РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.05.2022Справа № 910/9956/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Кушнаренка Олексія Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин»

про стягнення 82635,07 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Кушнаренка Олексія Вікторовича з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» про стягнення 82635,07 грн, з яких 64316,37 грн основного боргу, 5455,43 грн 3% річних та 12863,27 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар (пшеницю 3 класу), у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 64316,37 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5455,43 грн 3% річних та 12863,27 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 відкрито провадження у справі №910/9956/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

15.07.2021 відповідачем подані письмові пояснення, в яких відповідач просив суд залишити позов Фізичної особи-підприємця Кушнаренка Олексія Вікторовича без розгляду, оскільки відповідач не отримував від позивача позовної заяви.

Оскільки позивачем до позовної заяви було долучено докази надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача, суд листом вих. №910/9956/21 від 28.07.2021 повідомив відповідача про можливість реалізації ним свого права на ознайомлення з матеріалами справи у приміщенні суду (відповідач ознайомлений з матеріалами справи 06.08.2021).

15.02.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/9956/21 відповідач був обізнаний оскільки відповідач ознайомлювався з матеріалами справи 06.08.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.07.2018 між Фізичною особою-підприємцем Кушнаренком Олексієм Вікторовичем (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» (покупець) укладено Договір №141/п купівлі-продажу, предметом якого є продаж пшениці 2, 3 класу, жита.

Відповідно до п. 1.2 Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити зерно пшениці 2, 3 класу та жита.

У розділі 3 Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 сторонами погоджено терміни поставки товару - до 31.12.2018, вид транспорту - автомобільний та/або залізничний транспорт, тара і пакування - насипом.

Згідно з п. 3.4 Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 оплата товару проводиться протягом 5 банківських днів по факту поставки зерна; у разі досягнення згоди - можлива попередня оплата.

У Додатковій угоді №1 до Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 сторони визначили ціну товару, що поставляється за вказаним договором, - 5100,00 грн з ПДВ, яка поширюється на 100,00 тон пшениці 3 класу. Термін дії додаткової угоди встановлений з 25.07.2018 по 30.07.2018.

У вказаній додатковій угоді зазначено, що оплата здійснюється наступним чином: 80% протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки, решта 20% протягом 3-х банківських днів після реєстрації податкових накладних та надання видаткових накладних.

Відповідно до п. 6.1 Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 термін дії договору встановлено з моменту підписання і до 31.12.2018.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар (пшеницю 3 класу), у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 64316,37 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5455,43 грн 3% річних та 12863,27 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 25.07.2018 позивач на умовах Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 поставив відповідачу товар (пшеницю 3 класу) на суму 168810,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000005 від 25.07.2018 (накладна підписана представниками сторін та скріплена відбитками печаток позивача і відповідача).

Також, 27.07.2018 позивач на умовах Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 поставив відповідачу товар (пшеницю 3 класу) на суму 165801,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000006 від 27.07.2018 (накладна підписана представниками сторін та скріплена відбитками печаток позивача і відповідача).

27.07.2018 позивач на умовах Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 поставив відповідачу товар (пшеницю 3 класу) на суму 172533,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000007 від 27.07.2018 (накладна підписана представниками сторін та скріплена відбитками печаток позивача і відповідача).

30.07.2018 позивач на умовах Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 поставив відповідачу товар (пшеницю 3 класу) на суму 72726,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000008 від 30.07.2018 (накладна підписана представниками сторін та скріплена відбитками печаток позивача і відповідача).

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копії відповідних прибуткових квитанцій та товарно-транспортних накладних, які містять відбиток печатки відповідача про отримання вантажу (товару).

Таким чином, наявними в матеріалах справи вищевказаними доказами підтверджується факт поставки позивачем відповідачу на умовах Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 (зокрема, на умовах Додаткової угоди №1) товару (пшениці 3 класу) на загальну суму 579870,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, поставка товару за вказаними видатковими накладними відбувалась у період дії Додаткової угоди №1 до Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018, умовами якої, зокрема, встановлено, що оплата здійснюється наступним чином: 80% протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки, решта 20% протягом 3-х банківських днів після реєстрації податкових накладних та надання видаткових накладних.

