ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"18" квітня 2022 р. Справа № 902/763/18

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., розглянувши без виклику представників сторін заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" №217007.2-СК-812-0322 від 05.04.2022 про видачу дубліката наказу по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут", м.Вінниця

до Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації, смтТиврів Вінницької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фінансове управління Тиврівської райдержадміністрації

про стягнення 24062164,23 грн заборгованості за надані послуги газопостачання громадянам, які мають право на отримання субсидій та компенсацій

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" до Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації про стягнення 22851811,20 грн заборгованості за надані послуги газопостачання громадянам, які мають право на отримання субсидій та компенсацій.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.03.2019 позов задоволено частково; стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" 813425,54 грн - інфляційних втрат; 391665,26 грн - три проценти річних; 18076,36 грн - судового збору.

На виконання вказаного рішення 02.05.2019 виданий відповідний наказ.

08.04.2022 на адресу суду від Товариства з обмежено відповідальністю "Вінницягаз Збут" надійшла заява №217007.2-СК-812-0322 від 05.04.2022 про видачу дубліката наказу Господарського суду Вінницької області від 02.05.2019 по справі №902/763/18.

Розглянувши матеріали вказаної заяви суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Тобто, на даний час процесуальний закон не містить обмежень щодо видачі дублікату наказу за заявою стягувача.

Матеріали справи не містять відомостей щодо пред`явлення наказу до виконання або виконання рішення відповідачем у добровільному порядку.

Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу.

За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі.

Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Значення обов`язковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі "Деркач та Палек проти України" (Заяви №34297/02 та №39574/02) від 21.12.2004. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Бурдов проти Росії", заява №589498/00, п. 34). Аналогічний висновок міститься і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п.40).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у рішенні "У справі за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" №5-рп/2013 від 26.06.2013 послався на практику Європейського суду з прав людини, який в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

З огляду на подання позивачем (стягувачем) заяви про видачу дублікату виконавчого документа до закінчення строку, встановленого для його пред`явлення до виконання, суд дійшов висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" №217007.2-СК-812-0322 від 05.04.2022 про видачу дублікату наказу Господарського суду Вінницької області від 02.05.2019 по справі №902/763/18.

Керуючись ст.18, 46, 232, 233, 234, 235, 240, 242, 326, п.п.19.4 п.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" №217007.2-СК-812-0322 від 05.04.2022 про видачу дубліката наказу по справі №902/763/18 задовольнити.

2. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" дублікат наказу Господарського суду Вінницької області від 02.05.2019 по справі №902/763/18.

3. Ухвала суду від 18.04.2022 у справі №902/763/18 підписана суддею та набрала законної сили 18.04.2022.

4. За приписами п.19.4 п.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України ухвалу про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Рівненського апеляційного господарського суду.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Копію ухвали надіслати заявнику (позивачу) рекомендованим листом разом з дублікатом наказу від 02.05.2019 та відповідачу на електронну адресу ().

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (Хмельницьке шосе, 23, м.Вінниця, 21036)