ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2022 Справа № 914/3473/21

За позовом:Фізичної особи-підприємця Білої Любов Миколаївни , м. Київ
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю « ВП-БІОНІК », м. Дрогобич, Львівська обл.
про:стягнення заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу за договором про надання бухгалтерських послуг №27/04-21 від 27.04.2021
Суддя - Р.В. Крупник Секретар - О.О. Шевчук
Представники сторін:
від позивача:Р.С. Трускавецький - адвокат;
від відповідача:О.Б. Сибаль - адвокат.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ФОП Білої Л.М. до ТОВ « ВП-БІОНІК » про стягнення заборгованості пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу за договором про надання бухгалтерських послуг №27/04-21 від 27.04.2021.

Ухвалою від 23.11.2021 позовну заяву залишено без руху.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 13.12.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначив на 17.01.2022.

Ухвалою від 17.01.2022 прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог та оголошено перерву в судовому засіданні до 31.01.2022.

Ухвалою від 31.01.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про невідповідність відзиву вимогам ГПК України, зобов`язав позивача надати відповіді на питання викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та оголосив перерву в судовому засіданні до 14.02.2022.

14.02.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності судді Крупника Р.В. (ЛН №3121865-1).

Ухвалою від 16.02.2022 суд призначив розгляд справи по суті на 04.03.2022.

24.02.2022 Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку із цим, ухвалою від 04.03.2022 розгляд справи по суті відкладено на 11.04.2022.

У судове засідання призначене на 11.04.2022 представник позивача з`явився, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання призначене на 11.04.2022 також з`явився, просив відмовити у задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 27.04.2021 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено Договір про надання бухгалтерських послуг №27/04-21, згідно із яким виконавець зобов`язується надавати замовнику бухгалтерські послуги, а замовник зобов`язується оплачувати вартість наданих послуг згідно умов договору. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач порушив свої обов`язки та сплатив вартість наданих послуг лише частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 75000,00 грн.. Окрім цього, відповідач з метою формування доказів неналежного виконання договору припинив позивачу доступ до бухгалтерської програми 1 С-Bass ( Корп ) та програми подачі звітності « М.Е.Дос », що унеможливило проконтролювати підписання та подачу сформованої позивачем звітності, а також направив позивачу листа про намір розірвати договір у зв`язку із неналежним його виконанням позивачем, проти чого останній заперечив. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення основної заборгованості за договором, пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу.

В процесі розгляду справи позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку із чим загальний розмір заборгованості відповідача, на думку позивачки, становить 160693,27 грн. та складається із 105000,00 грн. основної заборгованості, 6456,17 грн. пені, 1110,82 грн. 3% річних, 3126,28 грн. інфляційних втрат та 45000,00 грн. штрафу.

Аргументи відповідача.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Відповідач стверджує, що позовна вимога про стягнення 15000,00 грн., які він нібито зобов`язаний був сплатити до 31.05.2021 за послуги передбачені п. 2.2. Договору, є безпідставною, оскільки, по-перше, у позові не вказано, що це за послуги і коли саме вони були надані; по-друге, сторони не укладали жодних додаткових договорів про надання позивачкою додаткових послуг, як того вимагає п. 4.5. Договору, розміри та строки оплати не узгоджували; по-третє, жодних послуг згідно п. 2.2. Договору позивачка фактично не надавала, у зв`язку із чим відповідач звернувся до неї із листом-претензією про надання усієї документації, яку вдалось відновити за період до 01.05.2021, а у разі відсутності такої повернути авансовий платіж у розмірі 15000,00 грн., жодних відновлених документів позивачкою надано не було. Таким чином, сплативши позивачці 28.04.2021 аванс у розмірі 15000,00 грн. за надання відповідних послуг, відповідач зазнав збитків.

Щодо оплати вартості наданих бухгалтерських послуг за липень 2021, то оплату за вказаний місяць не було здійснено у зв`язку із численними порушеннями позивачкою умов Договору. Зокрема, всупереч п. 2.1. Договору позивачкою не надавалося жодної інформаційної допомоги відповідачу при складанні первинних облікових документів; позивачкою не надано декларацію по ПДВ за липень 2021, податковий розрахунок доходу, нарахованого на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 2 квартал 2021 року; позивачкою невірно визначено фінансовий результат за півріччя 2021 року, не розписано в програмі транспортні витрати за квітень, травень, червень 2021 року, а також не виконувалися умови договору в частині формування та подачі звітності. Окрім цього, позивачкою не повернуто первинні документи за період з 01.01.2021 до 31.05.2021 та ключі, пароль для підписання документів для подачі в державні органи. Вказані недоліки були відображені відповідачем у згаданому вище листі претензії від 11.08.2021.

03.08.2021 відповідач, керуючись п. 7.1. Договору, надіслав позивачці повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, у зв`язку із чим Договорів було розірвано після спливу місячного терміну, тобто 03.09.2021. Відмова позивачки від підписання додаткової угоди про розірвання договору не має юридичного значення, оскільки відмова від договору є одностороннім правочином, а тому погодження з іншої сторони не вимагається.

03.08.2021 відповідач також припинив надання позивачці доступу до бухгалтерської програми 1 С-Ваss ( Корп ) та програми подачі звітності «М.Е.Док.», що визнається стороною позивача. Зважаючи на це, ФОП Біла Л.М. не могла надавати і не надавала відповідачу жодної із бухгалтерських послуг після 03.08.2021, а тому і подані до суду акти надання послуг за період з 03.09.2021 по 31.12.2021 жодним чином не свідчать про фактичне надання обумовлених Договором послуг.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

27.04.2021 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір №27/04-21 про надання бухгалтерських послуг (надалі - Договір), згідно умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання, на платній основі надавити бухгалтерські послуги щодо обліку господарської діяльності замовника та направлену на захист прав чи охоронюваних законом інтересів замовника протягом дії даного договору і на умовах викладених у ньому (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору виконавець зобов`язується на підставі інформації замовника про обсяги господарських операцій надавати бухгалтерські послуги замовнику, а саме: надання інформаційної допомоги при складанні первинних та облікових документів, відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліках, формування відомостей, розрахунків по заробітній платі тощо; формування та подачі обов`язкової звітності.

У п. 2.1.1. Договору сторони узгодили, що обмін інформацією за цим договором може здійснюватися у таких режимах: письмовому, електронному, телефонному чи при безпосередньому спілкуванні на зустрічах, час та місце яких узгоджуються сторонами заздалегідь.

Згідно із п. 2.2. Договору виконавець за додаткову оплату на підставі окремих домовленостей до цього договору може приймати на себе додаткові зобов`язання щодо:

2.2.1. виготовлення проектів документів, усних чи письмових консультацій, висновків, аналітичних довідок з питань, що виникають чи можуть виникнути у діяльності чи у зв`язку з діяльністю замовника;

2.2.2. представницької участі перед третіми особами в якості консультанта з питань предмету цього Договору.

Протягом дії цього договору на кінець кожного місяця, або кварталу або року, в підтвердження факту наданих послуг з абонентського обслуговування в цьому місяці, або кварталі або році, формує та підписує зі своєї сторони акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та не пізніше 10 числа наступного місяця, або кварталу, або року передає або направляє рекомендованим листом на адресу замовника один примірник цього акту. Сформований, підписаний та переданий/направлений виконавцем акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) щодо абонентського обслуговування замовником вважається достатнім підтвердженням наданих виконавцем та отриманих замовником таких послуг і не потребує додаткового підтвердження/підписання зі сторони замовника (п. 2.4. Договору).

Як передбачено п. 3.1.1. Договору замовник зобов`язується своєчасно, але не пізніше 05 числа наступного місяця забезпечувати виконавця необхідною для виконання його зобов`язань інформацією, що відображена в первинних банківських документах; первинних касових документах; первинних документах на придбання та реалізацію товарно-матеріальних цінностей (накладні рахунки,довіреності тощо); товарних звітах, у тому числі з обов`язковою інформацією про собівартість реалізованих товарів; звітах по залишкам товарних запасів на кожне 01 (перше) число наступного за звітним місяця; актах уцінки (дооцінки) товарних запасів; податкових накладних з операцій придбання та продажу товарів (робіт, послуг); укладених договорах; інвойсах, кредитнотах, митних декларацій та митних документах; первинних документів дебіторських та кредиторських відносин (рахунки, акти, векселя тощо); довідках щодо підтверджень дебіторської та кредиторської заборгованостей на кожне 01 (перше) число наступного за звітним місяця; наказах, штатних розкладах та інших документах, пов`язаних з нарахуванням заробітної плати та інших виплат працівникам замовника.

За роботу, передбачену п. 2.1. цього договору незалежно від обсягів, строків та результатів її виконання виконавцем, замовник щомісячно, перераховує на користь виконавця місячну абонентську плату в фіксованому розмірі - 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) без ПДВ (п. 4.1. Договору).

Розрахунки, передбачені п. 4.1. цього договору, здійснюються замовником на умовах щомісячної оплати, але не пізніше 20 числа місяця в якому надаються послуги (п. 4.2 Договору).

За роботу, передбачену п. 2.2. цього договору, зокрема з питань, що виникають у зв`язку з діяльністю замовника за попередні періоди, замовник до 31.05.2021 перераховує на користь виконавця 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень. 00 коп.) без ПДВ (п. 4.3. Договору).

Згідно із п. 4.5. Договору оплата за додатковими зобов`язаннями визначеними п.2.2. цього договору здійснюється замовником у розмірах і строки передбачені додатковими угодами до цього договору.

У п. 6.5. Договору сторони погодили, що до правовідносин за цим договором порядок нарахування штрафних санкцій встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не застосовується, а строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, штрафу, пені встановлюється в три роки.

При простроченні виконання грошового зобов`язання з оплати послуг за цим договором замовник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення платежу, а також пеню, нараховану на суму заборгованості за кожен календарний день періоду прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням (п. 6.9. Договору).

При прострочені оплати послуг за цим договором більше одного місяця, виконавець має право, крім стягнення передбачених п.6.9 суми боргу та пені, додатково стягнути із замовника штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми заборгованості (п. 6.10. Договору).

Згідно із п. 7.1. Договору даний договір укладено на строк з 27.04.2021 до 31.12.2021 та набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін. Договір може бути розірваний кожною із сторін з попередженням другої сторони за один місяць. Цей договір, набуттям чинності припиняє будь-які домовленості між його сторонами, що існували раніше.

На виконання умов п. 2.1. договору позивачкою надано відповідачу бухгалтерські послуги за травень, червень, липень 2021 року на загальну суму 45000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами надання послуг №138 від 31.05.2021, №166 від 30.06.2021, №191 від 31.07.2021.

У матеріалах справи наявні також Акти надання послуг №232 від 31.08.2021, №258 від 30.09.2021, №287 від 31.10.2021, №319 від 30.11.2021, №352 від 31.12.2021 на загальну суму 75000,00 грн. з доказами направлення їх на адресу відповідача.

Платіжними дорученнями №37 від 10.06.2021 та №177 від 14.07.2021 підтверджується, що відповідач сплатив 30000,00 грн. вартості наданих послуг за травень та червень 2021 року.

Окрім цього, позивачка надала відповідачу консультаційні послуги обумовлені п. 2.2. Договору на загальну суму 30000,00 грн., що підтверджується Актом надання послуг №177 від 14.07.2021.

Згідно платіжного доручення №114 від 28.04.2021 відповідач перерахував позивачці 15000,00 грн. в рахунок оплати вартості послуг за консультаційні послуги згідно Договору.

Крім цього, як встановлено судом, ТОВ « ВП-БІОНІК » надіслало позивачці лист вих. №3 від 03.08.2021, у якому попередило позивачку про розірвання Договору, пропонувало підписати проект Додаткового договору про розірвання основного договору, гарантувало оплату бухгалтерських послуг за липень 2021 року. Вказаний лист отримано ФОП Білою Л.М. 12.08.2021.

Позивачка направила ТОВ « ВП-БІОНІК » повідомлення від 05.08.2021, яким проінформувала, що їй було припинено доступ до бухгалтерської програми 1С-Вass ( Корп ), програми подачі звітності « М.Е.Дос », та до якого долучила сформовану звітність за відповідний період, а також Вимогу кредитора про сплату штрафу від 05.08.2021.

Листом-претензією від 11.08.2021 відповідач висловив зауваження щодо виконання ФОП Білою Л.М. умов Договору щодо надання бухгалтерських послуг.

Позивачка направила на адресу відповідача Лист від 09.09.2021, у якому відмовилася від пропозиції розірвати договір, у зв`язку із відсутністю для цього підстав, Відповідь на претензію від 09.09.2021, у якому надала пояснення щодо зауважень ТОВ « ВП-БІОНІК » викладених у Листі-претензії від 11.08.2021, Повідомлення від 09.09.2021, у якому наголосила на відсутності доступу до програм бухгалтерської звітності, відсутності оплати за надані послуги за липень та серпень 2021 року, у т.ч. за вимогою від 05.08.2021, а також Акт надання послуг №232 від 31.08.2021.

У подальшому ФОП Біла Л.М. направляла відповідачу Повідомлення від 07.10.2021 з Актом надання послуг №258 від 30.09.2021, Повідомлення від 08.11.2021 з Актом надання послуг №287 від 31.10.2021, Повідомлення від 08.12.2021 з Актом надання послуг №319 від 30.11.2021, Повідомлення від 05.01.2022 з Актом надання послуг №352 від 31.12.2021 та Актом звірки Взаєморозрахунків за період з 01.04.2021 по 31.12.2021, у яких продовжувала інформувати відповідача про відсутність доступу до спеціалізованих бухгалтерських програм та відсутність оплати за відповідний (-і) місяць (-ці).

Також, позивачка подала до суду Заяву свідка (вх. №4099/22 від 14.02.2022), у якій у відповідь на поставлені відповідачем запитання повідомила про обставини надання послуг згідно умов п. 2.1. та п. 2.2. Договору, та до якої долучила документи на підтвердження власних доводів.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір №27/04-21 про надання бухгалтерських послуг, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином положення ст. ст. 901, 903 ЦК України пов`язують виникнення зобов`язання з оплати наданих послуг з фактом їх надання.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є, зокрема, матеріально-правова вимога про стягнення вартості наданих щомісячних бухгалтерських послуг та послуг передбачених п. 2.2 Договору на загальну суму 105000,00 грн.

З цього приводу суд зазначає таке.

До позовної заяви позивачем було долучено паперові копії електронних доказів, а саме:

- Акт надання послуг №138 від 31.05.2021, підписаний електронним цифровим підписом директора відповідача та позивачки на загальну суму 15000,00 грн., про надання бухгалтерських послуг за травень 2021 року;

- Акт надання послуг №166 від 30.06.2021, підписаний електронним цифровим підписом директора відповідача та позивачки на загальну суму 15000,00 грн., про надання бухгалтерських послуг за червень 2021 року;

- Акт надання послуг №177 від 14.07.2021, підписаний електронним цифровим підписом директора відповідача та позивачки на загальну суму 30000,00 грн., про надання консультаційних послуг зг. Договору №27/04-21;

- Акт надання послуг №191 від 31.07.2021, підписаний електронним цифровим підписом директора відповідача та позивачки на загальну суму 15000,00 грн., про надання бухгалтерських послуг за липень 2021 року, а також про надання послуг щодо внесення всієї інформації з 01.01.2021 по 31.07.2021 в 1С, формування та прийняття звітності.

З зазначених доказів вбачається, що відповідач прийняв надані послуги без зауважень, претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт в нього не має.

Суд зазначає, що надання позивачкою паперових копії електронних доказів повністю відповідає вимогам ч. 3 ст. 96 ГПК України, а тому доводи відповідача про неналежність вказаних доказів є необгрунтованими.

Більше того, необгрунтованість відповідних тверджень відповідача доводиться також тим, що платіжними дорученнями №37 від 10.06.2021 та №177 від 14.07.2021 ним було в повному обсязі повністю сплачено кошти за послуги надані в травні та червні 2021 відповідно. Також матеріалами справи підтверджується та обставина, що згідно платіжного доручення №114 від 28.04.2021 відповідач сплатив позивачці 15000,00 грн. за послуги котрі позивачка мала надати на виконання вимог п. 2.2 Договору і факт надання котрих оформлено електронним Актом надання послуг №177 від 14.07.2021.

Крім цього, в листі №3 від 03.08.2021 відповідач гарантував позивачці оплату наданих послуг за липень, факт надання котрих було оформлено Актом надання послуг №191 від 31.07.2021.

З огляду на все викладене, позивачкою до матеріалів справи було долучено належні докази надання щомісячних бухгалтерських послуг (за період з травня по липень 2021) та послуг передбачених п. 2.2 Договору (послуг щодо внесення всієї інформації з 01.01.2021 по 31.07.2021) на загальну суму 75000,00 грн. З цієї суми залишилися неоплаченими бухгалтерські послуги за липень 2021 року у розмірі 15000,00 грн. та послуги передбачені п. 2.2 Договору у розмірі 15000,00 грн. (котрі згідно п. 4.3 Договору відповідач повинен був заплатити до 31.05.2021).

Крім цього, позивачкою до матеріалів справи було долучено підписані лише позивачкою Акти надання послуг №232 від 31.08.2021, №258 від 30.09.2021, №287 від 31.10.2021, №319 від 30.11.2021, №352 від 31.12.2021 на загальну суму 75000,00 грн., як докази надання бухгалтерських послуг за період з серпня по грудень 2021 року. Також нею було долучено до матеріалів справи докази направлення цих актів та інших документів відповідачу, однак такі останнім не було підписано.

Оцінюючи вказані докази, суд зазначає таке.

За змістом п. 2.4 Договору сформований, підписаний та переданий/направлений виконавцем акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) щодо абонентського обслуговування замовником вважається достатнім підтвердженням наданих виконавцем та отриманих замовником таких послуг і не потребує додаткового підтвердження/підписання зі сторони замовника.

Проте, відповідно до п. 2.1. Договору позивач зобов`язувався надавати відповідачу визначений сторонами перелік бухгалтерських послуг на підставі інформації про обсяги господарських операцій наданої останнім. Перелік документів, які містять необхідну для виконання позивачем своїх зобов`язань інформацію, та строки надання такої інформації, а саме не пізніше 05 числа наступного місяця, визначено сторонами у п. 3.1.1. Договору.

З цього випливає, що сторонами застосовано договірну конструкцію зустрічного виконання зобов`язання передбачену ч. 1 ст. 538 ЦК України.

Фактично, без отримання до 05 числа наступного місяця інформації, визначеної п. 3.1.1. Договору виконання позивачкою своїх зобов`язань є неможливим.

Оскільки сторони поставили в залежність надання позивачкою послуг за Договором від надання відповідачем інформації про свою фінансово-господарську діяльність, то доказом виконання позивачкою свого зустрічного обов`язку за Договором є не лише Акти надання послуг, але й докази отримання необхідної інформації від замовника або відсутність заперечень з його сторони щодо надання такої інформації.

Як стверджує відповідач, 03.08.2021 позивачці було припинено доступ до бухгалтерської програми 1С-Вass ( Корп ) та програми подачі звітності « М.Е.Дос », у зв`язку із чим вона не могла надавати жодної із бухгалтерських послуг, визначених п. 2.1. Договору.

У своїй позовній заяві, а також Повідомленнях від 05.08.2021, від 09.09.2021, від 07.10.2021, від 08.11.2021, від 08.12.2021 від 05.01.2022 позивачка визнає факт відсутності у неї доступу до спеціалізованих бухгалтерських програм, починаючи з 03.08.2021.

Окрім цього, у відповідь на запитання відповідача, поставлені у першій його заяві по суті справи щодо надання послуг після 03.08.2021, позивачка надала Заяву свідка, у якій, зокрема підтвердила факт того, що після 03.08.2021 вона не отримувала, а відповідач відповідно до п. 3.1.1. Договору, не забезпечував інформацією про свої фінансово-господарські операції; в бухгалтерському та податковому обліках жодні господарські операції відповідача нею не відображались; станом на 05.08.2021 (кінцевий строк забезпечення замовника відображеною в документах інформацією) інформації, яка б змінювала існуючий стан облікованих господарських операцій від відповідача не надходила, а доступ до спеціалізованих програм відновлено не було.

Таким чином, суд доходить висновку, що після 03.08.2021 позивачка не могла забезпечувати надання бухгалтерських послуг у порядку погодженому сторонами у Договорі, а її доводи про те, що після вказаної дати бухгалтерські послуги надавались на підставі наявної інформації, яка не оновлювалась, є необґрунтованими, оскільки виконання нею такого обов`язку є можливим виключно за умови виконання відповідачем свого обов`язку щодо надання інформації, перелік якої визначений п. 3.1.1. Договору.

Відтак, не зважаючи на положення п. 2.4 Договору, враховуючи визнання позивачкою факту відсутності доступу до бухгалтерських програм, ненадання їй відповідачем інформації визначеної п. 3.1.1. Договору, та наявність заперечень відповідача щодо надання такої інформації, підписані позивачкою акти надання послуг за період з серпня по грудень 2021 року, а також бухгалтерські та податкові документи не є належними доказами на підтвердження виконання нею своїх обов`язків.

У цьому контексті також важливо звернути увагу, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у ст.ст. 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 08.09.2021 по справі №727/898/19).

Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

За загальним правилом розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 651 ЦК України).

За ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Процедура розірвання господарського договору закріплена у цій статті ГК України.

Відтак одностороння відмова від договору про надання послуг може мати місце виключно на підставах прямо установлених законом чи домовленістю сторін.

У п. 7.1. Договору сторони погодили, що договір може бути розірваний кожною із сторін з попередженням другої сторони за один місяць.

Жодних умов щодо порядку, форми та способу такого попередження Договором не визначено, як і не передбачено необхідності доведення існування підстав для розірвання такого договору, зокрема неналежне виконання чи невиконання умов договірного зобов`язання однією із сторін.

03.08.2021 ТОВ « ВП-Біонік » надіслав позивачці повідомлення про розірвання договору у вигляді Додаткового договору про розірвання Договору №27/04-21 від 27.04.2021 про надання бухгалтерських послуг, тобто відмовився від Договору в односторонньому порядку.

Таке повідомлення позивачка отримала 12.08.2021, про що зазначено у тексті позовної заяви.

Зважаючи на це, суд доходить висновку, що у зв`язку із розірванням Договору внаслідок односторонньої відмови відповідача, правові підстави для надання послуг у позивачки були відсутні.

Твердження позивачки про те, що вона відмовилась від підписання додаткового договору та, відповідно, розірвання основного договору, суд не бере до уваги, оскільки у п. 7.1. Договору передбачено безумовне право кожної сторін на відмову від договірного зобов`язання.

Доводи позивачки щодо того, що пропозиція відповідача розірвати Договір шляхом укладення Додаткової угоди та посилання у листі вих. №3 від 03.08.2021 на неналежне виконання нею умов Договору, свідчать про те, що підставою для розірвання договору є визначені законом підстави, а не одностороння відмова, суд відхиляє, оскільки Договором не передбачено вимог щодо порядку, форми та способу такого попередження про розірвання договору, а надісланий відповідачем лист розцінюється судом як попередження про розірвання договору передбачене п. 7.1. Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору розрахунки, передбачені п. 4.1. цього договору, здійснюються замовником на умовах щомісячної оплати, але не пізніше 20 числа місяця в якому надаються послуги.

Крім цього, п. 4.3. Договору визначено, що за роботу, передбачену п. 2.2. цього договору, зокрема з питань, що виникають у зв`язку з діяльністю замовника за попередні періоди замовник, до 31.05.2021 перераховує на користь виконавця 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень. 00 коп.) без ПДВ.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, вартість наданих послуг у розмірі 15000,00 грн. за липень 2021 року залишилась неоплаченою відповідачем. Крім цього, відповідач не здійснив в повному обсязі оплати за послуги надані згідно п. 2.2 Договору (неоплаченими залишаються 15000,00 грн.).

А тому, оскільки відповідач належним чином не виконав своїх обов`язків щодо сплати вартості наданих послуг згідно Актів надання послуг №191 від 31.07.2021 та №177 від 14.07.2021, позовна вимога про стягнення 30000,00 грн. основної заборгованості є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У задоволенні решти вимог про стягнення основної заборгованості за період з серпня по грудень 2021 року суд відмовляє з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів надання бухгалтерських послуг за вказаний період відповідно до умов Договору.

Окрім основної суми заборгованості, позивачка також просить суд стягнути з відповідача 6456,17 грн. пені, 1110,82 грн. 3% річних, 3126,28 грн. інфляційних втрат та 45000,00 грн. штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 6.5. Договору сторони погодили, що до правовідносин за цим договором порядок нарахування штрафних санкцій встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не застосовується, а строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, штрафу, пені встановлюється в три роки.

При простроченні виконання грошового зобов`язання з оплати послуг за цим договором замовник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення платежу, а також пеню, нараховану на суму заборгованості за кожен календарний день періоду прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням (п. 6.9. Договору).

При прострочені оплати послуг за цим договором більше одного місяця, виконавець має право, крім стягнення передбачених п. 6.9 суми боргу та пені, додатково стягнути із замовника штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми заборгованості (п. 6.10. Договору).

Здійснивши відповідний перерахунок, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення відповідних позовних вимог та стягнення із відповідача 15000,00 грн. штрафу, 3096,99 грн. пені, 1449,5 грн. інфляційних втрат, 560,95 грн. 3% річних

Суд зауважує, що з огляду на встановлені обставини надання послуг, позивачка мала право на нарахування інфляційних втрат, 3% річних і пені виключно за бухгалтерські послуги надані нею згідно Актів надання послуг №138 від 31.05.2021, №166 від 30.06.2021, №191 від 31.07.2021 та №177 від 14.07.2021, а штрафу згідно Актів надання послуг №191 від 31.07.2021 та №177 від 14.07.2021.

При цьому, згідно із ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до статті 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України , за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, в силу імперативних приписів закону розрахунок інфляційних втрат повинен здійснюватися за кожен місяць прострочення, а не за кожен календарний день, як обраховано позивачкою.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 751,56 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У судовому засіданні представник позивача заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. та просив вирішити вказане питання шляхом ухвалення судом додаткового рішення.

Відповідно до ст. 233, 238 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. В такому випадку в резолютивній частині рішення суд вказує про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати.

Зважаючи на положення ст. 233, 238 ГПК України, враховуючи заяву позивачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, необхідність подання доказів понесення таких витрат, а також надання відповідачу строку для висловлення заперечень щодо заявленого розміру витрат, суд вирішив призначити судове засідання з розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на 06.05.2022 на 09:30 год.

Керуючись ст. 4, 74, 76-80, 123, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « ВП-БІОНІК » ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Білої Любов Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 30000,00 грн. основної заборгованості, 15000,00 грн. штрафу, 3096,99 грн. пені, 1449,5 грн. інфляційних втрат, 560,95 грн. 3% річних та 751,56 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Судове засідання з розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на 06.05.2022 на 09:30 год.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2022.

Суддя Крупник Р.В.