ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2022 р. Справа № 910/15731/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021

у справі №910/15731/21 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося з позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення заборгованості у розмірі 11513,13 грн, з яких: 9153,30 грн - сума страхового відшкодування, 880,32 грн - пеня, 442,43 грн - 3% річних та 1037,08 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства та умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку з завданням шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Mercedes, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/005825736 та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 відкрито провадження у справі №910/15731/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/15731/21 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" страхове відшкодування у розмірі 9153,30 грн, 869,31 грн пені, 440,93 грн 3% річних та 1037,08 грн інфляційних втрат, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального права.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" зазначає, що позивачем не застосовано коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку суми страхового відшкодування, на що не звернув уваги місцевий господарський суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/15731/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Кравчук Г.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/15731/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення її недоліків.

До суду 19.01.2022 від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/349/22 від 25.01.2022 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15731/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/15731/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/15731/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.

До суду 15.02.2022 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" просить відмовити у її задоволенні.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1557/22 від 18.04.2022 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15731/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу у справі №910/15731/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.03.2020 у справі №758/12905/19 встановлено, що Нежура Р.П. 24.09.2019 близько 16:00 год по вул. Нижній Вал в м. Києві, керуючи транспортним засобом "Skoda" державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Mercedes, державний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

07.06.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зубарев Транспорт Компані" (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №FO-00418072, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб Mercedes, державний номер НОМЕР_1 (з урахуванням додаткового договору №1 від 11.06.2019).

Відповідно до п. 5 договору добровільного страхування строк його дії визначено з 08.06.2019 по 07.06.2020 включно.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується зі ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Місцевим господарським судом також встановлено, що відповідно до рахунку № від 09.10.2019, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц", вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1 , становить 13944,12 грн.

Згідно зі страховим актом №02952/01/019 від 16.10.2019, складеним Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС", розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №FO418072 від 07.06.2019 становить 11155,30 грн.

На підставі страхового акту позивач 17.10.2019 виплатив страхове відшкодування за вказаним договором добровільного страхування загалом у сумі 11155,30 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №54963.

Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована відповідачем на підставі полісу №АО/005825736 (ліміт за шкоду майну - 100000,00 грн, франшиза - 2000,00 грн), що підтверджується інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Позивач 28.10.2019 звернуся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування (вих. №Г0401/7540 від 25.10.2019), яка отримана останнім 30.10.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач залишив вказану заяву без відповіді та задоволення.

У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив сплату страхового відшкодування у добровільному порядку, Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося з даним позовом до суду та, окрім страхового відшкодування в сумі 9153,30 грн, просило також стягнути з відповідача 880,32 грн пені, 442,43 грн 3% річних та 1037,08 грн інфляційних втрат.

Відповідачем відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції не подано та не спростовано обставин, викладених позивачем у позовній заяві.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на положення ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 22, 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умови полісу №АО/005825736 прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення суми страхового відшкодування. При цьому, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем здійснено невірний розрахунок сум пені та 3% річних, у зв`язку з чим частково задовольнив позовні вимоги в наведеній частині. Також суд погодився з розрахунком інфляційних втрат, здійсненим позивачем.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Як було встановлено вище, постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.03.2020 у справі №758/12905/19 встановлено вину водія автомобіля "Skoda" державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 , внаслідок чого останній здійснив зіткнення з транспортним засобом Mercedes, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, у разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При цьому, нового зобов`язання з відшкодування збитків у такому випадку не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. З огляду на викладене, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2 станом на дату ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/005825736, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2 , власнику транспортного засобу Mercedes, державний номер НОМЕР_1 , покладається на відповідача в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи.

Таким чином до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовані відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і він спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом ст. 14 цього закону страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, у зв`язку з укладенням відповідачем з власником автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_2 полісу страхування цивільно-правової відповідальності, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" прийняло на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації вказаного транспортного засобу.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду з приводу відсутності підстав для проведення оцінки завданої шкоди, оскільки проведення такої оцінки суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003.

Так, відповідно до п. 7.38 вказаної методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2018, з огляду на що, враховуючи дату ДТП (24.09.2019), відсутні підстави для визначення величини коефіцієнта фізичного зносу.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на підставі рахунку № від 09.10.2019, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1 , становить 13944,12 грн з ПДВ. При цьому, відповідно до страхового акту №02952/01/019 від 16.10.2019, складеного Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС", розмір страхового відшкодування склав 11155,30 грн.

За наведених обставин спростовуються доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, з приводу необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу для визначення суми матеріального збитку.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, розмір франшизи за полісом №АО/005825736 становить 2000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, - 100000,00 грн.

З урахуванням того, що до позивача перейшло право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за полісом у межах фактично здійснених ним витрат (11155,30 грн) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mercedes, державний номер НОМЕР_1 , беручи до уваги розмір ліміту відповідальності та франшизи, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 9153,30 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, арифметично з відповідача підлягає відшкодуванню 9155,30 грн (11155,30-2000,00), проте позивачем заявлено до стягнення 9153,30 грн. З огляду на неможливість суду виходити за межі заявлених вимог, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у заявленому позивачем розмірі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 880,32 грн пені, 442,43 грн 3% річних та 1037,08 грн інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Відтак, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі №910/17993/15, 28.02.2018 у справі №149/344/15-ц, 06.06.2019 у справі №758/8819/16-ц, 26.06.2019 у справі №760/2905/16-ц, 04.09.2019 у справі №280/2625/13-к, та 16.10.2019 у справі №452/3519/15.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15 зроблений висновок з приводу того, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

З огляду на викладене, у разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, слід зазначити, що наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з п. 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Право постраждалої особи (іншої особи, яка набула таке право) щодо відшкодування не лише шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а й відповідальності за несвоєчасне виконання страховиком (у визначених законом випадках - МТСБУ) такого обов`язку (регламентної виплати), передбачене нормами чинного законодавства та підтверджується сталою судовою практикою.

За змістом викладених норм правовідношення, в якому страховик, у разі настання страхового випадку, зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, на суму якого у разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені Законом і договором страхування, зокрема, пеня, 3% річних, інфляційні втрати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19 та 30.01.2018 у справі №910/17993/15.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подано страхувальником позивачу 24.09.2019. Таким чином, позивач мав подати відповідачу заяву про страхове відшкодування у строк до 23.10.2019 включно.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач надіслав відповідачу заяву №Г0401/7540 про виплату страхового відшкодування 28.10.2019, яка отримана відповідачем 30.10.2019.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З огляду на викладене та враховуючи приписи ст. ст. 35 та 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідач зобов`язаний був здійснити виплату позивачу страхового відшкодування у строк до 01.02.2020 включно (90 днів з дня отримання заяви + 5 днів прострочення на подання зави позивачем).

Разом з цим, позивач під час здійснення розрахунку сум пені та 3% річних невірно визначив період нарахувань. За розрахунком суду першої інстанції сума пені за період з 02.02.2021 по 31.08.2020 становить 869,31 грн, а сума 3% річних за період з 02.02.2021 по 10.09.2021 становить 440,93 грн. У зв`язку з цим, судом першої інстанції позовні вимоги у наведеній частині задоволено частково. При цьому, суд першої інстанції погодився з розрахунком інфляційних втрат та задовольнив наведену вимогу у заявленому розмірі, а саме 1037,08 грн.

Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду та вказує на відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в наведеній частині.

За вказаних обставин, Господарський суд міста Києва прийшов до обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" та стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" 9153,30 грн страхового відшкодування, 869,31 грн пені, 440,93 грн 3% річних та 1037,08 грн інфляційних втрат.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/15731/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №910/15731/21 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов