ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Справа№ 910/1453/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 22.02.2022 року у справі №910/1453/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у справі №910/1453/21 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова корпорація «ПРОМ ЕКСПОРТ»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Артіс»

про витребування майна з чужого незаконного володіння

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова корпорація «ПРОМ ЕКСПОРТ»

до 1. Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», 2.Товариства з обмеженою відповідальністю «АРДЕНА»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2 - 2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Артіс»

про визнання договору недійсним.

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова корпорація «ПРОМ ЕКСПОРТ» (далі - відповідач), в якому просить витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача об`єкти нерухомого майна: 1) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 17 640, 6 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус А; 2) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 228, 5 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус В; 3) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 153, 8 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус Г, що утворені в результаті поділу нерухомого майна реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова корпорація «ПРОМ ЕКСПОРТ» звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ардена», в якій просить визнати недійним договір іпотеки від 10.06.2016 укладений між ТОВ «АРДЕНА» та АТ КБ «ПриватБанк», який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №4642.

26.11.2021 позивачем за первісним позовом подано до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать відповідачу за первісним/позивачу за зустрічним позовом: 1) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 17 640, 6 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус А; 2) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 228, 5 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус В; 3) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 153, 8 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус Г;

- встановити заборону державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в тому числі шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого обтяження стосовно нерухомого майна тощо) майнового комплексу, що належить відповідачу за первісним/позивачу за зустрічним позовом , а саме: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 17 640, 6 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус А; 2) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 228, 5 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус В; 3) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, загальна площа 153, 8 кв.м., адреса: місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 70, корпус Г.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач за первісним позовом зазначає, що відповідач за первісним позовом здійснює дії для перешкоджання відновлення правового становища позивача, як власника спірного майна, а саме вказані дії полягають у створенні штучної заборгованості у власника майнового комплексу та отримання рішення суду про стягнення такої заборгованості, з метою його подальшого використання для звернення стягнення на майновий комплекс в порядку, передбаченому для виконання судових рішень. Здійснення відповідачем за первісним позовом реалізації спірного майна в порядку, встановленому для виконання судових рішень фактично унеможливить відновлення права власності банку на відповідний об`єкт нерухомого майна в силу положень ст. 388 Цивільного кодексу України. Вказує, що відповідачем за первісним позовом було здійснено поділ спірного об`єкта нерухомого майна на 3 окремі об`єкти нерухомого майна, що на думку банку також свідчить про здійснення останнім дій щодо унеможливлення повернення майна у власність банку. Окрім цього, зазначає, що заходи забезпечення позову, які позивач за первісним позовом просить вжити гарантують подальший захист його прав та можливість виконання рішення суду після його ухвалення та не призведе до порушень будь-яких прав сторін, адже обмежує виключно можливість відповідача за первісним позовом розпоряджатися спірним майном, яке є предметом спору на час розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/1453/21 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем за первісним позовом у заяві про забезпечення позову не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за первісним позовом, за захистом яких він звернувся до суду. Наведені позивачем обставини щодо необхідності застосування заходів до забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені відповідними доказами.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №927/496/18 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні ухвали неправильно застосовано та порушено норми процесуального права (ч.2 ст.136 та ч.4 ст.236 ГПК України), а також неповно досліджено докази та з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Крім того, скаржник посилається на безпідставне не врахування судом першої інстанції того, що спірне нерухоме майно може вибути із власності відповідача за первісним позовом.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021, вказану скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/1453/21, а також розгляд зазначеної скарги призначено на 26.01.2022 о 13:55 год.

18.01.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/559/22 від 01.02.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1453/21.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/1453/21, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/1453/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Тарасенко К.В., а також розгляд вказаної скарги призначено на 22.02.2022 о 11:00 год.

22.02.2022 в судове засідання з`явився лише представник скаржника, інші учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили та про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає розгляду вказаної вище заяви, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності вказаних учасників справи.

Представник скаржника в даному судовому засіданні підтримав доводи викладенні в апеляційній скарзі.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено позивачеві за первісним позовом у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Тобто предметом розгляду є питання наявності або відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з положеннями якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а також ймовірності ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Крім цього зі змісту пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (схожий за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 у справі № 911/527/19).

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Колегією суддів встановлено, що фактично, доводи позивача за первісним позовом зводяться лише до того, що спірне нерухоме майно може зникнути, вибути із власності відповідача за первісним позовом, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Разом з тим, як вірно зауважив суд першої інстанції, вказані доводи позивача за первісним позовом не є достатньою підставою для забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, деякі доводи позивача за первісним позовом вже були предметом розгляду суду при вирішенні заяви про забезпечення позову від 01.02.2021, в задоволенні якої відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2021, яка переглядалася в апеляційному порядку та постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 залишена без змін.

Тобто, позивачем не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено в порядку статей 76-79 ГПК України належними та допустимими доказами наявність обставин, на які він посилається у поданій заяві щодо існування очевидної небезпеки вчинення відповідачем дій з метою ухилення від виконання судового рішення по даній справі. До того ж, дії відповідача за первісним позовом, на які посилається заявник, були вчинені ще до звернення останнім до суду із даним позовом, а беззаперечних доказів того, що в майбутньому відповідачем за первісним позовом будуть вчинені дії направленні на ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення у справі, позивачем не надано.

З урахуванням наведеного та встановлених у даній справі обставин, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення. Заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб та ймовірність утруднення виконання рішення господарського суду, у разі його невжиття.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №927/432/19, як на підставу скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідна оцінка наданих заявником доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, здійснюється судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин конкретної справи.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст.277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача за первісним позовом. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, а також не впливають на правомірні висновки суду першої інстанції по суті щодо відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/1453/21 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/1453/21 залишити без змін.

3.Судові витрати покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/1453/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 26.04.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

К.В. Тарасенко