ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. Справа№ 910/6969/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Бендюг І.В.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 25.01.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.07.2021 (повний текст складено 19.07.2021)

у справі № 910/6969/21 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром"

до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" в особі філії "Авангард"

про стягнення 388 645, 56 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" в особі філії "Авангард" про стягнення 40346,54 грн основного боргу за водовідведення за період з 01.10.2019 по 31.12.2020, 442,22 грн пені, 1813,91 грн 3% річних, 3994,84 інфляційних втрат за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №4334 від 01.05.2015 та 299000,00 грн основного боргу, 13442,71 грн 3% річних, 29605,54 грн інфляційних втрат за договором про розстрочення боргу №201 від 21.10.2019.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 у справі №910/6969/21 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" в особі філії "Авангард" на користь Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" заборгованість за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №4334 від 01.05.2015, яка складається з 40346, 54 грн основного боргу, 1813, 91 грн 3% річних, 3994, 84 грн інфляційних втрат та 442, 22 грн пені і заборгованість за договором про розстрочення боргу №201 від 21.10.2019, яка складається з 299000, 00 грн основного боргу, 13442, 71 грн 3% річних та 29605, 54 грн інфляційних втрат і 5829, 68 грн судового збору.

Суд першої інстанції виходив з встановлених обставин щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем та відсутності доказів такої оплати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що розрахунки пені є невірними, оскільки в порушення пункту 3.2.4 договору представник відповідача у відділ обліку та реалізації послуг позивача рахунки не отримував у той же час, рахунки за кожен місяць надання послуг надходили на адресу відповідача, за місцезнаходженням філії «Авангард».

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує проти її вимог, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 01.05.2015 між Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" (виробник) та Публічним акціонерним товариством "Агрохолдинг Авангард" в особі філії «Авангард» (споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №4334 (далі - основний договір), відповідно до п. 1.1. якого виробник зобов`язується надавати споживачу послуги централізованого водопостачання і водовідведення у обсягах зазначених в додатку №1, який являється невід`ємною частиною даного договору, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати спожиті послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. основного договору тарифи на послуги централізованого водопостачання і водовідведення встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та на момент укладення даного договору становлять: водовідведення 5,34 грн./м3 з ПДВ. У разі зміни тарифів, оплата послуг здійснюється за новими цінами без змін інших умов договору. Повідомлення про зміну тарифів здійснюється через газету «Західний кур`єр» та діють з моменту затвердження їх відповідною постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Пунктом 3.2.4 основного договору сторони передбачили, що споживач зобов`язується щомісячно в 7 робочий день місяця направляти свого представника у відділ обліку та реалізації послуг виробника для подання додатку №4 та одержання відповідних рахунків на оплату.

Відповідно до пункту 3.2.5 основного договору споживач зобов`язаний здійснювати оплату послуг водовідведення в 3-х денний термін з моменту отримання рахунку та вносити авансовий платіж до 1-го числа місяця, за який проводиться передоплата, в розмірі вартості наданих послуг у минулому періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві послуг з водовідведення належним чином.

Водночас, за період з 01.10.2019 по 01.12.01.12.2020 за відповідачем утворилась заборгованість за основним договором у сумі 40346, 54 грн.

Крім того, 21.10.2019 між Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Агрохолдинг Авангард" в особі філії «Авангард» (боржник) укладено договір про розстрочення боргу (далі - договору розстрочення), за умовами п.1.1. якого боржник визнає за собою заборгованість перед кредитором, за період з 01.09.2017 по 01.10.2019, що склалась станом на 01.10.2019 внаслідок не оплати поточних платежів за надані послуги водопостачання та водовідведення згідно договору №4334 від 11.06.2015 і становить суму 323854,04 грн.

Пунктом.2.1. договору розстрочення визначено, що кредитор приймає рішення про розстрочення суми заборгованості боржника терміном на 14 місяців.

Умовами пунктів 2.2., 1.2. договору розстрочення сторони погодили, що боржник зобов`язується сплатити щомісячно розстрочену суму боргу згідно графіку, вказаному у п. 1.2. договору у строк до 30.11.2020.

Водночас, у строк, визначений договором розстрочення, відповідач заборгованість не оплатив.

Дані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню підлягає з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Виходячи зі змісту укладеного між сторонами договору, останній за своєю природою є договором надання послуг, за умовами якого одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (статтею 901 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договірні правовідносини між сторонами регулюються також Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", сферу дії якого визначено статтею 2 Закону, відповідно до якої дія вказаного Закону поширюється на всі суб`єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Водовідведення визначено приписами вказаного Закону як господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об`єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов`язаних єдиним технологічним процесом.

При цьому, вода питна - це вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству.

Споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб/послуг з постачання питної води, якість якої відповідає зазначеним ДСанПІН 2.2.4-171-10, та водовідведення.

Статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Тобто, статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості, рахунками-фактури за період з 01.10.2019 по 31.12.2020 з доказами їх направлення відповідачу підтверджується наявність у відповідача заборгованості за основним договором за період з 01.10.2019 по 31.12.2020 в розмірі 40 346,54 грн та за договором розстрочення боргу на загальну суму 299000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві послуг з водовідведення, однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань з їх повної оплати та має перед позивачем заборгованість за основним договором за період з 01.10.2019 по 31.12.2020 в сумі 40 346,54 грн з урахуванням часткової оплати та заборгованість за договором розстрочення боргу на загальну суму 299 000,00 грн з урахуванням часткової оплати.

Заперечуючи проти позовних вимог, Комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" у відзиві на позов зазначав, що позивачем не було враховано оплати, проведені відповідачем в період з 01.01.2021 по 26.04.2021 за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №4334 від 01.05.2015 на загальну суму 93 996,31 грн.

Разом з тим, дані доводи відповідача правильно не прийнято до уваги судом першої інстанції, оскільки зазначені відповідачем оплати проведені в період з 01.01.2021 по 26.04.2021 на загальну суму 93 996,31 грн - це оплати поточних нарахувань за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №4334 від 01.05.201, тоді як предметом позову є вимоги саме про стягнення заборгованості за період з 01.10.2019 по 31.12.2020.

При цьому, доказів сплати спірної заборгованості відповідачем суду не надано.

За вказаних обставин, права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за договором №4334 від 01.05.2015 за період з 01.10.2019 по 31.12.2020 в розмірі 40 346,54 грн та основного боргу на загальну суму 299000,00 грн за договором розстрочення боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 442,22 грн пені, 1813,91 грн 3% річних, 3994,84 інфляційних втрат.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3.2.6. основного договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, передбачених даним договором споживач сплачує виробнику пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Оскільки судом встановлено прострочення відповідача, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 442,22 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Доводи апелянта, стосовно невірного нарахування позивачем пені, а саме визначення початку періоду нарахування, спростовуються умовами основного договору, оскільки пунктом 3.2.5 передбачено внесення авансового платежу до 1-го числа місяця, за який проводиться передоплата, в розмірі вартості наданих послуг у минулому періоді.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у встановлений законом строк, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 1813,91 грн 3% річних, 3994,84 інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунками позивача, перевіреними судом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" у повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 у справі №910/6969/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" в особі філії "Авангард" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 у справі №910/6969/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 у справі №910/6969/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6969/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 22.02.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

А.О. Мальченко