ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. Справа№ 920/382/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

на рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021

у справі № 920/382/21 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми);

2. ОСОБА_1

про визнання права власності та зняття арешту з майна

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Танчик О.М. - представник за довіреністю від 27.12.2021 № 18-49/1

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - ТОВ "СМНВО", позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - АТ "СМНВО", відповідач) про визнання права власності на рухоме майно - спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 та зняття арешту із вищезазначеного майна, який було накладено головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвою Т.І. постановою № 57084810 від 23.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою від 23.02.2021, винесеною при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 57084810, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвою Тетяною Іванівною описано та арештовано майно АТ "СМНВО", а саме спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 . Позивач вважає, що майно, арештоване постановою державного виконавця від 23.02.2021 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 57084810 належить саме TOB "СМНВО", а не відповідачу, а арешт, накладений на відповідне майно, має бути знятий.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/382/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 27.05.2021; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.07.2021 клопотання представника позивача та клопотання представника третьої особи про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 задоволено; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 провадження у справі № 920/382/21 в частині вимоги щодо зняття арешту зі спеціалізованої техніки автокрану 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 , який було накладено головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвою Т.І. постановою № 57084810 від 23.02.2021 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України; у задоволенні позову в частині вимоги щодо визнання права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рухоме майно - спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 - відмовлено.

Судове рішення обґрунтоване тим, що в силу приписів п. 3 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній станом на час повного розрахунку за придбане майно на електронних торгах) після реалізації спеціалізованої техніки автокрану 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 , та надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів від третьої особи - ОСОБА_1 в рахунок оплати придбаного нею майна, арешт, який було накладено головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвою Т.І. постановою № 57084810 від 23.02.2021, знято (у зв`язку з отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах). Враховуючи, що станом на момент розгляду справи по суті арешт з майна знято, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у даній справі в частині позовної вимоги щодо зняття арешту за відсутністю предмету спору на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Щодо вимоги про визнання права власності на майно, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, оскільки позов про визнання права власності пред`явлено не до тієї особи, що не визнає або оспорює право власності позивача на спірне майно, тобто до неналежного відповідача.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "СМНВО" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у визнанні за ним права власності на рухоме майно - спеціалізованої техніки автокрану 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі № 920/382/21 є незаконним та таким, що винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апелянт вважає, що на момент подання позову у справі № 920/382/21 позивачем було вірно визначено відповідача та третю особу, оскільки саме АТ "СМНВО" є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого було арештовано спірний автокран. До того ж, апелянт вказує, що на момент подання позову майно не було реалізовано на торгах, відтак, висновок суду, що належним відповідачем є особа, яка придбала автокран на торгах під час розгляду справи, є помилковим. Крім того, на переконання позивача, останній був позбавлений можливості залучити ОСОБА_1 співвідповідачем у справі, а також змінювати предмет та підстави позову. Також, за твердженням позивача, реєстрація транспортного засобу у відповідному державному органі не пов`язується з моментом виникнення у особи права власності на цей транспортний засіб. Крім того, позивач зазначає, що місцевий суд не надав оцінки та не дослідив обставин набуття позивачем права власності на спірне майно, моменту виникнення права власності та наявності зв`язку реєстрації транспортного засобу з моментом набуття права власності на нього.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.12.2021 Товариству з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі № 920/382/21 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

19.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі № 920/382/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 23.02.2022; учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/382/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), 2. ОСОБА_1 про визнання права власності та зняття арешту з майна.

02.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшов відзив, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту набуття позивачем права власності на транспортний засіб. Відсутність державної реєстрації переходу права власності на транспортний засіб, яка є обов`язковою в даному випадку, дає підстави для висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля не є вчиненим, а дії ДВС щодо його реалізації як майна відповідача є законними. Правові підстави для визнання за позивачем права власності на транспортний засіб відсутні.

22.02.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про розгляд скарги без участі представника.

23.02.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі № 920/382/21 до набрання законної сили рішенням суду у справі Зарічного районного суду міста Суми № 591/5361/21, де предметом позову є визнання недійсними електронних торгів з продажу спірного автомобіля та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначає, що від результату розгляду справи № 591/5361/21 буде залежати належність способу захисту прав позивача та належність відповідача у справі.

У судове засідання 23.02.2022 представники позивача та третіх осіб не з`явилась, хоча про місце, день та час розгляду даної справи повідомлялись належним чином.

Відповідач правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Розглянувши у судовому засіданні 23.02.2022 клопотання позивача про зупинення провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У даному випадку суд, розглядаючи вимогу про визнання права власності на майно на підставі статті 392 Цивільного кодексу України, має дослідити підстави, на яких позивач набув право власності на майно, момент виникнення права власності, осіб, якими це право оспорюється або не визнається, а отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у справі № 920/382/21.

Водночас при вирішенні спору № 591/5361/21 про визнання недійсними електронних торгів з продажу спірного майна суду необхідно встановлювати, чи мало місце порушення вимог порядку реалізації арештованого майна при проведенні електронних торгів, чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів, чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів.

З урахуванням наведеного, відсутня об`єктивна неможливість розгляду справи № 920/382/21 до вирішення справи № 591/5361/21, оскільки визнання недійсними прилюдних торгів не впливає на можливість захисту прав, за захистом яких позивач звернувся у даній справі, якщо суд дійде висновку, що таке право існує.

Скаржник не наводить переконливих доводів, які б давали підстави дійти висновку щодо відсутності можливості, при наявності іншого спору у справі № 591/5361/21, встановити всі обставини, які необхідно з`ясувати для правильного вирішення даного спору та не зазначає, які саме обставини, що входять до предмету доказування у справі № 920/382/21, не можуть бути встановлені судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини вплинуть на оцінку доказів, що ними сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі.

Сама по собі взаємопов`язаність зазначених двох справи не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

З огляду на викладене у сукупності, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третіх осіб, враховуючи відсутність клопотань від останніх про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності представників позивача та третіх осіб.

23.02.2022 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 4 статті 269 процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 29.06.2011 між ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" (перейменованого з 01.08.2019 в АТ "Сумське НВО") та ТОВ "СМНВО" було укладено договір купівлі-продажу № 8/167 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач передав у власність позивачу майно, в тому числі й спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 .

Згідно з пунктом 2.3 договору датою поставки товару вважається дата отримання товару покупцем, що зазначена в акті прийняття-передання.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що право власності на товар і ризики переходять від постачальника до покупця з моменту поставки товару згідно п. 2.3 даного договору.

30.06.2011 сторонами договору підписано акт № 2 прийняття-передання товару за договором купівлі-продажу від 29.06.2011, згідно якого позивачу відповідачем передано майно, в тому числі й спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 .

Наказом ТОВ "СМНВО" № 255-2 від 30.06.2011 основні засоби та інші необоротні матеріальні активи з 30.06.2011 згідно акту № 2 прийняття-передання товару за договором купівлі-продажу від 29.06.2011 № 8/167 були введені в експлуатацію.

Постановою про опис та арешт майна головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвої Тетяни Іванівни від 23.02.2021 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 57084810 описано та накладено арешт на майно АТ "Сумське НВО", а саме спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 .

На момент опису та арешту майна 23.02.2021 автокран перебував в оренді АТ "Сумське НВО", що підтверджується договором оренди рухомого та нерухомого майна № 54 від 03.02.2020 та актом прийому-передачі об`єкта оренди (акт приймання № 2) від 01.04.2020.

19.05.2021 Державним підприємством "СЕТАМ" проведено електронні торги з реалізації рухомого майна: транспортного засобу - спеціалізованої техніки автокрану 10-20 т-С КС 3577 на базі МАЗ, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 (лот 477795), про що складено протокол № 539288. Переможцем торгів була визначена ОСОБА_1 .

Актом про проведення електронних торгів від 31.05.2021 засвідчено право власності ОСОБА_1 на автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 .

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвої Тетяни Іванівни від 02.06.2021 знято арешт з транспортного засобу - спеціалізованої техніки автокрану 10-20 т-С КС 3577 на базі МАЗ, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 .

За твердженнями позивача, відчуження спірного транспортного засобу третій особі позбавило його як власника права на рухому річ, а тому таке право позивача підлягає захисту судом шляхом визнання права власності на нього.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог та закриття провадження у справі в частині, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статей 317, 328 Цивільного кодексу України право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном, право власності набувається з підстав, не заборонених законом, зокрема, з правочинів; право власності вважається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

За правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Відповідачем за цим позовом може бути будь-яка особа, яка не визнає, заперечує або оспорює право позивача здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження спірним майном або має власний інтерес щодо цього майна.

Отже, визнання права власності здійснюється господарським судом за наявності існуючого (згідно приписів законодавства) права власності на майно в межах спору власника з іншою особою про право на це майно.

Обов`язковою умовою, за наявності якої позивач може пред`явити позов про визнання за ним права власності, є невизнання його права власності особою, яка вказана відповідачем.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 910/7122/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц).

Щодо позовних вимог позивача, що грунтуються на приписах статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" стосовно зняття арешту зі спеціалізованої техніки автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 , який було накладено головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвою Т.І. постановою № 57084810 від 23.02.2021, судом першої інстанції встановлео наступне.

Відповідно до положень статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час звернення з позовом у даній справі) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в силу приписів пункту 3 частини 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній станом на час повного розрахунку за придбане майно на електроних торгах), після реалізації спеціалізованої техніки автокрану 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 , та надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів від третьої особи - ОСОБА_1 в рахунок оплати придбаного нею майна, арешт, який було накладено головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвою Т.І. постановою № 57084810 від 23.02.2021, знято (у зв`язку з отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах).

Пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що станом на момент розгляду справи по суті арешт з майна знято, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у даній справі в частині позовної вимоги щодо зняття арешту за відсутністю предмету спору на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

Щодо вимоги про визнання права власності на майно, місцевий господарський суд зазначив таке.

Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач підтримує заявлений позов та погоджується із тим, що власником спірного майна є позивач, який набув його на підставі укладеного із ним договору купівлі-продажу від 29.06.2011 № 8/167, та не здійснює позивачу перешкод у праві користування чи розпорядження таким майном.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач не є у розумінні статтей 391 та 392 Цивільного кодексу України особою, яка оспорює право власності позивача на спірне майно чи здійснює перешкоди у праві користування чи розпорядження таким майном, а тому не може бути відповідачем за заявленим позовом.

Водночас як вірно зазначено судом першої інстанції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції також не є у розумінні статтей 391 та 392 Цивільного кодексу України особою, що оспорює право власності позивача на спірний транспортний засіб або ж особою, що має власний інтерес щодо цього майна, оскільки останнім лише вчинялись дії із виконання судових рішень у межах зведеного виконавчого провадження № 57084810. Дана особа у справі залучена третьою особою без самостійних вимог.

Органом ДВС у межах зведеного виконавчого провадження здійснено примусову реалізацію спірного майна на електронних торгах, за результатами проведення яких власником спірного майна стала ОСОБА_1 , що підтверджується актом про проведені електронні торги від 31.05.2021, який у даному випадку згідно пункту 8 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016, підтверджує виникнення права власності на придбане майно у третьої особи. Крім того, свідоцтвом про реєстрацію трансопрнтого засобу від 09.07.2021 НОМЕР_3 підтверджується право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб - автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 .

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що саме ОСОБА_1 є особою, яка вважає себе власником спеціалізованої техніки автокрану 10-20 т-С КС 3577 на базі МАЗ, колір синій, 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 , який нею придбано на електронних торгах, та може оспорювати право власності позивача на вказане майно. Однак остання визначена позивачем як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а не як відповідач.

Відповідно до частини другої статті 48 Господарського процесуального кодексу України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, заміна відповідача у справі може бути здійснена виключно за клопотанням позивача, в той час як суд позбавлений можливості здійснити заміну відповідача за власною ініціативою.

Таким чином, встановивши, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частинні визнання права власності, оскільки позов про визнання права власності пред`явлено не до тієї особи, що не визнає або оспорює право власності позивача на спірне майно, тобто до неналежного відповідача.

За таких підстав, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що оскільки на момент подання позову майно не було реалізовано на торгах, висновок суду, що належним відповідачем є особа, яка придбала автокран на торгах під час розгляду справи, є помилковим.

Апелянт вважає, що на момент подання позову у справі № 920/382/21 позивачем було вірно визначено відповідача та третю особу, оскільки саме АТ "СМНВО" є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого було арештовано спірний автокран.

Водночас як вірно встановлено судом першої інстанції, по-перше, відповідач не оспорював право власності позивача на спірне майно та не здійснював перешкод у праві користування чи розпорядження таким майном, а, по-друге, в процесі розгляду даної справи судом першої інстанції власником спірного рухомого майна стала ОСОБА_1 .

До того ж, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд питання щодо того, чи існує у позивача право власності на спірне майно не розглядає та оцінку доводам учасників справи з цього приводу не надає. Відповідна оцінка має бути здійснена судом під час розгляду позову, заявленого до належного відповідача. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. За таких обставин, доводи апелянта щодо того, що місцевий суд не надав оцінки та не дослідив обставин набуття позивачем права власності на спірне майно, моменту виникнення права власності та наявності зв`язку реєстрації транспортного засобу з моментом набуття права власності на нього відхиляються судом апеляційної інстанції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі № 920/382/21 прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для їх скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі № 920/382/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі № 920/382/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 920/382/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.04.2022, у зв`язку із перебуванням члена колегії М.Г.Чорногуза у відпустці.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова