ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року

м. Київ

cправа № 905/829/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б. Ю. (головуючий), Бенедисюка І. М. і Селіваненка В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (далі - Залізниця)

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 [колегія суддів: Тарасова І. В. (головуючий), Білоусова Я. О., Пуль О. А.]

зі справи № 905/829/21

за позовом Залізниці

до приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - Товариство)

про стягнення 192 815,06 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Залізниця звернулася до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства про стягнення 192 815,06 грн. заборгованості, у тому числі: 23 494,56 грн. плати за користування вагонами (без урахування вагонів ЦТЛ), 125 390,52 грн. збору за зберігання вантажу, 13 929,98 грн. плати за охорону вантажу.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що Товариством з його вини допущено затримку 54 вагонів на коліях станції «Маріуполь-Сортувальний», у зв`язку з чим виникли підстави для нарахування додаткових зборів і плат, заявлених до стягнення.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду Донецької області від 13.07.2021 (суддя Кротінова О. В.): позов задоволено частково: стягнуто з Товариства на користь Залізниці 192 117,32 грн. заборгованості; у задоволені решти позовних вимог відмовлено.

2.2. Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю належними та допустимими доказами обставин затримки відповідачем вагонів з його вини, що є підставою для задоволення позову. Часткову відмову в стягненні обґрунтовано допущенням позивачем арифметичних помилок у розрахунку плати за користування вагонами та неправильним визначенням початку перебігу часу, за який справляється збір за охорону вантажів. При цьому, виходячи з положень пункту 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, суд першої інстанції дійшов висновку, що обчислення терміну безоплатного зберігання вантажу з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження може мати місце у загальному порядку, за відсутності встановлення сторонами строків, зі спливом яких настає факт затримки, а за наявності факту затримки обчислення терміну такого безоплатного зберігання рахується з моменту затримки, яка мала місце у цьому випадку.

2.3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2021: зазначене рішення господарського суду Донецької області в частині задоволення позовних вимог про стягнення 41 796,84 грн. збору за зберігання вантажу скасовано та в цій частині позовних вимог відмовлено; здійснено перерозподіл судових витрат; в іншій частині рішення залишено без змін; з урахуванням зазначеного викладено його резолютивну частину в новій редакції.

2.4. За висновками суду апеляційної інстанції у розумінні пункту 46 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, терміни «безоплатного зберігання вантажів у вагонах, що надійшли на адресу одержувача, на коліях залізниці» та «безоплатного користування місцем загального користування на залізниці» охоплюються періодом у часі з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача, тому позиція суду першої інстанції про початок обчислення такого терміну з моменту початку простою вагонів є безпідставним. На думку апеляційного суду, в даному випадку мав місце простій, а не затримка вагонів, як помилково вважав місцевий господарський суд. Неправильне обчислення терміну безоплатного зберігання призвело до завищення періоду нарахування збору за зберігання вантажу у потягу на добу та, відповідно, до безпідставного стягнення такого збору на суму 41 796,84 грн. В іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

Залізниця, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. За твердженнями скаржника, судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення пункту 46 Статуту залізниць України у сукупності з приписами пункту 8 Правил зберігання вантажів при стягненні збору за зберігання вантажу, зокрема неправильно визначено порядок його нарахування та обчислення терміну безоплатного зберігання вантажу.

4.2. На думку скаржника, пункт 8 Правил зберігання вантажів не суперечить пункту 46 Статуту залізниць України, а лише конкретизує порядок обчислення терміну безкоштовного зберігання у випадку затримки вантажу, про що правомірно та обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

4.3. Неправильне застосування зазначених норм права призвело до неправильного розрахунку початку та закінчення терміну безоплатного зберігання ватажу та, відповідно, неправильного вирішення спору в частині стягнення відповідної плати за зберігання вантажу.

4.4. Крім того, скаржник стверджує про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що для підтвердження факту затримки потрібен наказ про затримку вагонів, а також про те, що мав місце простій, а не затримка вагонів.

4.5. Як на підставу для касаційного оскарження прийнятих зі справи судових рішень скаржник посилається на пункт 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм пункту 46 Статуту залізниць України та пункту 8 Правил зберігання вантажів у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного суду від 12.10.2021 зі справи № 905/140/21, на який послався суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваної постанови.

5. Доводи інших учасників справи

Товариство подало відзив на касаційну скаргу Залізниці, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Стислий виклад обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

6.1. 30.06.2020 Залізницею (перевізник) та Товариством (замовник) шляхом обміну заявою № 00191129/2020-0001 про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору та повідомленням № 40-00191129/2020-0001 укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом (далі - Договір перевезення). Присвоєно Товариству код відправника/одержувача 3134 та платника 8119897 з відкриттям особового рахунку 8119897. Код платника використовується для ідентифікації договірних відносин між замовником та перевізником як номер Договору перевезення.

6.2. 28.02.2017 Залізницею та Товариством (власник колії) укладено договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії Товариства при станції «Маріуполь-Сортувальний» та станції «Асланове» регіональної філії «Донецька залізниця» № 1/28 (в редакції додаткової угоди від 17.07.2018; далі - Договір експлуатації), за умовами якого:

згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії і примикає: станцією «Сартана-ІІ» власника колії до станції «Маріуполь-Сортувальний» Залізниці; станцією «Рудна» власника колії - до станції «Асланове» Залізниці (пункт 1);

подача вагонів на під`їзну колію і зарахування їх в користування власнику колії здійснюється після виконання передавальних операції з певними інтервалами (пункт 4);

вагони, які здані власнику колії, забираються власником колії з передавальних колій станції «Маріуполь-Сортувальний» Залізниці впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій (пункт 6);

власник колії сплачує Залізниці плату, у тому числі: за користування вагонами (контейнерами) згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та Тарифним керівництвом № 1 (підпункт «б»); інші збори і плати відповідно до Статуту залізниць України, Правил перевезень вантажів, Тарифного керівництва №1 (підпункт «в»). Збори і плати сплачуються Залізниці відповідно до діючого законодавства (пункт 14);

зарахування вагонів у користування власнику колії і виключення їх із користування провадиться по пам`ятках про подачу/забирання вагонів (контейнерів) з підписами представників Залізниці і власника колії (пункт 16.1);

строк дії договору - до 31.12.2021 включно (пункт 19 у редакції додаткової угоди від 29.10.2020).

6.3. 17.01.2021 о 13:15 на станцію призначення «Маріуполь-Сортувальний» зі станції формування (відправлення) «Волноваха» прибув потяг № 3317. У складі потягу знаходились 54 вагони з вантажем.

6.4. Враховуючи умови пункту 6 Договору експлуатації, Товариство мало забрати спірні вагони з п`ятої колії станції «Маріуполь-Сортувальний» своїм локомотивом протягом 4-х годин після закінчення передавальних операцій. Оскільки згідно з пам`ятками подавання вагонів №№ 166, 168 та актом про затримку вагонів від 21.01.2021 №1-09 (ф. ГУ-23) приймально-здавальні операції 53 вагонів були здійснені у період з 13:15 до 15:30, а 1 вагону - з 13:15 до 16:15 17.01.2021, то Товариство повинно було забрати 53 вагони не пізніше 19:30 та 1 вагон - не пізніше 20:15 17.01.2021.

6.5. Увесь склад потягу № 3317 з передавальної колії станції «Маріуполь-Сортувальний» Товариством забрано о 23:25 21.01.2021, загальний час простою 53 вагонів склав 75 годин 55 хвилин, а 1 вагону - 75 годин 10 хвилин, що відповідачем не заперечується і підтверджено актом загальної форми від 21.01.2021 № 6-52 та актом про затримку вагонів №1-09 від 21.01.2021 (підписаний представником вантажоодержувача із зауваженням такого змісту: «Провини одержувача у зазначених обставинах немає»).

6.6. За час знаходження вагонів на місцях загального користування (коліях станції) Залізницею Товариству були нараховані: плата за користування 42 власними вагонами, яка внесена до відомості плати за користування вагонами (ф. ГУ-46) № 24019030р у розмірі 44 578,80 грн. без ПДВ (53 494,56 грн. з ПДВ); збір за зберігання вантажів у вагонах (загальна вага 2 879 т., 3 доби) в сумі 104 438,60 грн. без ПДВ та збір за зберігання вантажів власного (орендованого) рухомого складу (1 од., 3 доби) в сумі 53,50 грн. без ПДВ (разом 125 390,52 грн. з ПДВ); плату за охорону вантажу (2 вагони, 80 год.) у сумі 11 608,32 грн. без ПДВ (13 929,98 грн. з ПДВ) що внесені до накопичувальної картки (ф. ФДУ-92) зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу), від 22.01.2021 № 22010070.

6.7. Товариство нараховані суми не визнало та зазначило у відомості плати за користування вагонами № 24019030р і накопичувальній картці від 22.01.2021 № 22010070, що суми 44 578,80 грн. та 116 100,42 грн. відхиляються і будуть розглянуті в претензійному порядку. Причини відхилення не зазначено.

6.8. Направлену Залізницею Товариству претензію від 23.02.2021 № М Дон Філія-2007/778 з вимогою сплатити кошти в сумі 192 815,06 грн., що є платою за користування 42 власними вагонами, збором за зберігання вантажу 53 вагонів, збором за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях на коліях станції 1 власного вагону та платою за охорону вантажу у разі затримки не з вини залізниці 2 вагонів, останнє відхилило як безпідставну.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Причиною спору зі справи в оскаржуваній частині стало питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення збору за зберігання вантажу, нарахованого перевізником вантажоодержувачу внаслідок затримки ним вагонів на станції призначення.

7.2. Відповідно до частини першої статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Згідно з частиною п`ятою статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частин першої, другої статті 8 Закону України «Про залізничний транспорт» перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначені Статутом залізниць України, відповідно до якого:

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (пункт 2);

дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3);

взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів). Експлуатація залізничних під`їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії і станції примикання (частини перша, четверта, п`ята пункту 71);

за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати (частини перша, друга пункту 119);

одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом (пункт 46).

Відповідно до пунктів 4, 5 Правил зберігання вантажів термін граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона) засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача. Якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені пунктом 46 Статуту залізниць України, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Згідно з пунктом 8 цих Правил збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

7.3. У касаційній скарзі скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції при розрахунку терміну безкоштовного зберігання не враховано, що мала місце затримка вагонів, а тому доба безкоштовного зберігання закінчилася після спливу 24-ої години з моменту спливу 4-х годин від часу прибуття вагонів, передбачених пунктом 6 Договору експлуатації.

7.4. Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції помилково назвав подію, яка сталася 17.01.2021, простоюванням, оскільки не визначив, чим саме передбачена така термінологія, яка різниця між затримкою та простоюванням вагонів на станції призначення та чи може взагалі бути простій вагонів на станції призначення, у зв`язку з чим не погоджується з відповідним висновком про відмінність затримки від простоювання вагонів на станції призначення, оскільки ні Правила зберігання вантажів, ні Статут залізниць України не розмежовують ці поняття. Крім того, апеляційний господарський суд, вказуючи про простій вагонів, не спростував доводи суду першої інстанції про те, що у справі, яка розглядається, мала місце саме затримка, і така затримка відбулася не з вини Залізниці.

7.5. Також Верховний Суд не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що для підтвердження затримки вагонів з вини вантажовласника необхідна наявність саме наказу залізниці про затримку вагонів та контейнерів.

За приписами пунктів 8, 9 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 13, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку і закінчення затримки вагонів та їх номери. Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією.

Із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи вбачається, що затримка вагонів сталася на станції призначення, проте апеляційний господарський суд не послався на відповідну норму, згідно з якою про затримку вагонів на станції призначення повинен видаватися наказ.

За таких обставин доводи суду апеляційної інстанції про те, що затримка відбулася не з вини вантажоодержувача, оскільки матеріали справи не містять наказу залізниці про затримку вагонів та контейнерів з вини вантажовласника, є безпідставними з огляду на те, що залізниця видає наказ про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника лише на підходах до станції призначення.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 зі справи № 904/5743/16 зазначено, що належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми «ГУ-23», складений згідно з додатком № 6 до Правил користування вагонами і контейнерами.

Тобто Залізницею належними та допустимими доказами - актом загальної форми від 21.01.2021 № 6-52, актом про затримку вагонів від 21.01.2021 №1-09 доведено затримку вагонів, що встановлено судом першої інстанції та не спростовано за результатами перегляду справи в апеляційному порядку.

7.6. Аналіз положень пункту 46 Статуту залізниць України та пункту 8 Правил зберігання вантажів дозволяє дійти висновку про те, що всі вантажі, які прибувають на станцію призначення, зберігаються безкоштовно протягом доби, проте порядок обчислення початку безкоштовного строку залежить виключно від причин несвоєчасного вивантаження вантажу. З огляду на те, що позивачем доведена затримка вантажу, термін безкоштовного зберігання варто обчислювати після спливу 4-х годин, передбачених умовами пункту 6 Договору експлуатації.

Схожі висновки щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у постанові від 18.10.2021 зі справи № 905/175/21.

7.7. Виходячи з наведеного, місцевий господарський суд дійшов правильних висновків, що у спірному випадку збір за зберігання вантажу потрібно нараховувати після спливу однієї безоплатної доби, відлік якої починається після спливу 4-х годин, відведених для передавальних операцій, таким чином: безоплатне зберігання 53 вагонів закінчилося о 19:30 18.01.2021 (17.01.2021 о 13:15 - прибули; о 15:30 - закінчилися приймально здавальні операції, а тому відлік безоплатної доби зберігання вантажу з урахуванням пункту 6 Договору експлуатації розпочався о 19:30 17.01.2021 та закінчився о 19:30 18.01.2021); безоплатне зберігання 1 вагону закінчилося о 20:15 18.01.2021 (17.01.2021 о 13:15 - прибув; о 16:15 - закінчилися приймально-здавальні операції, а тому відлік безоплатної доби зберігання вантажу з урахуванням пункту 6 Договору експлуатації розпочався о 20:15 17.01.2021 та закінчився о 20:15 18.01.2021).

7.8. Розрахунок заявленого до стягнення збору за зберігання вантажу, здійснений Залізницею виходячи із зазначеного алгоритму обрахування безоплатної доби та сукупного часу затримки вагонів, місцевим господарським судом перевірено та визнано арифметично вірним, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

7.9. Натомість суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та в результаті неправильного застосування норм пунктів 46 Статуту залізниць України та пункту 8 Правил зберігання вантажів при визначенні початку перебігу безоплатної доби зберігання вантажу помилково скасував відповідне законне рішення суду першої інстанції.

7.10. Доводи Залізниці в цій частині знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку та не спростовуються відзивом Товариства на касаційну скаргу.

7.11. Водночас Верховний Суд не вбачає підстав для відступу чи врахування результатів вирішеного спору у аналогічній справі № 905/140/21, оскільки суд касаційної інстанції у зазначеній справі не надавав висновок про застосування пункту 46 Статуту залізниць України в сукупності з пунктом 8 Правил зберігання вантажів щодо порядку обчислення безоплатного зберігання вантажу у випадку затримки вагонів. Верховний Суд у справі № 905/140/21 процитував ці норми права, але не конкретизував варіанти їх застосування.

7.12. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Прийнята зі справи постанова суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Доводи Залізниці про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

8.2. За таких обставин Касаційний господарський суд вважає за необхідне касаційну скаргу Залізниці задовольнити, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції зі справи скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

9. Судові витрати

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги мають бути покладені на Товариство.

На підставі наведеного та керуючись статтями 300, 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» задовольнити.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 зі справи № 905/829/21 скасувати.

3. Рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2021 зі справи № 905/829/21 залишити в силі.

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп. судового збору за перегляд справи в касаційному порядку.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Б. Львов

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко