РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2022Справа № 910/20667/21

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/20667/21

За позовом Фізичної особи - підприємця Цибульника Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА" (03087, м. Київ, вул. Пітерська, буд. 5-А; ідентифікаційний код: 42869331)

Про стягнення 368 249, 47 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Цибульник Сергій Михайлович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом в розмірі 368 249, 47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА" не виконало свої зобов`язання за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом №20-02-2020-1/2 від 20.02.2020 (далі - Договір), а саме товариством не сплачені орендні платежі та не здійснено обов`язковий викуп обладнання. Внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалася заборгованість у загальному розмірі 368 249, 47 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача 368 249, 47 грн. з яких: основний борг - 334 027, 00 грн. (з яких 295276,08грн. - викупна вартість електрозарядних пристроїв та 55566,00 грн. - орендна плата за користування такими пристроями) інфляційних втрат - 24 606, 65 грн. 3 % річних - 9 615, 82 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 5524 грн. та витрати на правову (професійну правничу) допомогу у розмірі 10000,00 грн.

20.12.2021 Господарський суд міста Києва залишив позовну заяву без руху, надав позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі - п`ять днів з моменту отримання вказаної ухвали.

28.12.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, яким позивач усунув недоліки позовної заяви встановлені ухвалою суду від 20.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 03087, м. Київ, вул. Пітерська, буд. 5-А.

На вказану адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 13.01.2022 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

14.02.2021 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 13.01.2022, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку не було вручене під час доставки, у зв`язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою (вибув).

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

З огляду на викладене, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 13.01.2022 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2020 між Фізичною особою-підприємцем Цибульником Сергієм Михайловичем (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА" (далі - орендар, відповідач) було укладено Договір № 20-02-2020-1/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування із зобов`язанням обов`язкового викупу майно (обладнання) (далі - об`єкт оренди), а саме: зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними в Акті прийому-передачі, та за ціною, що вказана в Специфікації, яка є додатком до цього Договору, у кількості 2 (дві) шт.

Відповідно до підп. 1.1.1 пункту 1.1 Договору загальна вартість об`єкта оренди (2 шт.), що вказана в Специфікації, становить 245 000,00 грн. що згідно з офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього Договору становить 10 000,00 дол. США.

За умовами пункту 2.1 Договору об`єкт оренди передається в оренду для використання за призначенням, а саме для зарядження електромобілів.

У пункті 3.1 Договору сторони погодили, що термін оренди складає 1 (один) рік з моменту прийняття об`єкта оренди, а саме до 21 лютого 2021.

За умовами пункту 6.1 Договору об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання відповідної специфікації об`єкта оренди.

У Додатку № 1 до Договору сторони погодили Специфікацію № 1, за змістом якої у строкове платне користування орендарю передано станції заряджання автомобілів змінного струму «Пристрої зарядні для автомобілів типу УЗЭ», код ДКПП 27.11.50-33.00, клас 1, введені в експлуатацію, модель АЕ-3, № 1170, за адресою: м. Київ, вул. Маяковського, 44А, "Sport Life" та пр-т. Генерала Ватутіна, 2т ТЦ "Sky Mall", загальною вартістю 10 000,00 дол. США.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, позивач передав відповідачу зарядні пристрої в новому й придатному до експлуатації стані, згідно зі Специфікацією № 1 до Договору.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розмір орендної плати за об`єкт, що орендується, у цілому складає 1,89 % в місяць від суми, яка вказана в підп. 1.1.1 пункту 1.1 Договору оренди.

Відповідно до п. 4.2 Договору орендна плата сплачується орендарем щомісяця шляхом перерахування відповідної суми на рахунок орендодавця з 15 по останній день місяця, тобто до 30 або 31 числа кожного місяця, наступного за звітним.

У пункті 5.1 Договору сторони погодили, що дія цього Договору припиняється внаслідок закінчення терміну його дії.

Офіційний курс НБУ станом на 21 лютого 2021 року становить: 27, 8461 грн. за 1 долар США.

Згідно з п. 8.1 Договору орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії Договору або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу або подання особисто під розписку про вручення повідомлення уповноваженій особі (працівнику) орендаря за реквізитами, визначеними у цьому Договорі, не пізніше ніж за 1 (один) місяць до дати обов`язкового викупу.

Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до орендаря після сплати ним орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього Договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентній 10 000,00 дол. США за офіційним курсом Національного банку України на день повернення коштів.

Відповідно до п. 10.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Позивач стверджує, що з березня 2020 року по лютий 2021 року відповідач не сплачував орендні платежі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 55566,00 грн.

За твердженнями позивача, на підставі пункту 8.1 Договору, ним було направлено на адресу відповідача Заяву від 19.01.2021 про виплату грошових коштів у рахунок викупу станції зарядження електромобілів у сумі, еквівалентній 10 000,00 дол. США, а також про погашення заборгованості по орендній платі, яка була отримана відповідачем, проте залишена ним без задоволення.

З огляду на викладене, позивач звернулася до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь: 278 461, 00 грн. обов`язкового викупного платежу і заборгованість з орендної плати в розмірі 55 566, 00 грн., а також 24 606, 65 грн. інфляційних втрат та 9 615, 82 грн. - 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є змішаним договором, що містить елементи договору оренди та договору купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання глав 54 та 58 Цивільного кодексу України, а також параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України. Згідно з частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене, у орендаря, у зв`язку з укладенням Договору та прийняттям в користування об`єкта оренди, виникло зобов`язання зі сплати орендної плати за весь час користування об`єктом оренди.

Суд встановив, що на підставі специфікації від 20.02.2020 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди - станції заряджання автомобілів змінного струму «Пристрої зарядні для автомобілів типу УЗЭ», код ДКПП 27.11.50-33.00, клас 1, введені в експлуатацію, модель АЕ-3, № 1170, відтак відповідач протягом передбаченого Договором строку оренди користувався орендованим у позивача обладнанням.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пунктів 4.1, 4.2 Договору, зобов`язання відповідача по сплаті орендної плати мало виконуватись щомісяця у гривні згідно з офіційним курсом НБУ на день виплати коштів у строк з 15 по останній день місяця - до 30 або 31 числа кожного місяця, наступного за звітним.

За приписами частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з інформацією з офіційного сайту НБУ, курс продажу 1 дол. США 29.02.2020 становив - 24,561 грн., 31.03.2020 - 28,06 грн, 30.04.2020 - 26,97 грн., 31.05.2020 - 26,91 грн., 30.06.2020 - 26,69 грн., 31.07.2020 - 27,69 грн., 31.08.27,47 грн., 30.09.2020 - 28,29 грн., 31.10.2020 - 28,44 грн., 30.11.2020 - 28,47 грн., 31.12.2020 - 28,27 грн., 31.01.2021 - 28,19 грн., 28.02.2021 - 27,93 грн.

Позивач, відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованості, визначив розмір орендної плати за один місяць - 4630,50 грн., виходячи із загальної вартості об`єкта оренди (10000 доларів США, що в еквіваленті на день укладення договору складало 245 000, 00 грн.), зазначеної в підп. 1.1.1 пункту 1.1 Договору, - грн * 1.89 %.

Разом з тим, позивач мав враховувати при обрахунку орендної плати офіційний курс НБУ за кожен місяць, зазначений судом вище, при обрахунку орендної плати, яка складала процентне відношення від ціни обладнання, що визначалась в залежності від ціни обладнання, перерахованої у гривню від ціни обладнання за офіційним курсом НБУ.

Проте, при здійсненні такого розрахунку у відповідності до умов договору ( п. 4.1) з огляду на встановлення ціни договору в гривні, однак з урахуванням ціни обладнання, яка встановлена в доларах США та перераховується згідно офіційного курсу валюти, сума орендних платежів є більшою, ніж визначено позивачем у позовній заві.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи ту обставину, що заявлена до стягнення з відповідача сума заборгованості з орендної плати не перевищує розміру орендної плати, який відповідач мав сплачувати відповідно до умов Договору, виходячи із заявлених позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості в розмірі 55566,00 грн. (245 000, 00 грн. *1,89), яка заявлена позивачем у позовній заяві.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача обов`язкового викупного платежу в сумі 278 461, 00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Аналогічні положення містить частина четверта статті 284 Господарського кодексу України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

З огляду на положення пунктів 3.1, 5.1 Договору, дія Договору припинилася у зв`язку із закінченням строку оренди - 21.02.2021, відтак, відповідно до пункту 8.1 Договору, відповідач мав викупити об`єкт оренди, за умови його письмового повідомлення позивачем не пізніше ніж за 1 (один) місяць до дати обов`язкового викупу. Суд встановив, що позивач надіслала на адресу відповідача

За твердженнями позивача, на підставі пункту 8.1 Договору, ним було направлено на адресу відповідача Заяву від 19.01.2021 про виплату грошових коштів у рахунок викупу станцій зарядження електромобілів у сумі, еквівалентній 10 000,00 дол. США на день перерахування коштів за офіційним курсом Національного банку України (за 2 шт.), а також про погашення заборгованості по орендній платі.

Заяву від 19.01.2021 про виплату грошових коштів у рахунок викупу станції зарядження електромобілів була отримана відповідачем (згідно з інформацією з офіційного сайту АТ "Укрпошта"), проте залишена ним без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з інформацією з офіційного сайту НБУ станом на 21 лютого 2021 року встановлено курс: 27, 8461 грн. за 1 долар США.

10 000 * 27, 8461 = 278 461 грн. - обов`язковий викупний платіж.

Відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, до стягнення з відповідача також підлягає обов`язковий викупний платіж у сумі 278 461 грн.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Так, на момент укладення Договору № 20-02-2020-1/2 від 20.02.20 вартість товару за офіційним курсом НБУ складала 245 000, 00 грн., а на момент направлення на адресу відповідача заяви від 19.01.2021 про виплату грошових коштів у рахунок викупу станції зарядження електромобілів у сумі, еквівалентній 10 000,00 дол. США, викупний платіж становив - 278 461, 00 грн.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість з орендної плати в розмірі 55 566,00 грн., обов`язковий викупний платіж у сумі 278 461, 00 грн., а також три відсотки річних у сумі 9615,82 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до наведеної норми суд покладає судовий збір на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 5137,32 грн. відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Щодо заявлених очікуваних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., то суд зазначає, що протягом часу розгляду справи позивачем не подано доказів понесення таких витрат та інших доказів, що підтверджують надання такої професійної правничої допомоги та її вартості. Більше того, в прохальній частині позовної заяви позивач обмежився фразою щодо покладення судових витрат на відповідача у справі, не зазначаючи точну суму інших судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Проте, в порушення вимог статті 126 ГПК України, позивачем не подано ні додатків договору про надання правничої допомоги (для дослідження їх змісту), зокрема п. 3.1 договору про надання ні детального опису проведених адвокатом робіт, ні актів виконаних робіт (п. 4 договору), які могли б підтвердити обсяг і вартість наданої правничої допомоги та понесених позивач витрат на адвокатські послуги, а отже заявлена позивачем сума витрата на професійну правничу допомогу не підтверджена належними доказами, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА" (03087, м. Київ, вул. Пітерська, буд. 5-А; ідентифікаційний код: 42869331) на користь Фізичної особи-підприємця Цибульником Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з орендної плати в розмірі 55 566,00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн 00 коп., обов`язковий викупний платіж у сумі 278 461, 00 грн. (двісті сімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят одна) грн 00 коп., 3 % річних - 9 615, 82 (дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять) грн 82 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 5137,32 (п`ять тисяч сто тридцять сім) грн. 32 коп.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат у розмірі 24606,65 грн. - відмовити.

4. Відмовити у покладенні витрат на адвоката у розмірі 10000,00 грн. на відповідача.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя? Г. П. Бондаренко - Легких