ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2022 р. Справа №921/505/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Малех І.Б.,

секретар судового засідання Кострик К.І.

явка учасників справи:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: не з`явилися;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: не з`явилися;

розглянув апеляційну скаргу приватного підприємства "Дербі - Капітал" від 15.11.2021 ,

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.10.2021, головуючої судді Охотницької Н.В., повний текст рішення складено 25.10.2021.

за позовом приватного підприємства "Дербі - Капітал", 04107, м. Київ, вул. Соляна, буд. 70, офіс 11 (фактична адреса та адреса для листування: 46011, м. Тернопіль, вул. Поліська, 14)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат Тернопіль", поштова адреса: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Промислова, 5 (фактична адреса та адреса для листування: 46011, м. Тернопіль, вул. Поліська, 14)

до відповідача: приватного підприємства "Афіша",46001, м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23

про визнання недійсним рішення ПП "Афіша" від 06.08.2018 про зменшення статутного капіталу та перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог:

Приватне підприємство "Дербі - Капітал" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою до відповідача приватного підприємства "Афіша" про визнання недійсним рішення ПП "Афіша" від 06.08.2018 про зменшення статутного капіталу та перерахунку в зв`язку із цим перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 суми в розмірі 5 999 450,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що спірне рішення ПП "Афіша" від 06.08.2018 про зменшення статутного капіталу та перерахунку у зв`язку із цим на банківський рахунок 5 999 450,00 грн. порушило його майнові інтереси, як кредитора та прийняте із порушенням пунктів 4.5, 4.6 та 4.7 Статуту ПП "Афіша", що кваліфікується як фраудаторний правочин, тобто таким, що вчинений на шкоду кредитору - ПП "Дербі - Капітал".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2021 відмовлено у задоволенні позову, з тих підстав, що рішення ПП "Афіша» вправі оскаржити учасник товариства, яким позивач не є.

Окрім того, рішення загальних зборів не є правочинм, а тому не застосовуються положення статтей 203, 215 ЦК україни, що визначають підстави недійсності правочинів та відповідно не застосовуються правові наслідки передбачені ст.216 ЦК України.

Зазначає про неефективний спосіб порушеного права, який за цими позовними вимогами не може бути відновлений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд неправильно визначив вид та організаційну форму приватного підприємства, коли зробив висновок, що відповідач є товариством з обмеженою відповідальністю, що впливає на порядок відшкодування збитків.

Рішення ПП «Афіша», предметом якого є частка його власника в статутному капіталі, є одностороннім правочином, який може бути оскаржений в судовому порядку,

Ст.113 ГК У передбачає для кредитора, в тому числі забезпечення виконання зобов`язань шляхом укладення договору забезпечення.

Оскільки вчинений односторонній правочин, на шкоду кредитора, то дії відповідача слід кваліфікувати як фраудаторний правочин.

Суд не врахував, що рішенням учасника ПП Афіша від 06. 08. 2018 як одноособовим власником зменшено статутний капітал із 6000000 грн. до 550 грн. та різницю переведено на банківський рахунок для поповнення банківської картки. При цьому гроші належали позивачу, які він перерахував як аванс для купівля нерухомого майна, якого у відповідача не було, покликається на судове рішення в справі за №921/ 1522/ 21.

Щодо ефективності обраного способу захисту покликається на постанову ВС від 10.02.2021 в справі №754/5841/17.

Виходячи з принципів цивільного права ст.3, 13 ЦК У вважає, що його порушене право підлягає захисту.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені в оскаржуваному рішенні.

В судове засідання 13.04.2022 сторони та учасники провадження не з`явилися, від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідач та третя особа причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач та третя особа належним чином повідомлялися про розгляд справи, крім процесуальних прав, сторони мають і процесуальні обов`язки, а відтак колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача та третьої особи.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

17.07.2018 між ПП "Дербі-Капітал" (позивач у справі, Покупець) та ПП "Афіша" (відповідач у справі, Продавець) був укладений попередній договір, за умовами якого Сторони зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) належного Продавцю об`єкта нерухомого майна - будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 6681,6 кв. м, які складаються із: літ. А - адмінбудинок з котельнею -1025,5 кв. м, літ. Б - прохідна - 450 кв. м, літ. В - склад - 419,4 кв. м, літ. Г - склад - 1051,1 кв. м, літ. К - склад - 495,8 кв. м, літ. Л - склад - 637,7 кв. м, літ. М - склад - 1663,5 кв. м, літ. Н - 579,7 кв. м, літ. О - склад - 484,0 кв. м, Літ.П - майстерня - склад - 315,9 кв. м (далі Об`єкт нерухомості).

Сторони домовились, що ціна Об`єкта нерухомості в основному договорі складатиме 457 435,18 доларів США, але не менше як 12 000 000,00 грн. (п. 2 попереднього договору).

Згідно п. 3 попереднього договору Сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом 5-ти днів з моменту зняття зареєстрованих обтяжень щодо об`єкта нерухомості, але не пізніше як через 60 (шістдесят) днів від дати укладення попереднього договору.

Пунктом 4 попереднього договору визначено обов`язки покупця, щодо періодів сплати коштів та їх розмірів за об`єкт нерухомого майна на виконання п. п. 4.1, -4.4. і ці сплачені кошти вважаються авансовими платежами за купівлю об`єкта нерухомості та зараховуються продавцем в рахунок сплати вартості об`єкта нерухомості згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату здійснення платежу (п. 4.5 Попереднього договору).

Реєстрація права власності за покупцем на об`єкт нерухомості здійснюється не раніше, як з моменту підписання Акту приймання-передачі нежитлових приміщень, який сторони зобов`язані підписати в день укладення основного договору.

Основний договір може бути укладено виключно після надходження на поточний рахунок продавця суми грошових коштів в розмірі та порядку, визначеному п. 2, п. п. 4.1-4.4 попереднього договору та зняття зареєстрованих обтяжень щодо об`єкта нерухомості (п. п. 5, 6, 7 Попереднього договору).

На виконання умов попереднього договору позивач, згідно платіжних доручень N 3 від 17.07.2018 на суму 500 000,00 грн. N 4 від 18.07.2018 на суму 2 500 00,00 грн. N 20 від 02.08.2018 на суму 5 000 000,00 грн перерахувало відповідачу, Продавцю ПП "Афіша" кошти в загальній сумі 8 000 000,00 грн.

В порушення умов попереднього договору відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав. Між сторонами основного договору купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було.

Судами встановлено, що 06.08.2018 відбулися загальні збори Учасника ПП "Афіша" на яких прийнято рішення про зменшення статутного капіталу до 550,00 грн.; розподіл статутного капіталу між учасниками Підприємства пропорційно їх часткам, відповідно: ОСОБА_1 - 550,00 гривень, що відповідає 100 % від загального розміру статутного капіталу підприємства.; про затвердження підписання статуту підприємства у новій редакції; проведення державної реєстрації нової редакції статуту в органі державної реєстрації; Перерахування на рахунок ОСОБА_1 5 999 450,00 грн (суму на яку зменшено розмір статутного капіталу).

На підставі вказаного рішення учасника від 06.08.2018 на банківський рахунок ОСОБА_1 платіжними дорученнями N 104 від 16.08.2018 на суму 4 000 000,00 грн. та N 109 від 18.09.2018 на суму 1 140 000,00 грн. перераховано кошти, із призначенням платежу: виплата коштів у зв`язку із зменшенням розміру статутного капіталу згідно рішення N 1 від 06.08.2018, без ПДВ.

Відповідно до п. 4.7 Статуту ПП "Афіша", рішення про зменшення його статутного капіталу набирає чинності не раніше як через 3 місяці після державної реєстрації і оприлюднення у встановленому порядку.

При цьому, за п. 4.6 Статуту ПП "Афіша" зменшення статутного капіталу підприємства допускається виключно після повідомлення усіх його кредиторів, які мають право вимагати як дострокового припинення або виконання відповідних зобов`язань, так і відшкодування завданих таким скороченням збитків.

Пунктом 4.5 Статуту ПП "Афіша" визначено, що рішення про зменшення статутного капіталу ПП "Афіша" надсилається всім кредиторам поштою в триденний строк з дня його прийняття.

Позивач вважає, що перерахувавши на підставі рішення учасника ПП "Афіша" від 06.08.2018, належні виключно позивачу 5 140 000,00 грн. які надійшли від ПП "Дербі-Капітал" на банківський рахунок ПП "Афіша" авансом, за купівлю нерухомого майна, розміщеного у АДРЕСА_1 до виконання взятих на себе попереднім договором від 17.07.2018 зобов`язань, тобто до продажу, так і не проданого майна, із очевидним порушенням пунктів 4.5, 4.6 та 4.7 Статуту, відповідач позбавив позивача, як кредитора можливості повернення внесеного в період із 07.07.2018 по 02.08.2018 авансу, у зв`язку з чим оспорюваний правочин, а саме: рішення ПП "Афіша" від 06.08.2018 про зменшення статутного капіталу ПП "Афіша" з 6 000 000,00 грн до 550,00 грн. із перерахуванням на рахунок ОСОБА_1 5 999 450, 00 грн. кваліфікується як фраудаторний правочин, таким, що вчинено на шкоду кредитору ПП "Дербі - Капітал", тому просить суд визнати його недійсним.

Відповідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частинах першій, третій статті 167 Господарського кодексу України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Відповідно до частини першої статті 62 ГК України підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (частина перша статті 113 цього ж Кодексу).

Частиною першою статті 63 ГК України передбачена класифікація підприємств за ознакою форми власності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.06.2019 у справі N 917/1338/18 (провадження N 12-23гс19) погодилась із висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі N 917/1887/17, що характеристика юридичної особи як приватного підприємства - це характеристика того, на підставі якої власності його створено.

Отже, приватне підприємство - це не окрема організаційно-правова форма юридичної особи, а класифікуюча ознака юридичних осіб залежно від форми власності.

Разом із цим за ознакою наявності чи відсутності учасників юридичні особи поділяються на товариства та установи, у зв`язку із чим приватне підприємство є товариством, оскільки воно має хоча б одного учасника.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦК України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи чи сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об`єднання, що діють з метою одержання прибутку.

Отже, якщо приватне підприємство створене для ведення підприємницької діяльності й розподілу прибутку між учасниками (засновниками), то таке приватне підприємство є підприємницьким товариством.

Встановлення виду підприємницького товариства, до якого належить приватне підприємство, а саме, що приватне підприємство є господарським товариством (зокрема, товариством з обмеженою або додатковою відповідальністю) або кооперативом (зокрема, сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським кооперативним об`єднанням), у кожному конкретному випадку зумовлюватиме застосування до спірних правовідносин відповідного законодавства, зокрема Законів України "Про господарські товариства", "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", "Про кооперацію", "Про сільськогосподарську кооперацію".

Для визначення виду підприємницького товариства, до якого належить ПП у цій справі, слід виходити з такого.

Судом встановлено, що ПП "Афіша" створено з метою отримання прибутку, задоволення суспільних потреб в його продукції, роботах, послугах та реалізація на підставі одержаного прибутку (доходу) соціальних та економічних інтересів власників і трудового колективу підприємства; ПП має статутний капітал, поділений на частки, та не встановлено наявності в його статуті положень, які передбачають, що один учасник підприємства має один голос у вищому органі, зокрема, з можливістю мати додаткову кількість голосів, а також що його учасники несуть відповідальність за зобов`язаннями приватного підприємства.

Згідно із частиною третьою статті 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Отже, за загальним правилом учасники (засновники) не несуть відповідальності за зобов`язаннями приватного підприємства (якщо інше не встановлено статутом). У такому випадку ПП не є повним або командитним товариством чи товариством з додатковою відповідальністю, а відповідно до статті 84 ЦК України в чинній редакції, яка встановлює вичерпний перелік підприємницьких товариств, таке підприємство може бути лише товариством з обмеженою відповідальністю або виробничим кооперативом (сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським кооперативним об`єднанням).

У зв`язку із цим суд першої інстанції дійшов висновку, що ПП "Афіша" у цій справі є товариством з обмеженою відповідальністю.

Оскільки правовий аналіз кваліфікації виду товариства проведено у відповідності до вимог вищенаведених норм права та норм Статуту ПП «Афіша». а тому доводи апеляційної скарги позивача їх не спростували і виходять з неправильного розуміння норм права.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Водночас у пунктах 56-58 постанови від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила стосовно можливості врегулювання положеннями статутів як нормативними актами порядку прийняття рішень за відсутності відповідного законодавчого регулювання, а також зауважила, що статут є актом, у якому закріплені локальні норми матеріального права, що врегульовують відносини, зокрема, стосовно управління юридичною особою. При цьому Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на приписи частини першої статті 8 ЦК України.

Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначає Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який набрав чинності 17.06.18 (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 Закону учасники товариства мають право:1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; 2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; 3) брати участь у розподілі прибутку товариства; 4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства, аналогічні положення містяться і в розділі 7. п. 7.1 Статуту ПП "Афіша".

Особливості проведення загальних зборів учасників товариством, що має одного учасника визначені статтею 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.

До компетенції загальних зборів учасників, згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", зокрема належать: внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності товариством на підставі модельного статуту; зміна розміру статутного капіталу товариства; перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 4.5 Статуту підприємства внесення змін у Статутному капіталі здійснюється за рішенням загальних зборів Засновників (Власників) Товариства, з врахуванням обмежень, встановлених Законом та цим Статутом. Рішення про зменшення статутного капіталу підприємства надсилається поштовим відправленням всім кредиторам Підприємства не пізніше триденного строку з дня його прийняття.

Зменшення статутного капіталу допускається після повідомлення в порядку, встановленому законом, усіх його кредиторів. У цьому разі кредитори мають право вимагати дострокового припинення або виконання відповідних зобов`язань товариства та відшкодування їм збитків. Рішення підприємства про зменшення його статутного капіталу набирає чинності не раніш як через 3 місяці після державної реєстрації і оприлюднення у встановленому порядку (п. п. 4.6, 4.7 Статуту).

Згідно із положеннями статті 98 Цивільного кодексу України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що позивач у справі ПП "Дербі - Капітал", станом на момент прийняття оспорюваних рішень учасника підприємства, був наділений статусом учасника юридичної особа приватного підприємства "Афіша", натомість матеріалами справи підтверджується, що він набув статусу кредитора, згідно зобов`язань за попереднім договором від 17.07.2018.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 Цивільного кодексу України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 грудня 2018 року по справі N 910/21845/16 (ЄДРСРУ N 78325636).

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Отже, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі N 927/699/17).

Відтак, суд відзначає, що оскільки позивач не є учасником юридичної особи, рішення зборів якої оскаржується, вказаний спір не є корпоративним та розглядається в порядку господарського судочинства з огляду на суб`єктний склад учасників спору.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство має право зменшити свій статутний капітал. У разі зменшення номінальної вартості часток усіх учасників товариства співвідношення номінальної вартості їхніх часток повинно зберігатися незмінним. Після прийняття рішення про зменшення статутного капіталу товариства його виконавчий орган протягом 10 днів має письмово повідомити кожного кредитора, вимоги якого до товариства не забезпечені заставою, гарантією чи порукою, про таке рішення. Кредитори протягом 30 днів після отримання повідомлення, зазначеного в частині третій цієї статті, можуть звернутися до товариства з письмовою вимогою про здійснення протягом 30 днів одного з таких заходів за вибором товариства: 1) забезпечення виконання зобов`язань шляхом укладення договору забезпечення; 2) дострокове припинення або виконання зобов`язань перед кредитором; 3) укладення іншого договору з кредитором.

У разі невиконання товариством зазначеної вимоги у встановлений строк, кредитори мають право вимагати в судовому порядку дострокового припинення або виконання зобов`язань товариством.

Якщо кредитор не звернувся до товариства з письмовою вимогою у строк, передбачений частиною четвертою цієї статті, вважається, що він не вимагає від товариства вчинення додаткових дій щодо виконання зобов`язань перед ним.

З наведених норм вбачається, що виконання обов`язку відповідача щодо повідомлення позивача - кредитора про рішення про зменшення розміру статутного капіталу товариства виникає після прийняття такого рішення загальними зборами учасників товариства. Тобто, порушення на які покликається позивач в обґрунтування позовних вимог, мали місце після прийняття оспорюваного рішення товариства.

У свою чергу, відповідач, у встановленому законом порядку, не заперечив, а в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача - кредитора ПП "Дербі - Капітал" про прийняте рішення про зменшення розміру статутного капіталу, однак це порушення не впливає на дійсність оспорюваного рішення зборів учасників, так як в часі лежить поза межами моменту прийняття оспорюваного рішення і не порушує права останнього.

Слід звернути увагу, що неповідомлення позивача - кредитора про рішення щодо зменшення статутного капіталу товариства, є порушенням, проте законодавець не забезпечив правом оскарження кредитором рішення загальних зборів товариства про зменшення статутного капіталу у зв`язку з неповідомленням його, в порядку до ч. 3 ст. 19 "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Також, враховуючи, що оспорюване рішення учасника не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, а тому судом не беруться до уваги посилання позивача на положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину.

Таким чином, право позивача, як кредитора, не може бути захищене в обраний ним спосіб шляхом оскарження рішення загальних зборів товариства, учасником якого він не є.

Як вбачається з матеріалів справи ПП "Дербі - Капітал" звернулося до суду з позовом до ПП "Афіша" з метою захисту свого права власності на майно у формі грошових коштів, які, як стверджує позивач належні виключно позивачу та були внесені ним на рахунок ПП "Афіша" в якості авансу.

Глава 29 ЦК України встановлює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України). Такими способами захисту права власності можуть бути, зокрема: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387); право власника на витребування майна від добросовісного набувача (ст. 388); власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391); визнання права власності (ст. 392); визнання незаконним правового акта, що порушує право власності (ст. 393).

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави зробити висновок про те, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту права власності, як визнання недійсними рішення загальних зборів товариства про зменшення статутного капіталу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У рішенні Конституційного суду України N 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно з ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За таких обставин, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи в позові слід відмовити, оскільки позивач просить застосувати неналежний спосіб захисту.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Заперечення позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Дербі - Капітал" від 15.11.2021 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.10.2021 у справі №921/505/21- залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

І.Б. Малех

Повний текст постанови складено 19.04.2022