ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. Справа№ 920/758/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Суяров В.В.,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Сумиобленерго»

на рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2021 (повний текст складено 08.11.2021)

та на додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2021 (повний текст складено 16.11.2021)

у справі № 920/758/21 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства «Сумиобленерго»

до Фізичної особи-підприємця Заїки Алли Миколаївни

про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Сумиобленерго» (далі - АТ «Сумиобленерго») звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, у якій просить визнати недійсним укладений ним з Фізичною особою-підприємцем Заїкою Аллою Миколаївною (далі - ФОП Заїка А.М.) договір про приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» від 24.04.2018 №56/3-120.

В обґрунтування заявлених вимог АТ «Сумиобленерго» посилається на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України та вказує, що спірний договір в момент його вчинення суперечив Закону України «Про ринок електричної енергії» та Кодексу систем розподілу. Позивач також вважає, що відмова ФОП Заїки А.М. від розірвання договору як такого, що укладений з боку АТ «Сумиобленерго» з порушенням чинного законодавства, порушує його права на господарську діяльність відповідно до умов чинного законодавства.

Після прийняття Господарським судом Сумської області рішення по суті позовних вимог ФОП Заїка А.М. звернулась до місцевого господарського суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, у якому просила стягнути з АТ «Сумиобленерго» 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надану у виді підготовки проекту доповнень до заперечення відповідача від 07.09.2021.

В обґрунтування вказаного клопотання ФОП Заїка А.М. посилається на ч. 8 ст. 129 ГПК України та вказує, що у запереченні від 07.09.2021 вказувала про понесення нею 3 000,00 грн витрат на підготовку проекту цих заперечень та про те, що відповідні докази будуть надані у встановленому ГПК України порядку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 01.11.2021 у позові АТ «Сумиобленерго» до ФОП Заїки А.М. про визнання недійсним договору про приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» від 24.04.2018 №56/3-120, укладеного між ФОП Заїкою А.М. та АТ «Сумиобленерго», відмовлено повністю. Стягнуто з АТ «Сумиобленерго» на користь ФОП Заїки А.М. 14 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн покладено на позивача АТ «Сумиобленерго».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд вказав, що АТ «Сумиобленерго» взагалі не вказує на правову норму, яка свідчила б про недійсність спірного правочину. Суд встановив, що позивач неодноразово у заявах по суті наголошував на допущених ним самим при укладенні спірного договору та не визначає, яке саме його право (інтерес) було порушено відповідачем та в чому полягає порушення. АТ «Сумиобленерго» не обґрунтувало які його права та яким чином будуть поновлені у випадку визнання договору недійсним, а отже заявило вимогу, не спрямовану на визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, та може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання, а отже такий спосіб захисту є неефективним. Суд, з урахуванням приписів ст. ст. 73-79, 86 ГПК України, здійснивши оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що позивач в межах заявленого позову не довів наявність підстав для визнання недійсним договору про приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» від 24.04.2018 №56/3-120, укладеного ним з ФОП Заїкою А.М., що є підставою для відмови у позові в повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі у зв`язку з відсутністю порушеного права АТ «Сумиобленерго», суд не надавав правову оцінку питанню спливу позовної давності.

Розглядаючи питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог відповідача про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу. Після проведення розрахунків суд дійшов до висновку, що арифметично відповідач невірно визначив розмір витрат - 15000,00 грн замість вірного розміру - 14500,00 грн, а тому задовольнив вказану заяву частково.

Додатковим рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2021 заяву №б/н від 01.11.2021 (вх. №3905) ФОП Заїки А.М. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат по справі задоволено повністю. Стягнуто з АТ «Сумиобленерго» на користь ФОП Заїки А.М. 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши подану ФОП Заїкою А.М. 01.11.2021 заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просив стягнути з позивача 3 000,00 грн судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення. Зокрема, суд вказав, що 11.10.2021 відповідач у письмовому доповненні до заперечення зробив заяву про те, що ним додатково понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн і ці витрати відповідача підтверджуються наданими доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Сумської області від 01.11.2021 та додатковим рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2021, АТ «Сумиобленерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нові рішення, якими задовольнити позовні вимоги АТ «Сумиобленерго» про визнання недійсним договору про приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» від 24.04.2018 №56/3-120, укладеного між ФОП Заїкою А.М. та АТ «Сумиобленерго», а також стягнути з ФОП Заїки А.М. на користь ПАТ «Сумиобленерго» судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Сумиобленерго» посилається на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права; вважає, що оскаржувані рішення ґрунтуються на неповно з`ясованих обставинах справи, а також не відповідають вимогам ст. 86 ГПК України щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності, керуючись законом.

Скаржник вказує, що правова природа та обставини укладання між АТ «Сумиобленерго» та ФОП Заїкою А.М. спірного договору свідчать про, що в момент вчинення правочину сторони не дотримались ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки зміст укладеного договору суперечить Закону України «Про ринок електричної енергії» та Кодексу систем розподілу, затвердженому постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, що згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

На думку скаржника, досліджуючи правову природу і обставини укладення договору, суд першої інстанції не врахував, що з 11.06.2017 набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії», яким передбачено, зокрема, врегулювання питань приєднання електроустановок до електричних мереж.

На виконання Закону постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310 НКРЕКП було затверджено Кодекс систем розподілу (набрав чинності 19.04.2018), яким з 19.04.2018 визначаються вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини оператора системи розподілу, користувачів системи розподілу та замовників послуги з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок.

Згідно з п. 2 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №310 «Про затвердження Кодексу систем розподілу», постанова НКРЕКП від 17.01.2013 №32 «Про затвердження Правил приєднання електроустановок до електричних мереж» (із змінами) визнана такою, що втратила чинність.

Таким чином, у зв`язку із набранням чинності з 19.04.2018 Кодексом систем розподілу та враховуючи положення п. 88 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», під стандартне приєднання підпадає послуга з приєднання електроустановок із величиною замовленої до приєднання потужності, що не перевищує 50 кВт (включно) (перший ступінь - до 16 кВт включно, другий ступінь - від 16 кВт до 50 кВт (включно) та на відстань, що не перевищує 300 м до діючих мереж електропередавальної організації по прямій лінії від місця забезпечення потужності до місця приєднання з урахуванням вимог п. п. 4.1.19 та 4.1.20 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу.

Пунктом 4.2.1 Кодексу систем розподілу визначено, що оператор системи розподілу надає послугу зі стандартного приєднання відповідно до умов договору про стандартне приєднання, типова форма якого наведена у додатку 1 до Кодексу систем розподілу.

Пунктом 4.3.1 Кодексу систем розподілу визначено, що оператор системи розподілу надає послугу з нестандартного приєднання «під ключ» або нестандартного приєднання з проектуванням замовником лінійної частини приєднання відповідно до умов договору про нестандартне приєднання, типова форма якого наведена у додатку 3 до Кодексу систем розподілу.

Посилаючись на наведене, скаржник вважає, що на момент укладення спірного договору Правила приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджені постановою НКРЕКП від 17.01.2013 №32, які були прийняті на виконання вимог Закону України «Про електроенергетику», втратили чинність.

На думку скаржника, оскільки на відносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж, з 19.04.2018 регулюються Кодексом систем розподілу та Законом, відповідно виключно Кодекс систем розподілу повинен був застосовуватися до відносин щодо укладення 24.04.2018 між АТ «Сумиобленерго» та ФОП Заїкою А.М. оспорюваного Договору.

Тобто, договір про приєднання до електричних мереж за III степенем потужності на підставі заяви про приєднання, а саме про збільшення існуючої потужності електроустановки з 15 кВт до 100 кВт, поданої з урахуванням вимог Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою НКРЕКП від 17.01.2013 №32, можливо було укласти виключно у період дії цих Правил.

Оскільки з 19.04.2018 згідно з вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії» та Кодексу систем розподілу визначено лише два ступені стандартного приєднання (І ступінь (до 16 кВт включно) та II ступінь (від 16 кВт до 50 кВт включно), укладення 24.04.2018 між АТ «Сумиобленерго» та ФОП Заїкою А.М. договору про стандартне приєднання електроустановки III ступеня потужності є порушенням абз. 3 п. 4.2.3 глави 4.2 розділу IV Кодексу систем розподілу в частині правильності типу приєднання.

Скаржник вважає, що за таких підстав договір в момент його вчинення суперечив Закону України «Про ринок електричної енергії» та Кодексу систем розподілу - нормативно-правовим актам, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, оскільки договір АТ «Сумиобленерго» укладено з ФОП Заїкою А.М. 24.04.2018, тобто вже в період дії Кодексу систем розподілу, проте у ньому зазначено тип приєднання як стандартне третього ступеня - передбачений нормативно-правовим актом, який на момент укладення Договору втратив чинність. Тобто, Договір було укладено на непередбачений чинним на той час законодавством третій ступінь потужності стандартного приєднання.

Також скаржник вказує, що оскільки об`єкт ФОП Заїки А.М. вже був приєднаний до ТП-139, що перебувала у власності ПАТ «Укртелеком», і при цьому існуюча (приєднана) дозволена потужність становила 15 кВт відповідно до договору про постачання електричної енергії від 03.06.2004 №1853, АТ «Сумиобленерго» не мало права позитивно розглянути заяву про збільшення дозволеної потужності з 15 до 100 кВт без відповідного погодження власника зазначеної ТП та/або визначити місцем забезпечення потужності об`єкта замовника ТП-539 (у подальшому змінено на ТП-250), що перебуває у власності АТ «Сумиобленерго», а повинно було відмовити замовнику. Зі свого боку, ФОП Заїка А.М. повинна була звернутися до ПАТ «Укртелеком» для з`ясування наявності резерву потужності в ТП-139, а саме додаткових 85 кВт, та, враховуючи відсутність резерву потужності в зазначеній підстанції, мала звернутися до АТ «Сумиобленерго» із заявою про нове приєднання із замовленою до приєднання потужністю у точці приєднання 100 кВт.

Наведене, на думку скаржника, свідчить, що зміст укладеного 24.04.2018 між АТ «Сумиобленерго» та ФОП Заїкою А.М. договору суперечить п. 4.1.2 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, оскільки зазначений договір було укладено на збільшення встановленої потужності з 15 до 100 кВт, незважаючи на те, що договір про постачання електричної енергії споживачем було укладено на 15 кВт від електричних мереж ПАТ «Укртелеком», а не від електричних мереж АТ «Сумиобленерго».

Укладення між АТ «Сумиобленерго» та ФОП Заїкою А.М. договору про стандартне приєднання електроустановок із зазначенням точки приєднання на зовнішній стороні будівлі замовника суперечить п. 4.1.18 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу в частині правильності визначення точки приєднання.

Таким чином, укладання між АТ «Сумиобленерго» та ФОП Заїкою А.М. договору, зміст якого суперечить Закону та Кодексу систем розподілу, свідчить про недодержання сторонами в момент його укладення ч. 1 ст. 203 ЦК України, що в силу ч. 1 ст. 215 цього Кодексу, є підставою для визнання його недійсним.

Відтак, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суду першої інстанції належало встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

АТ «Сумиобленерго» вказує, що у своїй позовній заяві, а також в інших заявах по суті справи зазначало правові норми, яким суперечить зміст договору, тобто правові норми, які вказують на наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним. Проте зміст оскаржуваного судового рішення від 01.11.2021 свідчить про нез`ясування всіх необхідних обставин щодо підстав для визнання договору недійсним.

Скаржник вважає помилковими та такими, що зроблені за відсутності повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції про те, що позивач в заявах по суті справи не визначає, яке саме його право (інтерес) було порушено відповідачем, та в чому полягає порушення, а також висновок про те, що позивач не обґрунтував, яким чином та які його права будуть поновлені у випадку визнання Договору недійсним.

АТ «Сумиобленерго» зазначає, що оскільки воно зобов`язане дотримуватись Ліцензійних умов та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, вчиненим з порушенням закону договором та відмовою ФОП Заїки А.М. його розірвати за згодою сторін безпосередньо порушуються права та законні інтереси АТ «Сумиобленерго» щодо провадження ліцензованої діяльності з дотриманням організаційних вимог щодо надання послуги з приєднання електроустановки замовника до системи розподілу електричної енергії з урахуванням положень ст. 21 Закону України «Про ринок електричної енергії». У зв`язку з відмовою ФОП Заїки А.М. за взаємною згодою розірвати договір АТ «Сумиобленерго» було вимушене звернутися до суду за захистом свого порушеного права, яке полягає у здійсненні господарської діяльності у відповідності до Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу систем розподілу та Ліцензійних умов, з позовною заявою про визнання Договору недійсним.

АТ «Сумиобленерго» вважає, що зазначивши вищенаведене в заявах по суті справи, воно довело, що його права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним Договором і в результаті визнання його в судовому порядку недійсним, права товариства, як оператора системи розподілу щодо здійснення господарської діяльності у відповідності до Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу систем розподілу та Ліцензійних умов буде захищено та відновлено, а порушення вимог законодавства в частині регулювання процедури приєднання до системи розподілу буде усунено.

Оскаржуючи додаткове рішення від 15.11.2021, AT «Сумиобленерго» вказує, що місцевий господарський суд не надав оцінки доводам позивача про те, що надані ФОП Заїкою А.М. документи не є належними та допустимими доказами надання адвокатом Ясинок М.М. професійної правничої допомоги.

Позиції учасників справи.

ФОП Заїка А.М. надала відзив на апеляційну скаргу АТ «Сумиобленерго», у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

ФОП Заїка А.М. вважає, що АТ «Сумиобленерго» намагається ввести суд апеляційної інстанції в оману, оскільки зміст постанови НКРЕКП №678 від 21.04.2021 свідчить, що на позивача було накладено штраф за порушення п. 4.1.2 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, яким встановлено, що ОСР (оператор систем розподілу) не має права відмовити в приєднанні електроустановок замовника до системи розподілу за умови дотримання замовником вимог цього розділу. Щодо невідповідності умов договору чинному законодавству у даній постанові не вказано ані прямо, ані побічно. До того ж, в абз. 4 резолютивної частини даної постанови зазначено про те, що «у разі недосягнення згоди щодо визначення типу приєднання сторони, у т.ч. разом з представниками центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, мають на місцевості спільно провести необхідні вимірювання, на підставі яких остаточно визначається тип приєднання». Таким чином, з тексту вищевказаної постанови вбачається, що НКРЕКП наклало штраф на АТ «Сумиобленерго» не за порушення при здійсненні приєднання електроустановки ФОП Заїки А.М. до електричних мереж (як про це вказує апелянт), а в першу чергу - через невиконання АТ «Сумиобленерго» умов спірного договору №56/3-120.

Накладення штрафу на позивача за допущені порушення в результаті приєднання електроустановки ФОП Заїки А.М. до електричних мереж апріорі є неможливим, оскільки до цього часу самого факту приєднання не відбулось і будь-які дії в цьому напрямку АТ «Сумиобленерго» не вчиняєя. Існування договору №56/3-120 без його реального виконання позивачем не могло та не може бути підставою до констатації НКРЕКП факту порушення АТ «Сумиобленерго» норм Кодексу систем розподілу та інших нормативних актів, що регулюють правовідносини в галузі електропостачання, а тому твердження апелянта є необгрунтованими та не підтвердженими жодним із наявних у матеріалах справи доказом.

Відповідач наводить пп. 2.2 п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», згідно з якими невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді пізнання правочину недійсним та зауважує, що АТ «Сумиобленерго» не оскаржувало вищезазначену постанову ЖРЕКП в судовому порядку, а тому судова оцінка правомірності застосованої до позивача санкції відсутня, що у свою чергу є перешкодою до преюдиційної констатації у даній справі факту правомірності постанови НКРЕКП №678 від 21.04.2021 та відповідності її висновків нормам чинного законодавства і підзаконних актів.

На думку відповідача, суд в оскаржуваному рішенні суд вірно вказав, що зазначене позивачем в якості правової підстави обґрунтування недійсності договору, його невідповідність вимогам, встановленим у відповідних пунктах Кодексу систем розподілу та порушення самим позивачем ліцензійних умов, врегульовує зовсім інше - вимоги в частині правильності визначення типу та точки приєднання споживача. Тобто, позивач взагалі не посилається на правову норму, яка свідчила б про недійсність спірного правочину. Даний висновок суду апелянт жодним чином не спростовує у своїй апеляційній скарзі.

Щодо доводів позову про те, що Закон України «Про ринок електричної енергії» та Кодекс систем розподілу визначають лише два ступені приєднання - за першим ступенем потужності (до 16 кВТ включно) та за другим ступенем потужності (від 16 кВТ до 50 кВт включно), відповідач вказує, що вказані ступені потужності відносяться до стандартного типу приєднання (до 50 кВТ включно). Однак вказаний Закон дозволяє здійснювати також і нестандартне приєднання (більше 50 кВТ включно), що визначено у ч. 6 ст. 21 даного Закону.

Також ФОП Заїка А.М. зазначає, що предметом оспорюваного позивачем договору є виконання робіт, спрямованих на збільшення потужності електроустановок споживача, а визначення типу підключення є лише деталізацією умов договору, неправильність чи помилковість якого не може свідчити про недійсність договору в цілому.

На думку відповідача, висновок суду першої інстанції про те, що апелянт не довів самого факту порушення його прав ФОП Заїкою А.М. шляхом укладення оспорюваного в даній справі договору є правильним і обґрунтованим.

ФОП Заїка А.М. також зауважує, що підписання нею договору №56/3-120 не може вважатися дією, що порушує права AT «Сумиобленерго», оскільки проект даного договору в тій його редакції, яка підписана, надав саме позивач, який в силу здійснення господарської діяльності у сфері електропостачання споживачів знав і повинен був знати всі законодавчі та підзаконні акти, що регулюють умови приєднання до електричних мереж; по-друге, підписуючи даний договір, позивач добровільно взяв на себе певні зобов`язання, передбачені вказаним вище правочином, і будь-якого примусу з боку відповідача до підписання договору не було. Зміна чинного законодавства, яке регулює правовідносини, що виникли раніше відповідно до правомірно укладеного договору, не залежала від волі ФОП Заїки А.М., а тому не може кваліфікуватись як порушення права чи інтересу позивача. В даному випадку всі умови оспорюваного договору були визначені AT «Сумиобленерго», а тому апелянт повинен нести всі ризики, пов`язані з неясністю будь- якої умови запропонованого ним договору.

ФОП Заїка А.М. відзначає, що підставою до укладення спірного договору стало те, що 02.03.2018 інспектор AT «Сумиобленерго» Скляр О.В. склав акт №1853-02 про невідповідність приладу обліку вимогам нормативно-технічних документів, в п. 16 якого інспектор вказав про необхідність встановити лічильник прямого включення із переліку рекомендованих лічильників для встановлення в Сумській області. Саме у зв`язку з необхідністю виконання вимог вказаного акта ФОП Заїка А.М. 18.04.2018 (тобто до вступу в силу положень Кодексу комерційного обліку електричної енергії та Кодексу систем розподілу) подала до ПАТ «Сумиобленерго» заяву про приєднання електроустановки певної потужності, в якій було зазначено про збільшення існуючої потужності належної їй електроустановки по вул. Воскресенській, 14 а м. Суми із 15 кВт до 100 кВт, тобто за III ступенем потужності.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги в частині вимог про скасування додаткового рішення господарського суду першої інстанції, ФОП Заїка А.М. вказує, що надані нею документи достовірно і повно підтверджують факт надання адвокатом Ясинком М.М. правничої допомоги у виді складання проекту доповнення до заперечення відповідача від 07.09.2021 у господарській справі №920/758/21, а також факт прийняття її мною та сплату гонорару в обумовленому нами обсязі.

У поданому відзиві ФОП Заїка А.М. також зазначає, що у зв`язку з підготовкою даного відзиву на апеляційну скаргу понесла судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 гривень, що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 10.01.2022, актом про отримання професійної правничої допомоги від 13.01.2022, квитанцією від 13.01.2022 про оплату гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги від 10.01.2022, розрахунком вартості гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу у господарській справі №920/758/21 у зв`язку з переглядом її у суді апеляційної інстанції від 13.01.2022.

ФОП Заїка А.М. просить стягнути з АТ «Сумиобленерго» понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 7000,00 гривень.

АТ «Сумиобленерго» надало відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти доводів ФОП Заїки А.М. про те, що спірний договір не суперечить існуючому на дату його укладення законодавству і діє до повного виконання сторонами його умов, а визначення типу приєднання є лише деталізацією умов договору, неправильність чи помилковість якої не може свідчити про недійсність договору в цілому. Скаржник також вважає помилковим твердження ФОП Заїки А.М. про безпідставність посилання AT «Сумиобленерго» на постанову НКРЕКП від 21.04.2021 №678 стосовно накладення на товариство штрафу за невідповідність Договору вимогам Закону України «Про ринок електричної енергії» та Кодексу систем розподілу, внаслідок відсутності в постанові відповідної вказівки, а також твердження відповідача про недоведеність АТ «Сумиобленерго» порушення цивільного права або інтересу товариства за захистом якого звернулося до суду.

АТ «Сумиобленерго» не погоджується з наведеними ФОП Заїкою А.М. у відзиві на апеляційну скаргу доводами в обґрунтування законності оспорюваного Договору з посиланням на абз. 1 п. 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» та п. п. 4.5.5 і 4.5.6 Кодексу систем розподілу, в редакції постанови НКРЕКП №717 від 28.04.2021.

Крім того, скаржник не погоджується з доводами, наведеними ФОП Заїкою А.М. у відзиві на апеляційну скаргу, в частині додаткового рішення місцевого господарського суду та вважає їх такими, що не можуть братися судом до уваги.

На думку скаржника, викладені ФОП Заїкою А.М. у відзиві на апеляційну скаргу заперечення є безпідставними та такими, що жодним чином не спростовують доводів апеляційної скарги щодо незаконності ухвалення судового рішення, яким відмовлено у позові про визнання недійсним договору у зв`язку з невідповідністю чинному на момент його укладення законодавству та безпосереднім порушенням вказаним договором прав та інтересів АТ «Сумиобленерго».

ФОП Заїка А.М. надала заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу АТ «Сумиобленерго», у якому вказує, що у поданому відзиві на апеляційну скаргу детально і обґрунтовано роз`яснила свою позицію щодо відповідності умов спірного договору існуючому на дату його укладення законодавству.

Відповідач зазначає, що, заперечуючи проти аргументів відзиву на апеляційну скаргу, скаржник не звертає уваги на той факт, що приєднана потужність електроустановки ФОП Заїки А.М. згідно з договором №1853 від 03.06.2004 складає 150 кВт, а проект підключення електроустановки, який було погоджено з позивачем та затверджено, також був розроблений з розрахунку на потужність 100 кВт. Таким чином, параметри електроустановки відповідають потужності 100 кВт, а тому збільшення існуючої потужності з 15 до 100 кВт не було нестандартним приєднанням, як у тому апелянт намагається переконати суд апеляційної інстанції. З огляду на це, тип приєднання, визначений у оскаржуваному АТ «Сумиобленерго» договорі, було визначено правильно і він відповідав чинному на дату укладення договору законодавству повністю.

Відповідач вказує, що апелянт зазначає, що п. 88 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» є імперативною нормою, оскільки прямо вказує правила поведінки оператора системи розподілу та замовника послуги з приєднання. Спростовуючи таки доводи скаржника, відповідач посилається на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №506/450/19, згідно з якою відсутність у договорі однієї чи більше з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували їх умови. Отже, незгода позивача з умовами виконання договорів не може бути підставою для визнання її прав порушеними в момент укладення договорів та визнання їх недійсними з цих підстав. З наведеного, на думку ФОП Заїки А.М., вбачається, що навіть через відсутність у договорі однієї чи більше з істотних умов, якщо при цьому можливе фактичне виконання договору, контрагент не має право на розірвання даного договору (а отже - і визнання його недійсним). У свою чергу апелянт жодним чином не був позбавлений можливості виконати всі умови укладеного між нами договору, збільшивши потужність електроустановки до 100 кВт і заперечень щодо фактичної можливості виконання даного договору він не навів.

ФОП Заїка А.М. також зауважує, що чинне (на дату укладення оспорюваного договору) законодавство в галузі електроенергетики не містило жодної правової норми, якою було б передбачено як наслідок недійсність договору про приєднання через неправильність визначеного у ньому ступеня приєднання. Даний факт є додатковим підтвердженням того, що п. 88 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» є диспозитивним положенням. Крім того, в Додатку 1 до Кодексу систем розподілу було затверджено типову форму Договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, яка повністю за змістом відповідає формі договору, що був укладений 24.04.2018 між нею та АТ «Сумиобленерго» (в редакції станом на набрання чинності Кодексом систем розподілу).

Щодо викладених у п. п. 2-5 відповіді на відзив аргументів ФОП Заїка А.М. зазначає, що вони повністю є ідентичними тим аргументам, які вказані у апеляційній скарзі АТ «Сумиобленерго», і спростування цих аргументів нею вичерпно наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

ФОП Заїка А.М. також повідомляє, що у зв`язку з підготовкою даного заперечення понесла судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2022, актом про отримання професійної правничої допомоги від 01.02.2022, квитанцією від 01.02.2022 про оплату гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2022, розрахунком вартості гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу у господарській справі №920/758/21 у зв`язку з переглядом її у суді апеляційної інстанції від 01.02.2022.

ФОП Заїка А.М. просить залишити апеляційну скаргу АТ «Сумиобленерго» без задоволення у повному обсязі, а рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2021 та додаткове рішення від 15.11.2021 у справі №920/758/21 залишити без змін; стягнути з АТ «Сумиобленерго» на користь ФОП Заїки А.М. судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, надану їй у виді підготовки проекту даного заперечення у сумі 3000,00 грн.

АТ «Сумиобленерго» надало пояснення на заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає, що ФОП Заїка А.М. у поданому нею запереченні помилково стверджує про відповідність умов спірного договору чинному на дату його укладення законодавству посилаючись на абз. 1 п. 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», згідно з яким договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, оскільки Положеннями постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 не було врегульовано взаємовідносини оператора системи розподілу та замовників послуги з приєднання електроустановок, взаємовідносини яких, в т. ч. щодо укладення договорів про приєднання до електричних мереж системи розподілу, з 19.04.2018 регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» та Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310 - нормативно-правовими актами, яким зміст укладеного між АТ «Сумиобленерго» та ФОП Заїкою А.М. договору суперечить.

Посилання ФОП Заїки А.М. на висновки Верховного Суду у постановах від 14.07.2021 у справі №506/450/19, від 27.05.2021 у справі №664/2854/17-ц та від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц АТ «Сумиобленерго» заперечує та вважає їх безпідставними, оскільки правовідносини у цій справі та у справах, на які посилається ФОП Заїка А.М., не є подібними.

Щодо твердження ФОП Заїки А.М. про те, що на АТ «Сумиобленерго» було накладено штраф не за порушення порядку укладення договору, а за невиконання в подальшому його умов щодо приєднання електроустановки до електричних мереж системи розподілу, скаржник зазначає, що зміст спірного договору суперечив п. 4.1.2 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу оскільки цей договір було укладено на збільшення встановленої потужності з 15 до 100 кВт, не зважаючи на те, що договір про постачання електричної енергії споживачем було укладено на 15 кВт від електричних мереж ПАТ «Укртелеком», а не від електричних мереж АТ «Сумиобленерго»; НКРЕКП встановило, що АТ «Сумиобленерго» порушило вимоги зазначеного пункту Кодексу систем розподілу в частині надання послуги з приєднання електроустановок замовника до системи розподілу за умови недотримання замовником вимог Кодексу систем розподілу та постановою НКРЕКП від 21.04.2021 №678 застосувало до АТ «Сумиобленерго» штрафні санкції.

