейства;

- договір поставки не зареєстрований у органах казначейства;

- до претензії не надано доказів відправлення, що зумовлює виключення такого доказу в межах розгляду справи;

- не застосував ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і теж саме правопорушення;

- не врахував межу відповідальності за гарантією, що визначається з урахуванням нарахованої штрафної санкції;

- не врахував, що стягнення пені та штрафу за рішенням суду відбулося в позадоговірному порядку;

- не враховано, що позивач не надав обґрунтованого розрахунку суми гарантійного платежу як у позові так і у вимозі;

- не надано бенефіціаром документів на підтвердження повноважень на право підписання документів Гулєвич В. В.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.01.2022, справу № 910/20728/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є. Ю., Куксов В. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі № 910/20728/20; зупинено дію рішення суду; відмовлено у клопотанні відповідачу про слухання у відкритому судовому засіданні, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

11.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій остання заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві прокурор наголошує, що:

- має місце порушення прострочення продукції, що підтверджено в межах розгляду справи № 910/18875/19;

- банківська гарантія видана на фіксовану суму, а отже не потрібно додаткового розрахунку гарантійного платежу;

- право на стягнення суми банківської гарантії існує поза правом на стягнення штрафних санкцій і не є взаємовиключним;

- повноваження Гулєвич В. В. на отримання продукції є належним чином підтверджені відповідно до вимог закону.

18.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній виклав доводи, подібні до вказаних в апеляційній скарзі.

Третя особа процесуальним правом на подання пояснень щодо апеляційної скарги не скористалася, хоча про розгляд апеляційної скарги повідомлена належним чином, у порядку визначеному процесуальним законом.

З урахуванням частини першої ст. 270 ГПК України та частини першої ст. 269 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі «Апеляційне провадження». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження».

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву та відповіді на нього, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з таких підстав.

Згідно з матеріалами справи, 27.08.2018 ПАТ "Айбокс Банк" (Банк, Гарант) та Міністерство оборони України (бенефіціар) уклали договір про надання банківської гарантії № 4681-0818/PRG5/1v (далі - Договір банківської гарантії).

Відповідно до умов Договору банківської гарантії, Гарант безвідклично та безумовно зобов`язався виплатити бенефіціару 103 911,60 грн після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал (ТОВ "Пролог-ЛТД") не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання за договором із зазначенням в чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.

Відповідно до умов Договору банківської гарантії зобов`язання Банку згідно цієї гарантії втрачають силу в разі:

- закінчення строку дії цієї гарантії;

- своєчасного виконання у повному обсязі принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за договором;

- повернення оригіналу гарантії Банку або подання бенефіціаром письмової заяви про звільнення Банку від обов`язків за гарантією.

Договором банківської гарантії встановлено, що термін дії гарантії по 01.02.2019 року (включно).

28.08.2018 Міністерство оборони України (як замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог-ЛТД" (як постачальник) уклали Договір № 286/2/18/83 про поставку товару для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір поставки).

Відповідно до умов Договору поставки постачальник зобов`язується поставити замовнику обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8): казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л, казан електричний для варіння їжі КПЕ - 250 у кількості 250 шт., на загальну суму 2 078 232,00 грн у термін протягом 45 днів з дати укладення Договору поставки до 12.10.2018 включно.

У п 2.1. Договору поставки зазначено, що якість, маркування, тара та упаковка товару повинні відповідати вимогам чинних стандартів і в установленому порядку підтверджена документами, що визначені в договорі.

Згідно з пп. 4.1, 4.2 Договору поставки постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції наступні документи: акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, завірений належним чином, який підтверджує одержання товару; видаткова накладна постачальника, повідомлення-підтвердження.

Відповідно до п. 5.2. Договору поставки, місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені в рознарядці, яка є невід`ємною частиною цього Договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів Замовника та черговості відвантаження.

Суд установив, що постачальник не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного постачання продукції, відповідно до Додатку 12.1.1. Договору поставки, продукція поставлена з простроченням на 181 добу.

Пунктом 11.3. Договору поставки встановлено, що постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5 % вартості договору банківською гарантією від 27.08.2018 року № 4681-0818/PRG5/1v, виданою ПАТ "Айбокс Банк" в сумі 103 911,60 грн.

З огляду на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог-ЛТД", як принципалом, зобов`язань за Договором поставки 29.01.2019 Міністерство оборони України звернулося до банку з вимогою № 286/6/7051 про виплату гарантії у розмірі 103 911,60 грн.

Листом № 548/12-б/б-01 від 29.01.2019 року відповідач повідомив Міністерство оборони України про неможливість задоволення направленої вимоги.

Через невиконання зобов`язань за Договором банківської гарантії, позивач звернувся до суду.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд установив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору банківської гарантії.

Особливості регулювання спірних правовідносин визначено параграфом 4 глави 49 Цивільного кодексу України, положеннями глави 22 Господарського кодексу України, Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно з частиною першою ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Статтею 560 Цивільного кодексу України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з частиною другою ст. 200 Господарського кодексу України зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Відповідно до приписів п. 2 Глави 4 розділу II "Про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах", затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Згідно з частинами другою та четвертою ст. 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта в межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Відповідно до умов Договору банківської гарантії, відповідач безвідклично та безумовно зобов`язався виплатити бенефіціару 103 911,60 грн (5 % вартості договору) у разі невиконання (неналежного виконання) принципалом зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

Відповідно до приписів частини другої ст. 564 Цивільного кодексу України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Згідно з частинами першою та другою ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

В межах судового розгляду встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог-ЛТД" порушило зобов`язання за Договором поставки, відповідач отримав від Міністерства оборони України вимогу № 286/6/7051 від 29.01.2019 року щодо перерахування коштів за Гарантією у сумі 103 911,60 грн, факт отримання відповідачем вказаної вимоги визнаний у відзиві на позовну заяву, листом № 548/12-б/б-01 від 29.01.2019 ПАТ "Айбокс Банк" повідомив позивача про неможливість задоволення направленої вимоги.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Міністерство оборони України набуло право отримати кошти від відповідача в розмірі суми банківської гарантії від 27.08.2018 року № 4681-0818/PRG5/1v, що є правовими підставами для стягнення з ПАТ "Айбокс Банк" на користь позивача 103 911,60 грн.

Що стосується спливу позовної давності за заявленою вимогою, про який заявлено було відповідачем, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Згідно з п. 1 частини другої ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до абз. 1 частини п`ятої ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно частин третьої та четвертої ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/12334/18, неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності. Спеціальна позовна давність в один рік до вимоги про стягнення банківської гарантії не підлягає застосуванню. До того ж, приписи статей 530, 568 Цивільного кодексу України регулюють відносини щодо строку в межах якого Міністерство оборони України могло звернутись до відповідача з вимогою, а не строк в межах якого може бути реалізоване право на судовий захист.

З огляду на дату звернення з позовом до суду - 28.12.2020 року, дату зобов`язання сплати за гарантією - до 25.01.2019, позовна давність, яка у цьому випадку обмежується саме трьома роками, не спливла.

Що стосується інших аргументів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, то колегія суддів зазначає таке.

На переконання відповідача гарантійний випадок не відбувся, зокрема, через те, що не дотримано формат повідомлення про час та пункт прийому поставки (на умовах DDP), який зазначений у правилах поставки Інкомермс, в редакції 2010 року.

Натомість суд апеляційної інстанції щодо такого твердження зауважує, що факт поставки продукції учасники справи не заперечили,- поставка відбулася, а тому формальні підстави для спростування гарантійного випадку жодним чином не можуть впливати на факт, який відбувся.

Окрім того, ПАТ "Айбокс Банк" заперечує щодо наявності повноважень у Гулєвич В. В. на підписання вимоги, зокрема як під час провадження в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі відповідач зауважив, що додана до вимоги копія довіреності на ім`я директора департаменту державних закупівель Гулєвич В. В. була засвідчена з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003, та до матеріалів справи не додано документів на підтвердження повноважень Гулєвич В. В. щодо засвідчення документів.

Щодо зазначених обставин, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі аргументи є лише формальною підставою, оскільки невідповідність документів за формою Національному стандарту України ДСТУ 4163-2003 не нівелює стандарт допустимості доказів. При цьому, згідно з правовими висновками Верховного Суду, довіреність Гулєвич В. В. є достатньою для підтвердження правомірності засвідчення останнім документів.

Стосовно заяв скаржника, що до претензії не надано доказів відправлення, що зумовлює виключення такого доказу в межах розгляду справи; суд першої інстанції не застосував ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і теж саме правопорушення; не врахував межу відповідальності за гарантією, що визначається з урахуванням нарахованої штрафної санкції, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

В межах судового розгляду встановлено, що у відзиві на позовну заяву ПАТ "Айбокс Банк" визнало факт отримання відповідачем вказаної вимоги. До того ж, листом № 548/12-б/б-01 від 29.01.2019 ПАТ "Айбокс Банк" повідомив позивача про неможливість задоволення направленої вимоги.

Тобто, з огляду на викладені обставини наявність доказів відправлення вимоги жодним чином не спростовує отримання ПАТ "Айбокс Банк" вимоги, а отже, не впливає на справедливе вирішення спору.

Що стосується ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і теж саме правопорушення, то як зазначено вище, згідно з правовим висновком Верховного Суду неустойка і банківська гарантія мають різну правову природу та не належать до одного виду відповідальності, а отже, стягнення коштів як неустойки та окремо як банківської гарантії не є порушенням вказаної статті Конституції України.

Окрім того, що стосується незазначення обґрунтованого розміру для стягнення, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що надана відповідачем гарантія в сумі 103 911,60 грн є фіксованою (5 % від суми Договору поставки), умов щодо зміни такої суми умовами договору не передбачено, а тому жодних підстав для перерахунку та визначення іншої суми немає.

Що стосується реєстрації Договору поставки в органах казначейства, то така реєстрація означає реєстрацію бюджетного зобов`язання за договором.

Оскільки кошти за продукцію з боку позивача були перераховані на рахунок третьої особи, і з боку останньої продукція поставлена, то такий факт свідчить про дотримання позивачем вимог бюджетного законодавства, з огляду на те, що без дотримання таких вимог орган казначейства не підтвердив би правомірність та не надав би дозвіл на перерахування коштів за Договором поставки.

Скаржник в апеляційній скарзі, окрім наведеного, зазначив, що суд першої інстанції не врахував рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2020 у справі № 910/18875/19, де вказано про відмову позивача від поставки за договором.

Проаналізувавши рішення суду першої інстанції у справі № 910/18875/19, колегія суддів щодо вказаних аргументів звертає увагу відповідача на те, що: по перше, суд вказав, що спірні правовідносини виникли на саме на підставі Договору поставки (жодних обставин про позадоговірний характер спірних відносин суд не встановив); по друге, щодо листа про відмову від договору від 20.11.2018, то, як зазначило Міністерство оборони України, такий лист не є розірванням договору поставки, а є попередженням про відмову від подальшої оплати у зв`язку з значним простроченням поставки. Натомість факт поставки продукції відбувся, що встановлено в межах цього судового провадження.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам сторін. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі № 910/20728/20 без змін.

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі № 910/20728/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 у справі № 910/20728/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/20728/20 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов