ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1168/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Івано-Франківського обласного центру зайнятості,

(вул. Деповська, буд. 89-а, м. Івано-Франківськ, 76002);

до відповідача Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня",

(вул. І. Мазепи, буд.134, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200);

про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 20421 грн 28 коп.

встановив: Івано-Франківський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 20421 грн 28 коп.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Господарським судом Івано-Франківської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень (ухвала про відкриття провадження у справі від 03.12.2021).

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем - 17.12.2021; даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги заявлено на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодував позивачу суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_1 , у зв`язку з її поновленням на роботі на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 09.09.2021 у справі № 346/4152/20.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позов або будь-яких заперечень на позов не надіслав.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Обставини справи, дослідження доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

30.09.2020 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та з заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Підставою для звернення із вказаною заявою стало звільнення ОСОБА_1 31.08.2020 наказом № 258-к о/с з посади лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахункового ортопедичного відділення структурного підрозділу "Стоматологічна поліклініка" КНП "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської районної ради, згідно п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Згідно витягу із наказу №НТ200930 30.09.2020 ОСОБА_1 надано статус безробітного, згідно наказу від 01.10.2020 за №НТ201001 призначено допомогу по безробіттю з 30.09.2020 по 24.09.2021.

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 23.03.2021 у справі №346/4152/20 судом в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської міської ради про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 09.09.2021 суд скасував рішення Коломийського міськрайонного суду від 23.03.2021, ухвалив нове рішення, судом визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора КНП Коломийська центральна районна лікарня Коломийської районної ради № 258-к від 31.08.2020 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 , з посади лікаря стоматолога-ортопеда госпрозрахункового ортопедичного відділення структурного підрозділу Стоматологічна поліклініка у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря стоматолога-ортопеда госпрозрахункового ортопедичного відділення структурного підрозділу Стоматологічна поліклініка КНП Коломийська центральна районна лікарня Коломийської районної ради з 01 вересня 2020 року. Стягнуто з комунального некомерційного підприємства Коломийська центральна районна лікарня Коломийської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по 09 вересня 2021 в розмірі 55 658,49 грн з відрахуванням всіх обов`язкових платежів.

Згідно витягу з наказу № НТ210929 від 29.09.2021 реєстрацію ОСОБА_1 , як безробітного припинено, у зв`язку з поновленням зареєстрованого безробітного на роботі та припинено виплату допомоги по безробіттю з 26.09.2021.

За період перебування на обліку в центрі зайнятості з 01.10.2020 року по 25.09.2021 року ОСОБА_1 отримала з Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття допомогу по безробіттю в сумі 20421,28 грн. 25.10.2021 відповідачу листом № 1311-28.5/22-21 надіслано претензію № 2 з вимогою повернути незаконно виплачену допомогу по безробіттю ОСОБА_1 , яку відповідач залишив без відповіді.

За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача виплаченої суми забезпечення безробітному, якого поновлено на роботі за рішенням суду, у розмірі 20421,28 грн.

Однак, судом з`ясовано, що після відкриття провадження у даній справі, постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.01.2022, у справі № 346/4152/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської міської ради про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської міської ради задоволено. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09.09.2021 скасовано та залишено в силі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2021.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон).

Пунктами 2, 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених ст. 7 цього Закону. Страховий випадок - це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Частиною 1 ст. 6 Закону передбачено, що застраховані особи мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 34 Закону передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Так, дійсно, відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону, із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином положеннями ст. 34, 35 Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" закріплено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд встановив, що ОСОБА_1 втратила роботу з незалежних від неї обставин та в установленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна. Позивач виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі в сумі 20 421 грн 28 коп., за період з з 01.10.2020 року по 25.09.2021.

Також суд встановив, що призначення, звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 здійснювалась КНП «Коломийська центральна районна лікарн`я Коломийської районної ради, що по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону, а тому саме на лікарню було покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Івано-Франківський обласний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Разом з тим, судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі, згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.01.2022, у справі № 346/4152/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської міської ради про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09.09.2021 скасовано та залишено в силі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2021, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської міської ради про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В даному випадку з приводу аналізу норм КЗпП України слід зазначити наступне. У статті 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Касаційний цивільний суд Верховного суду від 19.01.2022, здійснюючи розгляд справи № 346/4152/20 у Постанові від 19.01.2022 в оцінці правомірності звільнення ОСОБА_1 , на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, виходив з того, що слід з`ясувати, чи дійсно у КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської районної ради мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Касаційний цивільний суд Верховного суду у справі № 346/4152/20 встановив, що ОСОБА_1 завчасно було повідомлено про звільнення з посади, їй пропонувалися вакантні посади, від яких вона відмовилася, а тому суд першої інстанції (рішення Коломийського міськрайонного суду від 23.03.2021 у справі №346/4152/20) зробив правильний висновок про те, що КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської районної ради було дотримано вимоги КЗпП України під час звільнення ОСОБА_1 . При цьому правильним є висновок суду першої інстанції (рішення Коломийського міськрайонного суду від 23.03.2021 у справі №346/4152/20) про відсутність у ОСОБА_1 переважного права про залишення на роботі.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

За приписами ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

З огляду на аналіз вказаних норм закону, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню.

Таким чином, обставини, встановлені Постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.01.2022 у праві № 346/4152/20 не потребують доказування.

В зв`язку з тим, що за результатом розгляду судової справи 346/4152/20 ОСОБА_1 не було поновлено на посаду лікаря-стоматолога-ортопеда госпрозрахункового ортопедичного відділення структурного підрозділу "Стоматологічна поліклініка" Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської міської, суд вважає, що відсутні підстави для застосування приписів статей 34, 35 "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" в даному випадку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у позові, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 75, 76, 77, 86, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

у позові Івано-Франківського обласного центру зайнятості до Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 20421 грн 28 коп. відмовити.

Судовий збір покладається на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.04.2022.

Суддя Л. М. Неверовська