ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"27" квітня 2022 р. м. Рівне Справа №918/806/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши матеріали справи

за заявою боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність

В судовому засіданні приймали участь:

від кредиторів: АКБ "Приватбанк" - Кузін Є.В., від ПАТ АБ "Укргазбанк"-не з`явився;

від боржника: не з`явився;

від керуючого реструктуризацією: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в Господарський суд Рівненської області із заявою в якій просить відкрити провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ); введено процедуру реструктуризації боргів боржника - ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 02.04.2013 р. № 247, м. Рівне, вул. Драгоманова,27 офіс 10, 33028); заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно; призначено попереднє засідання.

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ).

08.11.2021 року до Господарського суду Рівненської області від представника Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" надійшла заява, в якій просить суд визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 в сумі 16 996 169 грн. 07 коп.; включити до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_1 грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у загальному розмірі 16 996 169,07 грн. та судовий збір сплачений за подання заяви у сумі 4540,00 грн..

Дану заяву мотивує тим, що 28.04.2007 р. між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0704/92 за яким останньою було отримано кредит у розмірі 29000,00 дол. США на споживчі цілі. Однак, станом на день подання заяви, кошти за кредитним договором № 0704/92 від 28.04.2007 р. (валюта дол. США) боржником ОСОБА_1 не повернуті, заборгованість не погашена та становить: 559 683,18 грн. - заборгованість за кредитом; 1 724 887,54 грн. - заборгованість за процентами (за правомірне та неправомірне користування кредитом); 2 798 504,43 грн. - заборгованість з пені.

12.02.2008 р. між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0802/46 за яким останньою було отримано кредит у розмірі 60000,00 Євро на споживчі цілі. Однак, станом на день подання заяви, кошти за кредитним договором 0802/46 від 12.02.2008 р. (валюта Євро) боржником ОСОБА_1 не повернуті, заборгованість не погашена та становить: 1 413 649,34 грн. - заборгованість за кредитом; 3 959 282,72 грн. - заборгованість за процентами (за правомірне та неправомірне користування кредитом); 6 540 161,86 грн. - заборгованість з пені.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року Заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1 Д, ) про визнання кредитором призначено до розгляду у попередньому засіданні.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року визнано грошові вимоги кредитора ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 ) до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) у розмірі 5000000 (п`ять мільйонів) грн.00 коп., як вимоги другої черги задоволення. Включено до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору кредитора ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 ) у розмірі 4 540 грн. 00 коп.. Відкладено розгляд заяви АТ КБ "Приватбанк" про визнання кредитором у попередньому засіданні на 11 січня 2022 року.

Супровідним листом №918/806/21/22/22 від 05 січня 2022 р. на виконання листа Північно-західного апеляційного господарського суду 918/806/21/8552/21 від 30 грудня 2021р. матеріали справи №918/806/21 за заявою боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність направлено до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 06.01.2022 року відкладено розгляд заяви АТ КБ "Приватбанк" про визнання кредитором до повернення матеріалів справи №918/806/21 за заявою боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність до господарського суду Рівненської області.

27.01.2022 року до Господарського суду Рівненської області від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" надійшла заява в якій просить суд визнати грошові вимоги кредитора ПАТ АБ "Укргазбанк" до боржника ОСОБА_4 , що складаються з суми заборгованості за основним боргом: 6 659 748,16 грн., суми заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту 1 295 465,01 грн., суми заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів 2 910 363,11 грн., суми заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних): 345 356,55 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 11 862,99 грн. згідно Постанови Волинського апеляційного суду від 22.09.2021, 1820 грн. судових витрат згідно Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27.11.2014 року, що становлять загалом: 11 226 571,62 грн. та судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви з грошовими вимогами у розмірі 4 962,00 грн..

Ухвалою суду від 31.01.2022 року відкладено вирішення питання про прийняття або повернення заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання кредитором до повернення матеріалів справи №918/806/21 за заявою боржника ОСОБА_1 про неплатоспроможність до Господарського суду Рівненської області.

14.02.2022 року матеріали справи №918/806/21 повернулись до господарського суду Рівненської області.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Сокотуна В.А. надійшов відзив на заяву АТ КБ "Приватбанк" з кредиторськими вимогами до боржника, в якому зазначає наступне. Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» подано заяву від 05.11.2021 року без номера про визнання кредиторських вимог в сумі 16 996 196,07 грн. до ОСОБА_1 та включення їх до реєстру вимог кредиторів за неповернуті кредити. Боржником ОСОБА_1 та керуючим реструктуризацією Сокотуном Віталієм Аполлінарійовичем заявлені вимоги в сумі 16 996 196,07 грн. визнаються частково, а саме по кредитному договору № 0704/92 від 28.04.2008 року у загальному розмірі 31 872,91 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 834 751 грн. 51 коп., з яких: 14267,51 доларів США сальдо по кредиту, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 373 666,08 грн.; 29,94 доларів США- нараховані відсотки, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 784,12 грн.; 8635,46 доларів США прострочена сума кредиту, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 226 162,70 грн.; 6559,10 доларів США прострочені відсотки, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 171782,83 грн.; 2340,90 доларів США -пеня, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 61308,17 грн..

Щодо вимог по кредитному договору № 0802/46 від 12.02.2008 року боржник просить застосувати строки позовної давності згідно ст.ст. 257,258 ЦК України та відмовити у їх визнанні.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року Заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання кредитором прийнято до розгляду. Розгляд заяв АТ КБ "Приватбанк", ПАТ АБ "Укргазбанк" про визнання кредитором призначено у попередньому засіданні на "10" березня 2022 р..

Ухвалою суду від 10 березня 2022 року розгляд заяв АТ КБ "Приватбанк", ПАТ АБ "Укргазбанк" про визнання кредитором відкладено у попередньому засіданні на 12 квітня 2022 р..

18.03.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Сокотуна В.А. надійшов уточнений відзив на заяву АТ КБ "Приватбанк" з кредиторськими вимогами до боржника, в якому зазначає, що боржник просить застосувати суд строки позовної давності щодо заборгованості по кредитному договорі № 0802/46 від 12.02.2008 згідно ст.ст. 257,258 ЦК України. Визнає у відповідності до ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги за кредитним договором № 0704/92 від 28.04.2007р. в розмірі 848 210 грн. 91 коп. з яких 785 835 грн. 25 коп. відносяться до 2 - ї черги задоволення та 62 374грн. 91коп. відносяться до 3 - ї черги задоволення. Проти решти вимог заперечує.

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року визнано грошові вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Рівне, вул. Княгиницького, 5 а, ) до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) що складаються з суми заборгованості за основним боргом 5 660 794,33 грн., суми заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту 1 295 465,01 грн., суми заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів 2 910 363,11 грн., суми заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) 345 356,55 грн., що становить загалом 10 211 979,00 грн. (всі вимоги конкурсні). Включено до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору кредитора Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Рівне, вул. Княгиницького, 5 а, ) у сумі 4 962 грн. 00 коп..

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні по розгляду заяви АТ КБ "Приватбанк" про визнання кредитором на "27" квітня 2022 року.

19.04.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника АТ КБ "Приватбанк" надійшли пояснення, в яких зазначає наступне. Арбітражний керуючий в уточненому відзиві на заяву Банку зазначає, що виходячи із висновків Великої Палати Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Виходячи з цього, арбітражний керуючий зазначає про визнання ним вимог Банку за відсотками виключно у розмірі стягнутому Волинським апеляційним судом.

Представник кредитора зазначає, що арбітражний керуючий не враховує, що Банк у цій справі заявляє грошові вимоги за процентами, які нараховані за неправомірне користування кредитними коштами у розмірі відсоткової ставки визначеної договором, що охоплюється диспозицією частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, розрахунок заборгованості містить відомості про те, що після 26.04.2012 року весь борг ОСОБА_1 (21370,24 дол. США) переведений у статус простроченого та на цей борг здійснювалось нарахування відсотків за відповідною простроченою ставкою (диспозиція частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Представник кредитора зазначає, що умовами кредитного договору визначено сплату позичальником процентів, як за правомірне користування кредитними коштами (15% річних), так і за неправомірне користування кредитними коштами (32% річних).

Таким чином вважає, що позиція арбітражного керуючого про неможливість нарахування неустойки після зміни строку кредитування шляхом подання позовної заяви не відповідає вимогам частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, оскільки остання не поєднує можливість нарахування неустойки із строком кредитування та безумовно надає право кредитору здійснювати її нарахування у разі виникнення прострочення до дня фактичного повернення позикодавцеві грошових коштів.

Представник кредитора вважає, що нарахування процентів річних за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України не залежить від питання можливого спливу строку позовної давності (не є додатковою вимогою) та Банк має здійснювати їх нарахування протягом всього строку порушення грошового зобов`язання.

19.04.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Сокотуна В.А. надійшов уточнений відзив на заяву АТ КБ "Приватбанк" з кредиторськими вимогами до боржника.

27.04.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від боржника ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на заяву АТ КБ "Приватбанк" від 19.04.2022 року щодо застосування строків давності, в яких зазначає, що представник банку у своїх письмових поясненнях трактує норми статей на свою користь залишаючи поза увагою практику Верховного Суду та норми інших статей, які спростовують дії банку щодо нарахування грошових коштів.

В судове засідання 27.04.2022 року представник ПАТ АБ "Укргазбанк", боржник та керуючий реструктуризацією не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від боржника та керуючого реструктуризацією надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності представників ПАТ АБ "Укргазбанк", боржника та керуючого реструктуризацією.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши присутніх представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

В розрізі даної статті законодавець здійснює класифікацію кредиторів по категоріям, а саме: забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

06.10.2021 року оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ), де зазначено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника, а саме - протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Пунктом 4 ст. 45 Кодексу встановлено, що для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Судом встановлено, що в Господарський суд Рівненської області від Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" надійшла заява від 05.11.2021 року з грошовими вимогами до боржника.

Відповідно до ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 р. у справі № 916/4644/15; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 р. у справі № 913/479/18).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України повинні бути належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;

Достовірними створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до норм визначених Кодексом України з процедур банкрутства за результатами попереднього засідання господарський суд визнає розмір вимог кредиторів, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, порядок погашення (задоволення) яких відбувається відповідно до черговості, яка встановлена п. 4 ст. 133 даного Кодексу.

Відтак, розглянувши заяву кредитора Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до боржника ОСОБА_1 , а також документи, що їх підтверджують, суд зазначає наступне.

28.04.2007 р. між ЗАТ КБ ПриватБанк, як Кредитором та ОСОБА_2 , як Позичальником, було укладено кредитний договір № 0704/92 (далі Договір) за яким останньою було отримано кредит у розмірі 29 000,00 дол. США на споживчі цілі (розділ І кредитного договору).

Відповідно до п. 4.1., п.4.3. Договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.З., 2.2.3., 2.3.2., 2.З.З., 2.3.6., 2.3.9., 2.4.1., 4.11. цього договору, а також Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку №1 до даного договору, позичальник сплачує відсотки у розмірі 15% річних.

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.

1.3., 2.2.З., 2.3.2., 2.З.З., 2.3.6., 2.3.9., 2.4.1., 4.11. даного договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі: 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

АТ КБ ПриватБанк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі, передбаченому умовами договору.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток №1 до даного договору), але не пізніше 25 квітня 2012 року.

Пунктом 2.3. кредитного договору сторони договору передбачили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення.

07 листопада 2008 року банк направив позичальнику досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами від 29 січня 2007 року № 0701/62 на суму 100 000,00 доларів США на строк до 11 січня 2012 року; від 28 квітня 2007 року № 0704/92 на суму 29 000,00 доларів США на строк до 25 квітня 2012 року; від 12 лютого 2008 року № 0802/46 на суму 60 000,00 євро на строк до 11 лютого 2013 року, що разом станом на 07 листопада 2008 року складає 25 114,40 доларів США та 56 389,29 євро, у 7-денний строк з моменту отримання позичальником зазначеного попередження.

Однак Позичальник отриманих кредитних коштів Банку не повернув.

З метою захисту порушеного права ПАТ КБ ПриватБанк зверталося до з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За наслідками вирішення судового спору, Постановою Волинського апеляційного суду від 17.08.2021 р. у справі № 0417/11962/2021 було частково задоволено позовну заяву Банку та стягнуто з боржника заборгованість за кредитним договором у розмірі 31872,91 доларів США, яка складається із: 14267,51 доларів США - сальдо по кредиту; 29,94 доларів США - нараховані відсотки; 8635,46 доларів США - прострочена сума кредиту; 6559,10 доларів США - прострочені відсотки; 2343,90 доларів США - пеня.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у цій справі Договір № 0704/92 від 28.04.2007 є кредитним договором, відносини за яким регулюються, зокрема положеннями параграфів 1 та 2 Глави 71 Розділу ІІІ Цивільного кодексу України та загальними положеннями про зобов`язання та договір, визначеними у Розділах І та ІІ Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Відповідно до ч.І ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.І ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом ї не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Умовами кредитного договору, зокрема пунктами 4.2, 4.4, передбачений обов`язок відповідача як позичальника повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у повному обсязі у терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, що наведений у Додатку №1 до кредитного договору.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 та частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже для належного виконання договірних зобов`язань необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитним коштами, а прострочення виконання зобов`язань є їх порушенням.

За умовами кредитного договору Позичальник зобов`язується повертати Банку кожен із траншів кредиту у термін, визначений у відповідній додатковій угоді до цього договору, а також повернути Банку кредит, наданий в межах встановленого ліміту кредитної лінії в повному обсязі не пізніше останнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього договору.

Господарський суду зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі

пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.

Зважаючи на те, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України й охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1 120/16.

Таким чином, кредитор втратив право нараховувати, зокрема, проценти поза строком дії кредитного договору. Відповідно до п.4.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Банк використав право вимоги повернення всієї суми по кредитному договору № 0704/92 від 28.04.2007 року в розмірі (31 872,91 доларів США ) 848 210,16 грн. (курс Національного банку України станом на 17.08.2021 року становить 26.6457 грн. *31 872,91 доларів США = 848 210,91 грн.) на підставі постанови Волинського апеляційного суду від 17.08.2021 року по справі № 0417/11962/2012 провадження №22-ц/802/653/21 звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості з позичальника.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (Такі правові висновки також викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №910/23028/17). Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень (що вирішено - вирішено і не мас переглядатися до безмежності).

Посилання представника Приватбанку на те, що Банк у цій справі заявляє грошові вимоги за процентами, які нараховані за неправомірне користування кредитними коштами у розмірі відсоткової ставки визначеної договором і охоплюються диспозицією частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, є необгрунтованими, так як за умовами кредитного договору підвищені проценти в розмірі 32 сплачуються саме як проценти за користування кредитом, а не за прострочення виконання грошового зобов`язання, як то передбачено ст.625 ЦК України.

Крім того суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини 1 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Отже враховуючи те, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитору пеню.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За статтею 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статте 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналіз наведених норми чинного законодавства та умов кредитного договору свідчить про те, що максимальний розмір пені, визначений Законом та погоджений сторонами у кредитному договору, пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. При цьому оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 909/660/14, а також у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/1923/16, від 13.07.2018 у справі № 916/2393/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі № 3-141гс11.

Отже вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні).

За умовами кредитного договору, визначеними у пункті 6.1. договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідно до вимог чинного законодавства України пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня від простроченої суми за кожен день прострочення.

Отже умови укладеного між сторонами кредитного договору передбачали, що Позичальник сплачує Банку пеню у гривнях на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України, що розраховується від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому суд зазначає, що з урахуванням умов договору пеня у цьому випадку має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні пеня повинна обчислюватися щоденно (на момент щоденного прострочення зобов`язання).

Такі правові висновки Верховного Суду щодо правил проведення розрахунку пені за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі № 922/4404/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Однак при дослідженні матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості за договором №0704/92 від 28.04.2007 (т.1 а.с. 28-32), судом встановлено, що Банк пеню за порушення строків розрахунків обчислював щоденно від валюти кредиту (долари США) і у валюті кредиту (долари США) та в загальному зазначив нараховану суму пені у доларах США (10853,93 дол.США).

Такі дії банку суперечать вищенаведеному, є порушенням норм законодавства та умов кредитного договору, а відтак нараховані суми пені не можуть бути визнані як грошові вимоги до боржника.

Щодо вимог по кредитному договору № 0802/46 від 12.02.2008 року суд зазначає наступне.

12.02.2008 р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено кредитний договір № 0802/46 (далв по тексту Договір, кредитний договір) за яким останньою було отримано кредит у розмірі 60000,00 Євро на споживчі цілі (розділ І кредитного договору).

Відповідно до п. 4.1., 4.3. кредитного договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.3., 2.2.3., 2.3.2., 2.З.З., 2.3.6., 2.3.9., 2.4.1., 4.11. цього договору, а також Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку №1 до даного договору, позичальник сплачує відсотки у розмірі 15% річних.

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.

1.3., 2.2.3., 2.З.2., 2.З.З., 2.3.6., 2.З.9., 2.4.1., 4.11. даного договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі: 30% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

АТ КБ ПриватБанк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток №1 до даного договору), але не пізніше 11 лютого 2013 року.

Пунктом 2.3. кредитного договору сторони договору передбачили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення.

07 листопада 2008 року банк направив позичальнику досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами від 29 січня 2007 року № 0701/62 на суму 100 000,00 доларів США на строк до 11 січня 2012 року; від 28 квітня 2007 року № 0704/92 на суму 29 000,00 доларів США на строк до 25 квітня 2012 року; від 12 лютого 2008 року № 0802/46 на суму 60 000,00 євро на строк до 11 лютого 2013 року, що разом станом на 07 листопада 2008 року складає 25 114,40 доларів США та 56 389,29 євро, у 7-денний строк з моменту отримання позичальником зазначеного попередження.

Однак Позичальник отриманих кредитних коштів Банку не повернув.

Як встановлено судом, 27 серпня 2012 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк" або Банк) зверталося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк" (далі - ПАТ "А-банк"), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Мотивуючи позов, вказувалося про існування договору N 0802/46 від 12 лютого 2008 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 60 000 Євро, зі сплатою за користування нею відсотків у розмірі 15,00 % в рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 лютого 2013 року. Однак в порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги за вказаним договором були забезпечені порукою на суму у 10 000 гривень шляхом укладання з ПАТ "А-банк" відповідного договору №167 від 20 жовтня 2010 року, у зв`язку з чим Банк вважав їх солідарними відповідачами за заявленим до стягнення боргом. Тому Банк просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №0802/46 від 12 лютого 2008 року у розмірі 116 822, 69 Євро та судовий збір за подання позовної заяви, а з ПАТ "А-банк" та співвідповідача солідарно заборгованість у розмірі 10 000 гривень.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2012 року відкрито провадження у зазначеній справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2012 року позов задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" 160 485, 27 гривень заборгованості за кредитним договором і 3 219 гривень судового збору. Стягнуто з ПАТ "А-банк" і співвідповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" солідарно заборгованість в сумі 10 000 гривень.

26 березня 2018 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення суду і заяву про поновлення строку на її подання.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2018 року зазначені заяви задоволено. Заочне рішення суду першої інстанції скасовано і призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

10 травня 2018 року ОСОБА_1 були подані клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог до ПАТ "А-банк" та про передачу справи за підсудністю.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року справу передано на розгляд до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, а провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ "А-банк" закрито.

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області ухвалою від 11 липня 2018 року прийняв до розгляду справу та призначив підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 02 жовтня 2018 року.

У відзиві на позовну заяву, поданому 31 липня 2018 року, відповідач вважала вимоги Банку необгрунтованими та незаконними, такими, що не підлягають до задоволення, позаяк позивач не надав належних та допустимих доказів про наявність заборгованості по кредитному договору.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 грудня 2018 року позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 29.01.2019 року апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишено без задоволення, а ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 грудня 2018 року - без змін.

Згідно умов договору № 0802/46 від 12 лютого 2008 року, боржник отримала кредит в сумі 60 000 Євро зі сплатою за користування нею відсотків у розмірі 15,00 % в рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 лютого 2013 року.

Крім того, як зазначено вище, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Таким чином, у зв`язку із зверненням АТ КБ "Приватбанк" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до суду 27 серпня 2012 року, кінцевий строк на повернення кредитних коштів настав - 27.08.2012 року.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У свою чергу згідно приписів ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік.

Інститут позовної давності полягає у наданні особі, цивільне право якої порушено, певного строку саме для звернення до суду за захистом цього права, в тому числі за допомогою державного примусу. Перебіг позовної давності обчислюється за загальним правилом від дня, коли особа довідалася (могла довідатись) про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Залишення ж позову без розгляду є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених ЦК України недоліків або дій цієї особи. При цьому особа може повторно звернутись до суду з такими ж вимогами.

Відповідно до статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Зупинення перебігу позовної давності і припинення - суттєво відрізняються. Перше має тимчасовий характер, коли до строку давності не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку.

Тому норма статті 265 ЦК України регулює відносини зупинення перебігу позовної давності в разі залишення позову без розгляду та не регулює відносин переривання або не переривання позовної давності. Отже - строк позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду, не переривається. Протилежні висновки є помилковими, (таких правових висновків дійшла ВП ВС у своїй постанові № 904/3405/19 від 29.06.2021 року).

За приписами статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даному випадку боржник та арбітражний керуючий-керуючий реструктуризацією подали заяви про застосування позовної давності до грошових вимог АТ КБ "Приватбанк", а відтак позовна давність застосовується судом.

Відповідно до пункту 1 статті 261 Цивільного Кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено вище кінцевий строк на повернення кредитних коштів за кредитним договором №0802/46 від 12.02.2008 року настав 27.08.2012 року у зв`язку з направленням позичальнику вимоги про необхідність дострокового погашення заборгованості за кредитним договором та зверненням Банку до суду за захистом порушеного права.

Отже з 27.08.2012 року Банк довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила і з вказаної дати у нього почався перебіг позовної давності у три роки. Вказаний строк не переривався і не зупинявся у зв`язку з залишенням позову Банку судом без розгляду.

Таким чином Банк у справі №918/806/21 звернувся 05.11.2021 р. з грошовими вимогами до боржника - ОСОБА_1 після спливу позовної давності.

За приписами пункту 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того суд зазначає, що відповідно до статті 266 ЦКУ зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у визнанні грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 за кредитним договором №0802/46 від 12.02.2008 року у зв`язку з заявленням їх після спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Положення вищевказаної статті визначають, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", у загальному розмірі 31 872,91 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 834 751 грн. 51 коп., з яких: 14267,51 доларів США сальдо по кредиту, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 373 666,08 грн.; 29,94 доларів США- нараховані відсотки, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 784,12 грн.; 8635,46 доларів США прострочена сума кредиту, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 226 162,70 грн.; 6559,10 доларів США прострочені відсотки, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 171 782,83 грн.; 2340,90 доларів США - пеня, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 61308,17 грн. та судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви з грошовими вимогами у розмірі 4 540,00 грн., підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак, зазначені вимоги визнаються судом відповідно до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства. В решті грошових вимог кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 45, 113, 122 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Визнати грошові вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул..Грушевського,1Д, ) до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) у загальному розмірі 31 872,91 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 834 751 грн. 51 коп., з яких: 14267,51 доларів США сальдо по кредиту, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 373 666,08 грн.; 29,94 доларів США- нараховані відсотки, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 784,13 грн.; 8635,46 доларів США прострочена сума кредиту, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 226 162,70 грн.; 6559,10 доларів США прострочені відсотки, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 171782,83 грн.; 2340,90 доларів США -пеня, що по курсу НБУ станом на 05.11.2021 року становить 61308,17 грн..

2. В решті вимог відмовити у визнанні.

3. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул..Грушевського,1Д, ) у сумі 4 540 грн. 00 коп..

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 04 травня 2022 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.год.год.

Суддя Марач В.В.