ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. Справа№ 910/3232/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

на додаткове рішення Господарського суду м. Києва

від 15.06.2021 (повний текст складено 17.06.2021)

у справі № 910/3232/21 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 10 432, 24 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва вiд 15.06.2021 у справі № 910/3232/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про ухвалення додаткового судового рішення у справі задоволено частково.

На підставі додаткового рішення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" підлягає стягненню 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В іншій частині заяви відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що стягнута судом сума витрат на професійну правничу допомогу суперечить принципу співмірності, є необґрунтованою та непропорційною з ціною позову, а відповідно до ч.6,7,9 ст. 129 ГПК України суд має право відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 вказаної статті. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Крім того, апелянт зазначає. що на адресу залізниці надійшло декілька однотипних позовних заяв ТОВ «Грейнсвард», ТОВ «СТЕП ТРАНС», ТОВ «ДСЛ Компані» із аналогічними вимогами, підготовлених та підписаних Я.В. Накоп`юком, по яких Господарським судом м. Києва відкрито провадження. На думку апелянта вказані у актах терміни виконання робіт є значно завищеними, а сума витрат на професійну правничу допомогу суперечить принципу співмірності, є необґрунтованою та непропорційною з ціною позову.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Позивач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу зазначає, що додаткове рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і додаткове рішення слід залишити без змін.

Позивач вважає, що посилання відповідача на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям розумності, не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, не підтвердженні жодними доказами, по суті є загальними фразами та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі № 910/3232/21 позов задоволено повністю.

На підставі рішення суду з Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 10432 грн. 24 коп. безпідставно списаних грошових коштів, а також 2270 грн. витрат зі сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач повідомляв, що належні докази на підтвердження судових витрат на правову допомогу в межах даної справи будуть подані ним, у порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення в справі.

07.06.2021 через відділ діловодства та документообігу суду першої інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" надійшло клопотання про розподіл судових витрат (направлена до суду та відповідачу в належний строк, установлений частиною 8 статті 129 ГПК України) з проханням відшкодувати йому за рахунок позивача 7000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, розмір яких визначено пропорційно задоволеним вимогам, з урахуванням приписів частини 4 статті 129 ГПК України.

В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначив, що між ним (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Право, бізнес, фінанси" (об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги від 04.01.2021 № 17-01, за яким клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу в усіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва вiд 15.06.2021 у справі № 910/3232/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» про ухвалення додаткового судового рішення у справі задоволено частково, з Акціонерного товариства «Українська залізниця» стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В іншій частині заяви відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами частин 3-5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, згідно частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Позивач у поданому 07.06.2021 клопотанні про розподіл судових витрат просив суд відшкодувати йому за рахунок відповідача 7000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу, розмір яких визначено пропорційно задоволеним вимогам.

В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначив, що між ним (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Право, бізнес, фінанси" (об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги від 04.01.2021 № 17-01 за яким клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу в усіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Копія зазначеного договору, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001243, виданого Радою адвокатів Черкаської області 16.12.2019, а також ордер серії СА №1008174, виданий «Адвокатським об`єданням «Право, бізнес і фінанси» адвокату Накоп`юк Ярославом Володимировичем ТОВ «Грейнсвард» на підставі договору про надання правової допомоги № 17-01 від 04.01.2021 були додані позивачем до позовної заяви (а.с. 45-49).

Пунктом 4.3 договору встановлено, що вартість наданих адвокатом послуг складає 1000 грн. за одну годину роботи.

На підтвердження обсягу та вартості послуг на професійну правничу допомогу позивачем надано акти виконаних робіт (наданих послуг), згідно яких Адвокатським об`єднанням надано правову допомогу, а саме акт від 09.02.2021 № 17-01/05 на суму 3500 грн. з терміном виконання 210 хвилин, акт від 04.06.2021 № 17-01/21 на суму 3500 грн. з терміном виконання 210 хвилин.

Як вбачаться з платіжних доручень, наданих позиваем, останнім сплачено Адвокатському об`єднанню "Право, бізнес, фінанси" у загальній сумі 7000 грн. згідно платіжних доручень від 09.02.2021 № 6426 на суму 3500 грн., від 04.06.2021 № 6504 на суму 3500 грн.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Крім того, за висновками Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

За статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Беручи до уваги ступінь складності справи, характер та обсяг наданих адвокатом позивача послуг, з урахуванням предмету позову, виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про покладення на позивача відшкодування відповідачу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., яка є розумною та обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що предметом спору в даній справі було стягнення грошових коштів у розмірі 10432,24 грн., що неправомірно списані відповідачем з особового рахунку позивача. У той же час, позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн., що є неспіврозмірним із ціною позову та складністю даної справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" та покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн, що є пропорційним предмету спору та значенням справи для сторін.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 910/3232/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 15.06.2021 у справі № 910/3232/21 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 15.06.2021 у справі № 910/3232/21 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3232/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська