ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" квітня 2022 р. Cправа № 902/904/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Сідлецької Ю.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Донецького національного університету імені Василя Стуса (вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21021)

до: Фізичної особи - підприємця Бородій Ліни Василівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 98250,81 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Донецького національного університету імені Василя Стуса з вимогами до Фізичної особи - підприємця Бородій Ліни Василівни про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в загальному розмірі 98 250,81 грн., що утворилась у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договорами суборенди нежитлових приміщень № 30-09/17 від 30.09.2017, № 30-08/20 від 01.01.2021; Договорами про відшкодування комунальних послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії № 02-10/17 від 30.09.2017, № 01-02/20 від 01.01.2021 та Договорами про відшкодування комунальних послуг з постачання пари та гарячої води (теплова енергія) № 01-10/17 від 30.09.2017, №01-03/20 від 01.01.2021. Також позивач просить покласти на відповідача понесені ним судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 30.09.2017 між Донецьким національним університетом імені Василя Стуса (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Бородій Ліною Василівною (суборендар) укладено Договір №30-09/17 суборенди нежитлових приміщень зі строком його дії до 30.08.2020.

01.01.2021 сторонами продовжено дію вищезазначеного Договору шляхом укладення Договору №30-08/20 суборенди нежитлових приміщень на тих самих умовах.

Пунктом п.3.1. Договору визначено, що суборендар сплачує орендну плату за користування приміщенням зазначеним в п.1.1. Договору в розмірі 3076,74 гривень в місяць, в тому числі ПДВ 20%. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця.

Відповідно до п.3.4. Договору, орендна плата сплачується у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендаря не пізніше 25 числа поточного розрахункового місяця.

В порушення положень Договору, відповідач, починаючи з березня 2020 року припинив в повному обсязі здійснювати оплату орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті орендної плати за період з 25.03.2020 по 25.08.2021 в сумі 39164,14 грн.

Окрім того позивач зазначає, що відповідно до положень п.3.2 Договору між позивачем та відповідачем були укладені відповідні Договори про відшкодування комунальних послуг.

Відповідно до п.1.1. та 3.5. Договору про відшкодування комунальних послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії від 30.09.2017 №02-10/17 та Договору про відшкодування комунальних послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії від 01.01.2021 №01-02/20, суборендар не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, відшкодовує Орендарю витрати за спожиту електроенергію та послуги із забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії, які Орендар сплачує власнику мереж.

Проте, зобов`язання за зазначеними Договорами відповідачем виконувались неналежним чином, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 54766,28 грн, з яких: 40712,29 грн відшкодування послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії за період 10.01.2021 по 06.09.2021;

12894,46 грн відшкодування послуг з постачання пари та гарячої води за період 10.01.2021 по 06.09.2021;

1159,53 грн відшкодування послуг з водопостачання та водовідведення за період 10.01.2021 по 06.09.2021.

Ухвалою суду від 13.09.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/904/21 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 13.10.2021.

07.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 05.10.2021 (вх. № 01-34/9021/21), де відповідач заперечує щодо нарахування позивачем пені, інфляційних та трьох процентів річних посилаючись на обмеження пов`язані з карантином. Поряд з цим вказує про внесення у вересні 2021 року плати за електроенергію в розмірі 8092,14 грн, теплову енергію в розмірі 5028,10 грн, орендної плати в розмірі 12423,86 грн та відшкодування індексу інфляції в розмірі 2148,20 грн..

Заперечує відповідач і щодо розміру витрат на правову допомогу, які заявлені у позовній заяві в розмірі 10 000,00 грн., посилаючись на те, що представником позивача не вживались заходи досудового врегулювання спору, позовна заява структурно є не складною, а тому на її складання витрачено не багато часу.

Також відповідач зазначає, що планує понести витрати зі сплати витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

При розгляді справи 13.10.2021 представником позивача подано до суду відповідь на відзив б/н від 13.10.2021 (вх. № 01-34/9186/21), яка протокольною ухвалою від 13.10.2021 залишена судом без розгляду.

За результатами судового засідання 13.10.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 13.10.2021 про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 23.11.2021.

22.11.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання б/н від 22.11.2021 (вх. № 01-34/10394/21) скріплене електронним цифровим підписом представника відповідача - адвоката Чернілевської Р.В. про поновлення процесуального строку на подання письмових доказів та долучення їх до матеріалів справи.

У визначену судом дату (23.11.2021) судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Матвійчука В.В. на лікарняному, за закінченням якого ухвалою суду від 20.12.2021 підготовче засідання призначено на 18.01.2022, про що учасників справи повідомлено в порядку визначеному ст.ст.120, 121 Господарського процесуального кодексу України. Одночасно судом розглянуто клопотання відповідача б/н від 22.11.2021 (вх. № 01-34/10394/21) за результатом чого поновлено відповідачу процесуальний строк для подання доказів у справі та долучено їх до матеріалів справи.

18.01.2022 на адресу суду надійшло клопотання № б/н від 18.01.2022 (вх. № 01-34/486/22) за підписом представника відповідача - адвоката Чернілевської Р.В. про поновлення процесуального строку на подання письмових доказів та долучення їх до матеріалів справи.

За результатами судового засідання 18.01.2022 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 18.01.2022 про задоволення клопотання представника відповідача № б/н від 18.01.2022 (вх. № 01-34/486/22) про поновлення процесуального строку для подання доказів у справі; поновлено відповідачу процесуальний строк для подання доказів у справі та долучено їх до матеріалів справи; оголошено перерву в судовому засіданні до 08.02.2022.

08.02.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання № б/н від 08.02.2022 (вх. № 01-34/1230/22) скріплене електронним цифровим підписом представника відповідача - адвоката Чернілевської Р.В. в якому відповідач зазначає, що станом на 06.09.2021 остаточна заборгованість складається з орендної плати в розмірі 12040,11 грн. та з електропостачання та забезпечення технічної можливості подачі електричної енергії в розмірі 5724,91 грн. Заборгованість по постачанню пари та гарячої води, водопостачання та водовідведення відсутня. 05.02.2022 відповідачем сплачено 5724,91 грн. за електричну енергію. Посилаючись на погашення заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 27124,03 грн., заборгованості з відшкодування послуг електропостачання та забезпечення технічної можливості постачання електричної енергії в розмірі 40712,29 грн., заборгованості з відшкодування послуг постачання пари та гарячої води в розмірі 12894,46 грн., заборгованості по відшкодуванню послуг з водопостачання та водовідведення в розмірі 1159,53 грн., відповідач просить закрити провадження у справі в цій частині. На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на довідку про стан заборгованості за період з 25.03.2020 по 06.09.2020 та дублікат чеку від 07.02.2022, які просить долучити до матеріалів справи, поновивши пропущений процесуальний строк на подання доказів.

08.02.2022 до суду подано клопотання № б/н від 08.02.2022 (вх. № 01-34/1252/22) за підписом представника позивача - адвоката Турченка Є.І., де позивач вказує, що після відкриття провадження у справі відповідачем було частково погашено заявлені позовні вимоги, і станом на 08.02.2022 за останнім рахується лише заборгованість по відшкодуванню орендної плати в розмірі 12040,11 грн. На підтвердження наведеного позивач надає довідку № 142/01-03/18 від 07.02.2022 про стан заборгованості ФОП Бородій Л.В., та клопоче про визнання поважними причини пропуску строків подання доказів. Також позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 08.02.2022 за Договором про надання правової допомоги № 14-01/2020 від 21.01.2020.

Розглянувши в судовому засіданні 08.02.2022 подані представниками сторін клопотання, суд, виходячи з пояснень представників, з метою повного та всебічного розгляду справи, дійшов висновку про поновлення відповідачу строку для подання доказів та визнання поважними причини пропуску позивачем строку для подання доказів, долучивши подані учасниками докази до матеріалів справи та прийнявши їх до розгляду.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 03.03.2022, про що 08.02.2022 постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 03.03.2022, з підстав введення в Україні воєнного стану та відсутність позиції учасників справи щодо можливості розгляду справи за відсутності їх представників, розгляд справи по суті відкладено на 05.04.2022.

04.04.2022 на електронну адресу суду надійшов лист №б/н від 04.04.2022 скріплений електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Турченка Є.І. про розгляд справи за відсутності позивача за наявними матеріалами справи. Також представником позивача подано заяву про вирішення питання про стягнення судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, надавши позивачу строк для подання відповідних доказів.

На визначену судом дату представники сторін не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, ухвалою суду від 03.03.2022, яка направлена електронні адреси учасників.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів для повідомлення учасників час та місце судового слухання.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 05.04.2022 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2017 між Донецьким національним університетом імені Василя Стуса (позивач, за Договором Орендар) та Фізичною особою - підприємцем Бородій Ліною Василівною (відповідач, за Договором Суборендар) укладено Договір суборенди нежитлових приміщень № 30-09/17. (надалі Договір суборенди)

Згідно з предметом Договору суборенди Орендар передає, а Суборендар приймає у тимчасове платне користування на підставі Дозволу виконавчого комітету Вінницької міської ради № 835 від 19.09.2017 вбудовані приміщення загальною площею 136,89 м2: перший поверх будівлі (літ. А): № 1008 - № 1012, (з урахуванням площ загального користування) за адресою: 21021, м. Вінниця, вул. 600-річчя, 21.

Майно, що орендується, знаходиться у володінні та користуванні Орендаря у відповідності до Договору оренди приміщень/будівель,споруд/ № 2-063 від 31 серпня 2017 року, укладеного між Орендарем і виконавчим комітетом Вінницької міської ради, названим у подальшому «Орендодавець». (п. 1.2. Договору суборенди)

Приміщення передається в суборенду для розміщення їдальні (без здійснення продажу товарів підакцизної групи). (п. 1.3. Договору суборенди)

За змістом п. 2.1. Договору суборенди передавання майна в суборенду здійснюється за відповідним актом прийому-передачі, де має бути зазначений стан майна.

Відповідно до п. 3.1. Договору суборенди Суборендар сплачує орендну плату за користування приміщенням зазначеним в п.1.1. Договору, розмір якої визначений згідно з Розрахунком орендної плати до Договору № 2-063 від 31 серпня 2017 року у розмірі 3 076 грн. 74 коп. / місяць (три тисячі сімдесят шість грн. 74 коп.) у т.ч. ПДВ 20%. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції.

Пунктом 3.2. Договору суборенди сторони визначили, що крім орендної плати Суборендар здійснює компенсацію витрат Орендаря на оплату комунальних послуг з водопостачання та водовідведення, постачання пари та гарячої води (теплової енергії), електроенергії та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії, які Орендар сплачує власнику мереж. Компенсація здійснюється на підставі Договору укладеного між Сторонами.

Крім відшкодування комунальних послуг з водопостачання та водовідведення Суборендар відшкодовує Орендарю Рентну плату за спеціальне використання води на підставі ст. 255 Податкового кодексу України. (п. 3.3. Договору суборенди)

Згідно п. 3.4. Договору суборенди орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендаря не пізніше 25 числа поточного розрахункового місяця.

Орендна плата нараховується з моменту підписання акта прийому-передачі об`єкта суборенди. (п. 3.5. Договору суборенди)

Своєчасно несплачені Суборендарем суми орендної плати стягуються за весь період заборгованості з пенею в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. (п. 3.6. Договору суборенди)

Відповідно до п. 7.1. Договору суборенди Договір вступає в дію з 30.09.2017 та діє до 30.08.2020 включно.

На виконання умов Договору суборенди, Орендар передав, а Суборендар прийняв в оренду об`єкт оренди, що підтверджується Актом приймання-передачі від 30.09.2017.

01.01.2021 між сторонами укладено Договір суборенди нежитлових приміщень № 30-08/20 яким продовжено дію вищезазначеного Договору суборенди нежитлових приміщень на тих самих умовах, зі строком дії з 30.08.2020 до 30.07.2023.

Цією ж датою сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення до Договору суборенди нежитлових приміщень № 30-08/20 від 01.01.2021.

За доводами позивача, відповідач з березня 2020 року припинив в повному обсязі здійснювати оплату орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті орендної плати за період з 25.03.2020 по 25.08.2021 в сумі 39164,14 грн, в розрізі по актам прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт):

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24537/20-41 від 29.12.2020 по відшкодуванню орендної плати за період з 01.03.2020 по 31.07.2020 на суму 15 600,60 грн.;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24539/20-41 від 29.12.2020 по відшкодуванню індексу інфляції за період з 01.03.2020 по 03.07.2020 на суму 2 148,20 грн.;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24602/21-44 від 11.02.2021 по відшкодуванню видатків щодо орендної плати за період з 01.02.2021 по 28.02.2021 на суму 3 076,74 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24626/21-44 від 24.02.2021 по відшкодуванню індексу інфляції щодо коригування орендної плати за період з 01.02.2021 по 28.02.2021 на суму 868,83 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24633/21-44 від 05.03.2021 по відшкодуванню видатків щодо орендної плати за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 на суму 3 076,74 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24679/21-44 від 25.03.2021 по відшкодуванню індексу інфляції щодо коригування орендної плати за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 на суму 908,28 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24725/21-44 від 13.04.2021 по відшкодуванню видатків щодо орендної плати за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 на суму 3 076,74 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24736/21-44 від 28.04.2021 по відшкодуванню індексу інфляції щодо коригування орендної плати за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 на суму 976,04 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24786/21-44 від 26.05.2021 по відшкодуванню індексу інфляції щодо коригування орендної плати за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 на суму 1 004,41 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24824/21-44 від 16.06.2021 по відшкодуванню видатків щодо орендної плати за період з 01.06.2021 по 30.06.2021 на суму 3 076,74 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24830/21-44 від 29.06.2021 по відшкодуванню індексу інфляції щодо коригування орендної плати за період з 01.06.2021 по 30.06.2021 на суму 1 057,46 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24913/21-44 від 02.09.2021 по відшкодуванню видатків щодо орендної плати за період з 01.07.2021 по 31.07.2021 на суму 3 076,74 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24912/21-44 від 02.09.2021 по відшкодуванню індексу інфляції щодо коригування орендної плати за період з 01.07.2021 по 31.07.2021 на суму 247,53 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24914/21-44 від 02.09.2021 по відшкодуванню індексу інфляції щодо коригування орендної плати за період з 01.08.2021 по 31.08.2021 на суму 1 069,87 грн..

Як зазначено вище, пунктом 3.2. Договору суборенди узгоджено, що крім орендної плати Суборендар здійснює компенсацію витрат Орендаря на оплату комунальних послуг з водопостачання та водовідведення, постачання пари та гарячої води (теплової енергії), електроенергії та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії, які Орендар сплачує власнику мереж. Компенсація здійснюється на підставі Договору, укладеного між Сторонами.

Крім відшкодування комунальних послуг з водопостачання та водовідведення Суборендар відшкодовує Орендарю Рентну плату за спеціальне використання води на підставі ст. 255 Податкового кодексу України. (п. 3.3. Договору суборенди)

На виконання вищезазначеного, між позивачем та відповідачем були укладені наступні Договори:

Договір про відшкодування комунальних послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії № 02-10/17 від 30.09.2017 строк дії якого продовжено до 30.07.2023 відповідно до Договору про відшкодування комунальних послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії № 01-02/20 від 01.01.2021;

Договір про відшкодування комунальних послуг з постачання пари та гарячої води (теплова енергія) №03-10/17 від 30.09.2017 строк дії якого продовжено до 30.07.2023 відповідно до Договору про відшкодування комунальних послуг з постачання пари та гарячої води (теплова енергія) № 01-03/20 від 01.01.2021;

Договір про відшкодування комунальних послуг з водопостачання та водовідведення № 01-01/20 від 01.01.2021.

Відповідно до п.1.1. та 3.5. Договору про відшкодування комунальних послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії, Суборендар не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, відшкодовує Орендарю витрати за спожиту електроенергію та послуги із забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії, які Орендар сплачує власнику мереж.

Згідно п. 3.1. зазначеного Договору, розмір плати за комунальні послуги (електроенергію) встановлюється за цінами постачальника, на підставі виставлених актів виконаних робіт та рахунків ВАТ "АК Вінницяоблернего" (з 30.08.2020 КП «Вінницький муніципальний центр інновацій») і визначається виходячи з кількості отриманих послуг. Щомісячні платежі проводяться згідно актів виконаних робіт та рахунків.

Пунктом 3.2. цього Договору визначено, що розмір плати за послуги з технічної можливості передачі електричної енергії визначається на підставі виставлених актів виконаних робіт та рахунків ДП "Вінницький завод Кристал" (з 30.08.2020 КП «Вінницький муніципальний центр інновацій») пропорційно займаній площі. Щомісячні платежі проводяться згідно актів виконаних робіт та рахунків.

Вартість комунальних послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії відповідно до Актів прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за період з 10.01.2021 по 06.09.2021 (а.с. 38-50) склала 40 712,29 грн.

Відповідно до п.1.1 та 3.4 Договору про відшкодування комунальних послуг з постачання пари та гарячої води (теплова енергія), Суборендар не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, відшкодовує Орендарю спожиті комунальні послуги з постачання пари та гарячої води (теплова енергія).

Згідно п. 3.1. зазначеного Договору, розмір плати за комунальні послуги з постачання теплової енергії встановлюється за цінами постачальника КП «Вінницяміськтеплоенерго» і визначається виходячи з кількості отриманих послуг. Щомісячні платежі проводяться згідно актів виконаних робіт та рахунків.

Вартість комунальних послуг з постачання пари та гарячої води (теплова енергія) відповідно до Актів прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за період з 10.01.2021 по 06.09.2021 (а.с. 53-57) склала 12 894,46 грн.

Відповідно до п.1.1 та 3.4 Договору про відшкодування комунальних послуг з водопостачання та водовідведення, Суборендар не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, відшкодовує Орендарю спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення.

Згідно п. 3.1. зазначеного Договору, розмір плати за комунальні послуги (водопостачання та водовідведення) встановлюється за цінами постачальника (КП «Вінницяоблводоканал») і визначається виходячи з кількості отриманих послуг. Щомісячні платежі проводяться згідно актів виконаних робіт та рахунків.

Вартість комунальних послуг з водопостачання та водовідведення відповідно до Актів прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за період з 10.01.2021 по 06.09.2021 (а.с.59-64) склала 1 159,53 грн.

За доводами позивача, відповідач, з березня 2020 року припинив сплату орендної плати та відшкодування комунальних послуг, і станом на 06.09.2021 заборгованість останнього становить:

39164,14 грн заборгованість зі сплати орендної плати;

40712,29 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії;

12894,46 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з постачання пари та гарячої води;

1159,53 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з водопостачання та водовідведення.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Між сторонами виникли зобов`язання, які мають правову природу договору про оренду майна а, відтак, правовідносини, які виникли у зв`язку з його виконанням регулюються положеннями глави 58 ЦК України, глави 30 ГК України.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч.ч. 1, 4 ст.286 ГК України).

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного Договору суборенди сторонами складено та підписано відповідні акти приймання-передачі приміщення від 30.09.2017 та від 01.01.2021, за якими позивачем передано, а відповідачем прийнято нежитлові приміщення, загальною площею 136,89 кв.м., перший поверх (літ. А): №1008 - №1012 (з урахуванням площ загального користування) за адресою: 21021, м. Вінниця, вул. 600-річчя, 21.

Відтак, позивачем зобов`язання за Договором суборенди виконано шляхом передачі в оренду відповідачу обумовленого договором нерухомого майна.

Тоді як відповідачем, в період з 25.03.2020 по 25.08.2021 не вносились орендні платежі, і станом на 06.09.2021 заборгованість по орендній платі, за розрахунком позивача, складає 39 164,14 грн.

Окрім того, станом на 06.09.2021 відповідачем не відшкодовано позивачу комунальні послуги за Договором про відшкодування комунальних послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії, Договором про відшкодування комунальних послуг з постачання пари та гарячої води (теплова енергія) та Договором про відшкодування комунальних послуг з водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 54 766,28 грн, з яких:

40712,29 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії;

12894,46 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з постачання пари та гарячої води;

1159,53 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з водопостачання та водовідведення.

Поряд з цим, після відкриття провадження у даній справі відповідачем частково сплачено:

27 124,03 грн заборгованості по орендній платі;

40712,29 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії;

12894,46 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з постачання пари та гарячої води;

1159,53 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з водопостачання та водовідведення.

Зазначене підтверджується довідкою позивача № 142/01-03/18 від 07.02.2022.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування та є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

У п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною) роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, провадження у справі в частині стягнення: 27 124,03 грн заборгованості по орендній платі; 40712,29 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з електропостачання та забезпечення технічної можливості передачі електричної енергії; 12894,46 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з постачання пари та гарячої води; 1159,53 грн заборгованість по відшкодуванню послуг з водопостачання та водовідведення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Станом на день ухвалення рішення в даній справі, позивач підтримує позовні вимоги по відшкодуванню заборгованості по орендній платі в розмірі 12 040,11 грн.

При цьому відповідач, посилаючись на лист Вінницької міської ради № 01-00-011-70639 від 22.10.2021, заперечує проти сплати орендної плати за період квітень, травень 2020 року та січень 2021 року за використання вбудованих приміщень загальною площею 6866,28 кв. м. (включено перший поверх, приміщення 1008-1012) будівлі літ А за адресою м. Вінниця, вул. 600-річя, 21.

Так, за змістом листа Вінницької міської ради № 01-00-011-70639 від 22.10.2021, на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1155 від 11.06.2020 Донецький національний університет імені Василя Стуса звільнено від виконання зобов`язань в частині сплати орендної плати, неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних за період з 01.04.2020 по 31.05.2020 за використання вбудованих приміщень загальною площею 6866,28 кв. м. (включено перший поверх, приміщення 1008-1012) будівлі літ А за адресою м. Вінниця, вул. 600-річя, 21.

Також в листі зазначено, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1662 від 08.07.2021 Донецький національний університет імені Василя Стуса звільнено за січень 2021 року від виконання зобов`язань в частині сплати орендної плати, неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних за використання вбудованих приміщень загальною площею 6866,28 кв.м. (включено перший поверх, приміщення №1008-1012) будівлі літ А за адресою м. Вінниця, вул. 600-річя, 21.

Наведеним стверджується, що позивач не сплачував за квітень 2020 року, травень 2020 року та січень 2021 року орендну плату за приміщення, до загального переліку яких входять приміщення, передані в суборенду відповідачу.

Як зазначає відповідач, позивач заявляє до стягнення з відповідача суму орендної плати: за квітень 2020 року в розмірі 3076,74 грн; за травень 2020 року в розмірі 3076,74 грн; за січень 2021 року в сумі 2148,20 грн.

Поряд з цим, відповідно до наявних в матеріалах справи актів прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) позивачем нараховано орендну плату, з поміж іншого, за квітень та травень 2020 року. Тоді як за січень 2021 року акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) матеріали справи не містять, і відповідно орендна плата за вказаний період не ввійшла до позовних вимог в даній справі.

За наведеного, суд зважає на заперечення відповідача в частині безпідставного нарахування орендної плати за квітень та травень 2020 року, в решті заперечення відповідача суд відхиляє.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин.

Відповідно до приписів частин четвертої, шостої статті 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 ГК України, частин четвертої та шостої статті 762 ЦК України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19" від 16 червня 2020 року № 692-IX, який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в такій редакції: "14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді".

У постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №910/8040/20 викладено такі висновки щодо питання застосування приписів частини шостої статті 762 ЦК України у контексті пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: "у частині шостій статті 762 ЦК України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження".

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відтак, для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Тобто, відповідач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили, тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №914/1248/18, №914/2264/17, №910/13158/20.

При цьому звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

За доводами відповідача, з березня 2020 року мав місце початок карантину, внаслідок чого студенти Донецького національного університету імені Василя Стуса були переведені на дистанційну форму навчання, що негативно вплинуло на прибуток відповідача.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 (зі змінами, внесеними постановою № 343 від 04.05.2020), якою внесено зміни до постанови від 11.03.2020 №211, заборонено 12 березня 2020 р. по 22 травня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення.

Суд зважає на положення п. 1.3. Договору суборенди, за змістом якого приміщення передається в суборенду для розміщення їдальні.

Відтак, дія постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України 02.04.2020 №255 та в інших редакціях, що діяли в спірний період) розповсюджується на відповідача, та забороняла йому проводити свою господарську діяльність в період з 12.03.2020 по 22.05.2020 з використанням орендованого майна з метою визначеною договором оренди.

Одночасно суд зважає на положення постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" №611 від 15.07.2020, якою врегульовані деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном.

За змістом пункту 2 додатку № 2 до Постанови № 611 "Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків", до цього переліку включено вітчизняні юридичні і фізичні особи, що є суб`єктами малого підприємництва, фізичні особи, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (зокрема в аеропортах).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Оскільки Постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, суд дійшов висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України на час дії карантину, з огляду на предмет Договору суборенди, зважаючи на звільнення Орендаря від сплати орендної плати в період квітень, травень 2020 року, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем орендної плати за Договором суборенди за вказаний період.

З огляду на наведене, виходячи з розміру орендної плати, погодженої сторонами в актах прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 24537/20-41 та 24539/20-41 від 29.12.2020, позовні вимоги в частині стягнення 7 059,52 грн. є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором суборенди, позивачем заявлено до стягнення 1232,20 грн. пені, 840,66 грн. 3% річних та 2247,53 грн. інфляційних втрат.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 1232,20 грн пені за період з 01.01.2021 по 06.09.2021, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати в договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п. 3.6. Договору суборенди своєчасно несплачені Суборендарем суми орендної плати стягуються за весь період заборгованості з пенею в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Разом з тим, пункт 3.6 Договору суборенди не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Отже, умову, передбачену у пункті 3.6. Договору суборенди неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верхового Суду від 15.11.2019 у справі № 904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19.

До того ж суд зважає на положення ст. 253 Цивільного кодексу України де визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З долученого до матеріалів справи розрахунку слідує, що позивачем здійснено нарахування пені за зобов`язаннями за січень, лютий 2021 року за межами строку, встановленого ч. 6 ст. 236 ГК України. До того ж суд зауважує, що при нарахуванні пені позивачем включено в період прострочення останній день виконання зобов`язання.

Здійснивши власний розрахунок пені судом отримано суму пені в розмірі 1 164,17 грн. (розрахунок додається)

За наведеного, вимога позивача про стягнення 1232,20 грн пені підлягає частковому задоволенню, в сумі 1164,17 грн.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 2247,53 грн інфляційних втрат за період з 25.03.2020 по 31.07.2021 та 840,66 - 3% річних за період з 25.03.2020 по 25.07.2021, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом виявлено помилку у визначенні дати прострочення виконання зобов`язання, включивши в такий період останній день його виконання.

За перерахунком суду розмір 3 % річних за період з 26.03.2020 по 25.07.2021 складає 839,10 грн., інфляційних втрат за період з 26.03.2020 по 31.07.2021 складає 2007,49 грн. (розрахунки додаються)

За наведеного, вимоги позивача про стягнення 840,66 грн. - 3% річних та 2247,53 грн. інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, у визначених судом розмірах.

У відповідності до статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 3 та 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин справи, колегія суддів зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає з статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Також Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з підстав наведених вище.

Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено 2 270,00 грн судового збору (платіжне доручення № 1916 від 02.09.2021)

Частиною 4 статті 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

В даному випадку, оскільки провадження у справі підлягає закриттю внаслідок відсутності предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 81 890,31 грн. боргу, позивач має право на повернення з бюджету сплаченого судового збору в розмірі 1 892,00 грн.

На відповідача покладається судовий збір в розмірі 207,74 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, з урахуванням заявлення позивачем та відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, докази на понесення яких станом на день ухвалення рішення матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про встановлення сторонам 5-ти денного строку для подання відповідних доказів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення, з призначенням судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Бородій Ліни Василівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Донецького національного університету імені Василя Стуса (вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21021; ) 4 980 грн. 59 коп. - боргу зі сплати орендної плати; 1164 грн. 17 коп. - пені; 2007 грн. 49 коп. - інфляційних втрат; 839 грн. 10 коп. - 3% річних та 207 грн. 74 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 81 890,03 грн. боргу зі сплати орендної плати та відшкодування комунальних платежів закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 221 ГПК України для вирішення питань про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 20.04.2022 о 12:00 год.

Для подання суду доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу встановити сторонам строк п`ять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення. Зобов`язати сторін у цей же строк надіслати один одному належним чином завірені копії вказаних доказів.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на наступні електронні адреси: позивача - , представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, представника відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 14 квітня 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21021)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)