Таким чином, враховуючи умови оплати товару, встановлені у Додатковій угоді №1, беручи до уваги дати поставки товару та дати реєстрації позивачем податкових накладних, які вказані у квитанціях про їх реєстрацію (копії квитанцій разом з податковими накладними долучено позивачем до позовної заяви), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був у будь-якому випадку оплатити пшеницю, поставлену позивачем за вказаними видатковими накладними, у повному обсязі (100% вартості) у строк до 06.08.2018 включно.

При цьому, відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких тверджень/пояснень стосовно того, що він отримував від позивача видаткові накладні в іншу дату, ніж та, яка вказана на кожній видатковій накладній, суду не наведено.

Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення №5206 від 31.07.2018 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн; відповідно до платіжного доручення №6332 від 02.10.2018 - грошові кошти у розмірі 75000,00 грн; відповідно до платіжного доручення №5216 від 01.08.2018 - грошові кошти у розмірі 70000,00 грн.

Крім того, як вбачається зі Звіту про дебетові та кредитні операції по рахунку позивача та Акту звірки розрахунків, підписаного представниками сторін, відповідач 26.07.2018 сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн; 27.07.2018 - грошові кошти у розмірі 65000,00 грн; 30.07.2018 - грошові кошти у розмірі 100000,00 грн; 11.10.2018 - грошові кошти у розмірі 5553,63 грн.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідно до умов Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 (на умовах Додаткової угоди №1) позивач поставив відповідачу пшеницю на загальну суму 579870,00 грн, а відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти у загальному розмірі 515553,63 грн, суд дійшов висновку, що у відповідача виникла заборгованість у сумі 64316,37, що є заборгованістю з оплати пшениці, поставленої позивачем за останньою видатковою накладною №РН-0000008 від 30.07.2018, так як у призначенні платежу відповідач вказував лише реквізити Договору №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 (тобто, не зазначав конкретного призначення платежу - конкретної видаткової накладної), у зв`язку з чим зарахування сплачених відповідачем грошових коштів здійснювалось в рахунок погашення найдавнішої заборгованості.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 64316,37 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» за Договором №141/п купівлі-продажу від 25.07.2018 у сумі 64316,37 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кушнаренка Олексія Вікторовича в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» суми основного боргу у розмірі 64316,37 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5455,43 грн (за період з 07.08.2018 по 04.06.2021) та інфляційні втрати у розмірі 12863,27 грн (за період з серпня 2018 року по березень 2021 року).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кушнаренка Олексія Вікторовича в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» 3% річних у розмірі 5455,43 грн та інфляційних втрат у розмірі 12863,27 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

У прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн.

15.02.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

24.05.2021 між Фізичною особою-підприємцем Кушнаренком Олексієм Вікторовичем (клієнт) та адвокатом Реусом Д.С. (адвокат) укладено Договір про надання юридичної (правової) допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Договору послуги, надані адвокатом, пере6даються згідно з актом надання послуг, в якому вказується загальна сума вартості наданих послуг.

Вартість послуг за кожен календарний місяць визначається сторонами відповідно до часу, витраченого на надання послуг адвокатом, що зазначений в Акті надання послуг (п. 4.4 Договору).

Згідно з п. 4.5 Договору вартість однієї людино/години визначається сторонами за домовленістю та відображається в акті надання послуг.

Судом встановлено, що 24.05.2021 між позивачем та адвокатом складено Акт надання послуг №11 на суму 10000,00 грн (надання консультацій - 1000,00 грн, складання претензії - 1000,00 грн, розробка позовної заяви про стягнення заборгованості - 8000,00 грн).

24.05.2021 позивач сплатив на користь адвоката гонорар у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №461 від 24.05.2021.

Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем факт надання адвокатом правничої допомоги позивачу у даній справі на суму 10000,00 грн., суд дійшов висновку в обґрунтованості клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у вказаному розмірі.

При цьому, відповідачем не заявлялось клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката.

Судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката) покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кушнаренка Олексія Вікторовича задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 81; ідентифікаційний код: 37175801) на користь Фізичної особи-підприємця Кушнаренка Олексія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) суму основного боргу у розмірі 64316 (шістдесят чотири тисячі триста шістнадцять) грн 37 коп., 3% річних у розмірі 5455 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 43 коп, інфляційні втрати у розмірі 12863 (дванадцять тисяч вісімсот шістдесят три) грн 27 коп., судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) 00 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 04.05.2022.

Суддя М.Є. Літвінова