РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2022Справа № 910/20488/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус-Алко»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Фуд»

про стягнення 24797,27 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрус-Алко» (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Фуд» (далі - Відповідач) 24442,14 грн заборгованості за поставлену у квітні 2021 року за договором поставки № П-8 від 01.06.2017 (далі - Договір) продукцію, а також 355,13 грн трьох процентів річних нарахованих за прострочення оплати цієї продукції.

Відповідач позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що поставлену у спірний період продукцію він оплатив. А неоплаченою є продукція, що не була реалізована покупцям магазину та підлягала поверненню назад позивачу за умовами Договору.

Відповідач наголосив на тому, що він у листопаді 2021 року звертався до Позивача із вимогою про повернення нереалізованої продукції на загальну суму 21942,84 грн. До цієї вимоги були додані копії накладних на повернення із зазначенням в них товару, який підлягає поверненню, його ціни та реквізитів видаткових накладних, за якими він був поставлений Позивачем. Однак, останній цю вимогу не виконав, і зазначену продукцію не вивіз. А тому Відповідач застосував до Позивача передбачену пунктом 5.8 Договору оперативно-господарську санкцію у вигляді призупинення оплати за отриманий Товар.

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти тверджень Відповідача про відсутність у останнього обов`язку оплатити отриману продукцію, оскільки за умовами пунктів 4.3, 4.4 Договору строк оплати її настав. Долучені Відповідачем накладні від 22.11.2021 на повернення товару не є належними доказами повернення, позаяк жодною із сторін не підписані, а сама продукція не повернута.

Заперечень на відповідь на відзив відповідачем надано не було.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2017 між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Покупець) було укладено Договір, відповідно до якого (з урахуванням протоколу розбіжностей №1) Позивач зобов`язувався постачати і передавати у власність Відповідача, а останній зобов`язувався прийняти і оплати на умовах DDP (згідно з правилами Інкотермс в редакції 2010 року) за адресами згідно з Додатком № 2 до даного Договору відповідну продукцію (далі - Товар), згідно із замовленням Покупця та товаро-супровідною документацією, які складають невід`ємну частину цього Договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.15 Договору перехід права власності на Товар відбувається в момент підписання уповноваженими особами Покупця товарної або товарно-транспортної накладної.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що оплата за Товар здійснюється протягом 60 календарних днів від дати поставки/дати реалізації товару покупцям магазину.

Зобов`язання Покупця по сплаті Товару вважаються виконаними з моменту списання коштів з його банківського рахунку, а при проведенні взаємозаліку між Сторонами - з дати проведення взаємозаліку (пункт 4.4 Договору).

Згідно з пунктом 4.5 Договору (у редакції протоколу розбіжностей №1) при досягненні сторонами інших умов та строків оплати, ніж передбачено пунктом 4.3, Сторони підписують про це Додаткову угоду до Договору.

Сторонами, з урахуванням положень пункту 8.1 Договору, не заперечується факт того, що у спірний період Договір був діючим.

Позивач зазначає, що після укладання Договору Відповідач тривалий час належним чином виконував свої зобов`язання щодо прийняття і оплати поставленого Позивачем на його адресу Товару. Зокрема, Відповідач, з урахуванням черговості оплати за раніше поставлений Товар, усі поставки, які були здійснені на його користь у строк до 16.04.2021 оплатив. Однак, після зазначеної дати припинив оплату Товару, який був поставлений після цієї дати.

Так, на виконання умов Договору Позивач у період з 16.04.2021 до 30.04.2021 поставив, а Відповідач прийняв у власність Товар (алкогольні напої в асортименті) на загальну суму 24957 грн, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних: № Б-БР011550 від 16.04.2021, № Б-БР011552 від 16.04.2021, № Б-БР011553 від 16.04.2021 (з урахуванням акта про невідповідність постачання від 16.04.2021), № Б-БР011555 від 16.04.2021, № Б-БР011557 від 16.04.2021, № Б-БР011551 від 17.04.2021, № Б-БР012404 від 23.04.2021, № Б-БР012407 від 23.04.2021, № Б-БР012409 від 23.04.2021, № Б-БР012406 від 24.04.2021, № Б-БР012408 від 24.04.2021, № Б-БР013303 від 30.04.2021, № Б-БР013304 від 30.04.2021, № Б-БР013305 від 30.04.2021, № Б-БР013306 від 30.04.2021, № Б-БР013307 від 30.04.2021, № Б-БР013308 від 30.04.2021, а також не заперечується Відповідачем.

У вказаних видаткових накладних міститься перелік та найменування поставленого Відповідачу Товару, а також зазначено штрих-код кожного виду найменування Товару.

Позивач зазначає, що вказаний Товар (з урахуванням черговості погашення заборгованості за раніше поставлений Товар) не був оплачений Відповідачем на суму 24442,14 грн.

Доказів оплати спірного Товару на вказану суму матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти позову, Відповідач стверджує, що Товар, поставлений Позивачем у період з 16.04.2021 до 30.04.2021 за вищевказаними видатковими накладними, він оплатив, а неоплаченим є Товар, що не був реалізований покупцям магазину та підлягав поверненню Позивачу на підставі пункту 2.9 Договору.

Пунктом 2.9 Договору передбачено право Покупця повернути, та зобов`язання Постачальника прийняти нереалізований Товар протягом 3 днів з моменту отримання відповідного повідомлення від Покупця.

Відповідач наголошує, що він 22.11.2021 звернувся до Позивача з вимогою про повернення нереалізованого Товару на загальну суму 21942,84 грн, однак Позивач цю вимогу не виконав, і не забрав нереалізований Товар на цю суму у встановлений триденний строк. Тому Відповідачем було застосовано до Позивача оперативно-господарську санкцію за порушення умов Договору, встановлену пунктом 5.8 Договору.

Пунктом 5.8 Договору передбачено, що у випадку виявлення Покупцем факту неналежного виконання Постачальником умов цього Договору, оплата, визначена пунктом 4.3 цього Договору, не проводиться до моменту повного усунення такого факту.

З матеріалів справи слідує, що 24.11.2021 Відповідач надіслав на адресу Позивача лист-вимогу №22/11 від 22.11.2021 про повернення Товару, відповідно до якої вимагав протягом трьох днів з дня її отримання вивезти нереалізований Товар на загальну суму 21942,84 грн, а також підписати накладні на повернення Товару від 22.11.2021, додані до вказаного листа-вимоги, а саме: № РНк-64658; № РНк-64661; РНк-64663; № РНк-64667; № РНк-64669.

Копії вказаних листа-вимоги №22/11 від 22.11.2021 та зазначених в ньому накладних на повернення від 22.11.2021 додані Відповідачем до матеріалів справи.

Зазначені накладні на повернення від 22.11.2021 містять перелік, найменування, штрих-код кожного виду Товару, а також посилання на документ на підставі якого був поставлений цей нереалізований Товар.

Зі змісту цих накладних на повернення не вбачається, що спірна партія Товару, поставлена Позивачем Відповідачу у період з 16.04.2021 до 30.04.2021, не була реалізована Відповідачем та підлягала поверненню Позивачу.

Позивачем не заперечується факт отримання ним від Відповідача вище вказаного листа-вимоги від 22.11.2021 про повернення Товару. З долучених Відповідачем до матеріалів справи документів щодо відправлення наведеного листа-вимоги та статусу відстеження цього відправлення (за штрих-кодом 410) вбачається, що Позивачем зазначений лист-вимога №22/11 від 22.11.2021 був отриманий 12.12.2021.

Однак у наданій відповіді на цю вимогу про повернення товару Позивач відмовився приймати товар до повернення та вимагав сплатити наявну у Відповідача заборгованість за Договором за раніше прийнятий у власність Відповідачем Товар за спірними поставками.

За таких обставин справи, позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За своєю правовою природою Договір є договором поставки.

Згідно з частиною 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Враховуючи встановлені судом обставини, вищевказані норми права, умови пунктів 2.15, 4.3 Договору, Товар за спірними поставками у період з 16.04.2021 до 30.04.2021 був прийнятий Відповідачем у власність та підлягав оплаті останнім у наступні строки:

- за видатковими накладними від 16.04.2021 у строк до 16.06.2021 включно;

- за видатковою накладною від 17.04.2021 у строк до 17.06.2021 включно;

- за видатковими накладними від 23.04.2021 у строк до 23.06.2021 включно;

- за видатковими накладними від 24.04.2021 у строк до 24.06.2021 включно;

- за видатковими накладними від 30.04.2021 у строк до 30.06.2021 включно.

Однак, у вказані строки Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором, та не оплатив отриманий ним у власність Товар за вказаними спірними поставками.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо заперечень Відповідача про застосування до Позивача передбаченої пунктом 5.8 Договору оперативно-господарської санкції у вигляді призупинення оплати за отриманий Товар, то суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2 статті 235 ГК України передбачено, що за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Відповідно до частини 1 статті 237 ГК України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання.

Згідно з статтею 236 ГК України у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:

1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною;

відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;

відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;

2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);

3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;

4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Судом встановлений факт прострочення виконання Відповідачем зобов`язання з оплати спірних партій Товару, і таке прострочення виникло у червні 2021 року, тобто ще до моменту вручення Позивачу вимоги про повернення Товару від 22.11.2021, і відповідно виникнення у Позивача зобов`язання прийняти на підставі пункту 2.9 Договору нереалізований Відповідачем Товар.

Таким чином, на момент виникнення у Відповідача зобов`язань з оплати отриманих ним у власність спірних партій Товару підстав для застосування ним відповідно до статті 5.8 Договору до Позивача оперативно-господарської санкції не було.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що нереалізований Товар був повернутий Відповідачем Позивачу, або відповідно до пункту 5.5 Договору переданий третій особі на зберігання за договором відповідального зберігання такого Товару.

Відтак, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, положення статей 74, 79 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, включаючи і позовну вимогу про стягнення з Відповідача 3% річних, нарахованих Позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за період прострочення оплати.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування на суму боргу трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Заперечень щодо здійснених Позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованих 3% річних, Відповідачем суду надано не було.

Судом перевірено наведений Позивачем у позовній заяві розрахунок вищевказаної суми 3% річних, і визнано його обґрунтованим та арифметично правильним.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Фуд» (Україна, 03148, місто Київ, вул. Якуба Колоса, будинок 15; ідентифікаційний код 40901289) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус-Алко» (Україна, 03115, місто Київ, вул. Святошинська, будинок 32; ідентифікаційний код 36942172) 24442,14 грн (двадцять чотири тисячі чотириста сорок дві гривні 14 копійок) заборгованості, 355,13 грн (триста п`ятдесят п`ять гривень 13 копійок) трьох процентів річних, а також 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків