ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.02.2022м. СумиСправа № 920/1425/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/1425/21

за позовом Конотопської міської ради (проспект Миру, буд.8, м. Конотоп, Сумська область, 41615),

до відповідача Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),

про стягнення 63 052 грн 54 коп.,

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 63 052 грн 54 коп. за користування земельною ділянкою площею 0,0791 га, за адресою АДРЕСА_2 , без правовстановлюючого документа (за період з 01.01.2020 до 20.11.2021).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2021, справу призначено до розгляду судді Вдовенко Д.В.

Ухвалою від 31.12.2021 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/1425/21; визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Ухвала від 31.12.2021 про відкриття провадження у справі № 920/1425/21, що була надіслана відповідачу за адресою місця проживання згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернута до суду з відміткою пошти від 14.01.2022 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, вважається днем вручення відповідачам ухвали суду про відкриття провадження у справі, а саме 14.01.2022.

Станом на 21.02.2022 відповідач відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заяв не подав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 27.07.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 2666, свідоцтва від 10.12.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 6106, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема частина адмінбудівлі А-2, гаражі.

Відповідно до договору оренди землі від 06.07.2012, укладеного між сторонами, відповідачу було передано у строкове платне користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу на праві приватної власності (площа земельної ділянки 0,0791 га, з них 0,0181 га для обслуговування гаражів; 0,0610 га для виробничих цілей). Розмір орендної плати визначений у пункті 9 договору та у розрахунку, що є додатком 2 до договору: 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки для обслуговування гаражів, 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки для виробничих цілей. Цей договір був укладений строком до 06.07.2013.

25.06.2013 відповідач звернувся до позивача із заявою про продовження дії договору оренди земельної ділянки від 06.07.2012 для обслуговування гаражів та виробничих цілей, за наслідками розгляду якої 24.07.2013 Конотопською міською радою (35 сесія 6 скликання) було прийняте рішення про продовження відповідачу терміну дії договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0791га, на один рік; зобов`язано землекористувача укласти з міською радою в місячний термін договір оренди землі.

Матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами додаткової угоди про продовження строку дії договору від 06.07.2012 чи договору оренди земельної ділянки на новий строк.

Земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0791га, на якій розташоване нерухоме майно відповідача, є сформованою, останній присвоєний кадастровий номер :04:081:0010, тип власності - державна, що вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.12.2020, а також інформації про земельну ділянку на публічній кадастровій карті України.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Сумській області від 21.12.2021 № 14761/5/18-28-24-02-09 відомості до Управління щодо укладення договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером :04:081:0010 не надходили.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом 2020-2021 років відповідач користувався земельною ділянкою кадастровий номер :04:081:0010 без оформлення договору оренди, тому, відповідно до положень статей 1212 - 1214 ЦК України, повинен відшкодувати Конотопській міській раді всі доходи, які остання могла б одержати від оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Суд встановив, що відповідач є власником нерухомого майна (частини адмінбудівлі та гаражів), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 27.07.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 2666, свідоцтва від 10.12.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 6106, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання об`єкту нерухомості, що належить відповідачу на праві власності, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а тому, у зв`язку з користуванням відповідачем нерухомим майном, презюмується його користування земельною ділянкою, якщо іншого не доведено.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому, відповідно, не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку.

Єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата на підставі договору оренди земельної ділянки.

Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою у спірний період, зокрема укладення договору оренди та державної реєстрації права оренди.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 цього Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17.

Згідно з розрахунком позивача, за період з 01.01.2020 до 20.11.2021 місцевий бюджет недоотримав 63052 грн. 54 коп. орендної плати через не оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою. У розрахунку позивач врахував нормативно-грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0791 га, що складає 805496 грн. 35 коп. згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.12.2020, розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, виходячи з цільового призначення земельної ділянки та мети використання (0,0181 га для обслуговування гаражів; 0,0610 га для виробничих цілей).

Відповідач не подав обґрунтованих заперечень проти позову, доказів відшкодування позивачу коштів за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Конотопської міської ради 63052 грн 54 коп. за користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,0791 га, без договору оренди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Конотопської міської ради (проспект Миру, буд.8, м. Конотоп, Сумська область, 41615, ) 63052 грн 54 коп. за користування земельною ділянкою без договору оренди, 2270 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022, веденням бойових дій на території Сумської області, зміною територіальної підсудності судових справ Господарського суду Сумської області розпорядженням Голови Верховного Суду від 22 березня 2022 року №12/0/9-22, повне рішення складене та підписане суддею 28.04.2022 (після припинення активних бойових дій на території Сумської області та відновлення територіальної підсудності із 25 квітня 2022 року згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22).

Суддя Д. В. Вдовенко