АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1851/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2021, суддя в І інстанції Бездоля Ю.С., повний текст якого складено 05.11.2021 в м. Одесі

у справі №916/1851/21

за позовом: Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості

до відповідача: виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 32118,45 грн.

ВСТАНОВИЛА

У червні 2021 року Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення 32 118,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та невиконання відповідачем обов`язку відшкодувати суми виплаченого забезпечення та вартості соціальних послуг, наданих ОСОБА_1 , як безробітній, у зв`язку з поновленням останньої за рішенням суду на посаді начальника управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради з 21.07.2020.

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.10.2021 позовні вимоги Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості задоволено повністю. Стягнуто з виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради на користь Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття 32 118 грн. 45 коп. витрат на допомогу по безробіттю та 2270 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду сума виплаченого забезпечення та вартість наданих безробітному соціальних послуг утримуються із роботодавця, а тому, оскільки відповідач у справі є роботодавцем ОСОБА_2 , яку за рішенням адміністративного суду поновлено на роботі, то позивач має право на відшкодування на його користь грошових коштів в розмірі 32118,45 грн. за період з 21.08.2020 по 09.12.2020.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, виконавчий комітету Білгород-Дністровської міської ради звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Скаржник вважає, що суд неправильно установив обставини, які мають значення для вирішення справи та дійшов хибного висновку щодо доведеності позовних вимог, визнаючи недоведені обставини - доведеними, та як наслідок - виніс незаконне і необґрунтоване рішення, з порушенням норм процесуального права,

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що надаючи відповідь на відзив позивачем в якості додатку надано обґрунтований розрахунок, який створений позивачем вже після відкриття провадження по справі та який подано з пропущенням процесуальних строків, без належного клопотання про долучення до матеріалів справи та обґрунтуванням підстав неможливості його подання в строк визначений нормами ГПК України. Однак, такі обставини не враховані судом першої інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 у складі судді-доповідача: Бєляновського В.В., суддів-членів колегії: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради на рішення господарського суду Одеської області від 26.10.2021 у справі № 916/1851/21 та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Так в обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що у встановлений судом строк надав відповідь на відзив, до якого було додано обґрунтований розрахунок допомоги по безробіттю ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ Перехідні положення ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1851/21 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 у відставку.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 для розгляду справи №916/1851/21 за апеляційною скаргою виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради на рішення господарського суду Одеської області від 26.10.2021, визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2022 справу №916/1851/21 за апеляційною скаргою виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради на рішення господарського суду Одеської області від 26.10.2021 прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г. та визначено розгляд апеляційної скарги виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради на рішення господарського суду Одеської області від 26.10.2021 у справі № 916/1851/21 здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови №315-К від 20.07.2020 звільнено ОСОБА_1 з займаної посади - начальника управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради у зв`язку зі скороченням штату, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

21.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості з особистою заявою про надання статусу безробітного.

21.08.2020 на підставі поданої ОСОБА_1 заяви, відповідно до частини першої статті 43 Закону України "Про зайнятість", згідно з наказом Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості від 21.08.2020 № НТ200821 ОСОБА_1 було надано статус безробітного з 21.08.2020.

За заявою ОСОБА_1 від 21.08.2020 відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 22 та частини першої статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та згідно з наказом Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості від 21.08.2020 № НТ200821 їй було призначено виплату допомоги по безробіттю з 21.08.2020 по 15.08.2021.

У наступному, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №420/8061/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова Віктора Васильовича, Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження №315-К від 20.07.2020 року про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 грн. задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Білгород-Дністровського міського голови №315-К від 20.07.2020, за підписом ОСОБА_4 , про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради.

Стягнуто з Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 21.07.2020 по 28.10.2020 у розмірі 62440 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в 18286,10 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Розпорядженням міського голови Білгород-Дністровської міської ради №555-к від 10.12.2020 Про поновлення ОСОБА_1 на посаді та призначення на іншу посаду на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №420/8061/20, у зв`язку з тим, що рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 05.03.2020 №1152-УІІ Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради припинено шляхом реорганізації через приєднання до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради, а новостворений Департамент є правонаступником управління соціальної політики міської ради, керуючись п.20 ч. 4 ст. 42 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради з 21.07.2020; призначено ОСОБА_1 на посаду директора Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради (четверта категорія посад) (код КП 1229,3) як особу, зараховану до кадрового резерву на зазначену посаду, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом з 11.12.2020; присвоєно ОСОБА_1 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії посад з 11 грудня 2020 року; встановлено ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг як особі, стаж служби в органах місцевого самоврядування та інших державних органах якої перевищує 10 років та надбавку за виконання особливо важливої роботи; в межах затвердженого фонду оплати праці з урахуванням доплати за ранг та вислугу років, з 11 грудня 2020 року; визначено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 29 жовтня 2020 до 10 грудня 2020 року включно, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (зі змінами та доповненнями).

Наказом Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості від 12.02.2021 № НТ210212 припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п.1 ст. 45 Закону України Про зайнятість, п.1 ст. 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Наказом Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості від 12.02.2021 №НТ210212 безробітного ОСОБА_1 з 10.12.2020 знято з обліку у Центрі зайнятості у зв`язку з поновленням зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу та прийнято рішення повернути кошти за рахунок роботодавця у встановленому порядку відповідно до ст. 35 Закону України Про загальне державне страхування на випадок безробіття.

За період перебування ОСОБА_1 на обліку в Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості з 21.08.2020 по 09.12.2020 їй була нарахована та виплачена допомога по безробіттю в розмірі 32118,45грн., що підтверджується відповідною довідкою Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості №300 від 24.06.2021.

Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості з посиланням на приписи частини 4 статті 35 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття звернувся до міського голови виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради з листом від 16.02.2021 № 279/01-41/06, в якому викладав прохання сплатити суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у розмірі 31118,45 грн. безробітній ОСОБА_1 .

Проте, вказане звернення відповідачем залишено без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до п.п. 1, 18, 19 ч. 2 ст. 22 Закону України Про зайнятість населення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", управління майном; проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Положення абз. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачають, що фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, відповідно до статей 34, 35 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а роботодавець - зобов`язаний відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (наведений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 902/291/17).

Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" вказаного Закону функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, які здійснювалися органами державної служби зайнятості відповідно до цього Закону, починаючи з 2013 року покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2019 № 945 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин та звернення із позовом), завдання з реалізації державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття покладено на Державну службу зайнятості (далі - Служба).

За змістом пунктів 1-3 розділу ІІІ цього Положення Державний центр зайнятості, який є головною державною установою у централізованій системі державних установ Служби, виконує повноваження безпосередньо та через регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості, забезпечуючи, зокрема, надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення", а також стягнення відповідно до закону коштів Фонду, виплачених особам, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачених на надання соціальних послуг безробітним.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності" роботодавець - це юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (частина перша статті 4 Закону).

Таким чином, ключовою ознакою роботодавця в правовідносинах, що виникають у зв`язку із загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у т. ч. на випадок безробіття, зокрема для цілей відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в порядку статей 34, 35 вказаного Закону, є самостійне ведення таким суб`єктом розрахунків із застрахованими особами (подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 927/171/17).

Таким чином, судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивачем було виплачено звільненій відповідачем працівниці ОСОБА_1 допомогу по безробіттю за період з 21.08.2020 по 09.12.2020 в сумі 32118,45 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №420/8061/20 визнано протиправним та скасовано розпорядження Білгород-Дністровського міського голови №315-К від 20.07.2020, за підписом ОСОБА_4 , про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради.

Так як наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 визнано протиправним, тобто таким, що не відповідає вимогам закону, то згідно ч.4 ст.35, ч.1 ст.34 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у відповідача виник обов`язок щодо відшкодування позивачу суми витрат на допомогу по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 .

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених Білгород-Дністровським міськрайонним центром зайнятості позовних вимог та стягнув з відповідача 32118,45 грн витрат на допомогу по безробіттю.

Колегія суддів зауважує, що сума соціальної допомоги по безробіттю, виплачена позивачем та стягнення якої є предметом даного позову, підлягає відшкодуванню в порядку, встановленому статтями 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а виплати, що були присуджені на підставі рішення суду в порядку частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю, є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто види юридичної відповідальності відповідача перед позивачем та перед безробітнім, є різними, що не суперечить приписам ст. 61 Конституції України.

Аналогічна позиція щодо стягнення виплаченої допомоги по безробіттю з роботодавця міститься в постановах Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі №910/12913/17, від 22.03.2018р. у справі №914/913/17 та від 12.07.2018р. у справі №914/586/17.

Таким чином, допомога по безробіттю та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є різними видами відповідальності відповідача, оскільки мають різні правові підстави застосування.

Як зазначає Велика Палата у постанові від 09.07.2018р. у справі №914/1875/17 саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки. Вищевказана ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", покладена в основу даного позову, не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Також, відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного суду від 05.10.2020 у справі №906/1043/19 суд зазначає, що страховик має право на компенсацію з роботодавця виплачених страхових коштів у повному обсязі лише у випадку поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за судовим рішенням, яке набрало законної сили, оскільки право особи отримати допомогу по безробіттю за рахунок страхових коштів гарантується Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та його реалізація не залежить від дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства в частині визначення дати його звільнення чи причини звільнення, і саме на страховика покладено забезпечення виплати страхових коштів безробітному.

Судова колегія не приймає до уваги викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника, з огляду на таке.

Так, з метою обґрунтування заявлених позовних вимог до позовної заяви, окрім інших додатків, позивачем було надано іменну довідку від 24.06.2021 №300 за період з 21.08.2020 року по 09.12.2020 рік із зазначеннями сум нарахувань ОСОБА_1 як зареєстрованої безробітної в зазначений період по відповідним періодам нарахувань та загальної суми.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1851/21, також, серед іншого, запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив на позов, а також докази направлення відповіді на відзив відповідачам.

Відповідно до ст. 166 ГПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що 03.08.2021 на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості від відповідача надійшов відзив. В означеному відзиві, відповідач, серед іншого, зазначив про те, що позивачем під час звернення із позовом не надано обґрунтованого розрахунку заявлених позовних вимог.

Користуючись наданим судом правом, у визначений судом строк, Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості надав відповідь на відзив від 06.08.2021 №1153/01-41/05, в якому в якості додатку додатково було надано обґрунтований розрахунок допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 21.08.2020 року по 09.12.2020 рік, аналогічний періоду та сумі зазначеній в довідці від 24.06.2021 №300 наданої, як один із додатків, в обґрунтування заявлених позовних вимог до позовної заяви.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.10.2021 у справі №916/1851/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 27.04.2022.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.