АТ «Сумиобленерго» також заперечує твердження ФОП Заїки А.М., що типова форма договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, яка є додатком 1 до Кодексу систем розподілу, повністю за змістом відповідає формі спірного договору. Скаржник вважає, що оскільки ФОП Заїка А.М. звернулась до АТ «Сумиобленерго» із заявою про зміну технічних параметрів, між сторонами міг бути укладений виключно договір про нестандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу за типовою формою, наведеною у додатку 3 до Кодексу систем розподілу (у редакції станом на дату набрання чинності Кодексом систем розподілу). Також АТ «Сумиобленерго» заперечує твердження ФОП Заїки А.М. про те, що підключення електроустановки відповідача не було нестандартним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/758/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою АТ «Сумиобленерго» на рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2021 до надходження матеріалів справи № 920/758/21.

24.12.2021 матеріали справи №920/758/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В. (у зв`язку з відпусткою судді Ходаківської І.П.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Сумиобленерго» на рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2021 у справі №920/758/21. Розгляд справи призначено на 07.02.2022. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу. Явка учасників справи є обов`язковою не визнавалась.

У судовому засіданні 07.02.2022 суд протокольно відклав розгляд справи до 23.02.2022, про що повідомив ФОП Заїку А.М. відповідною ухвалою.

У судове засідання ФОП Заїка А.М. та/або її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились, про причини неявки не повідомили.

У судовому засіданні 23.02.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного суду.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

03.06.2004 ВАТ «Сумиобленерго» (постачальник електричної енергії) та ФОП Заїка А.М. (споживач) уклали договір про постачання електричної енергії №1853, за умовами розділу 1 якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.

Згідно з додатком №6 до вказаного договору об`єкт споживача: нічний клуб по вул. Воскресенська, 14; дозволена потужність - 15,0 кВт; категорія надійності - 3. Балансова належність електромереж та установок: постачальника - обладнання РУ 6кВ та трансформатор, панель ЩО 70 встановлені в ТП 139; споживача - КЛ 0,4 кВ від виводів 0,4 кВ силового трансформатора, встановленого в ТП 139, до ЯРВ встановленого в ТП 139, ЯРВ, КЛ 0,4 кВ від ЯРВ до ел. щитової споживача по вул. Воскресенська, 14, ел. щитова споживача. Межа балансової належності електромереж та установок встановлюється: в місці підключення КЛ 0,4 кВ споживача на виводах 0,4 кВ силового трансформатора ТП 139. Межа експлуатаційної відповідальності електромереж та електроустановок встановлюється: в місці підключення КЛ 0,4 кВ споживача на виводах 0,4 кВ силового трансформатора ТП 139.

18.04.2018 ФОП Заїка А.М. з метою збільшення потужності до 100 кВт з існуючої (15 кВт) звернулась до ПАТ «Сумиобленерго» із заявою про приєднання електроустановки певної потужності.

24.04.2018 ПАТ «Сумиобленерго» (виконавець послуг) та ФОП Заїка А.М. (замовник) уклали договір про приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» №56/3-120 (далі за текстом - договір), за умовами п. 1.1 якого до електричних мереж виконавця приєднується будівля кафе-дискотеки, місця розташування об`єкта замовника: вул. Воскресенська, 14, м. Суми. Місце забезпечення потужності об`єкта замовника встановлюється в: РУ-0,4 кВ ТП-5396 (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.4 договору тип приєднання об`єкта замовника: стандартне ІІІ ступеня. Замовлено до приєднання потужність у точці приєднання 100 кВт (додаткова - 85 кВт); категорія надійності електропостачання ІІІ (п. п. 1.4, 1.5 договору).

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору виконавець послуг забезпечує приєднання електроустановок об`єкта замовника відповідно до схеми зовнішнього електропостачання і проектної документації та здійснює підключення об`єкта замовника до електричних мереж на умовах цього договору, а замовник оплачує виконавцю послуг вартість приєднання.

З 22.04.2020, у зв`язку з приведенням своїх статутних документів у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства», ПАТ «Сумиобленерго» має нове повне найменування - АТ «Сумиобленерго», що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 16.12.2020 №2437 «Про проведення позапланової виїзної перевірки АТ «Сумиобленерго» НКРЕКП було здійснено позапланову виїзну перевірку дотримання АТ «Сумиобленерго» вимог законодавства, що регулює функціонування ринку електричної енергії, та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 25.07.2017 №932 (далі - Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії), за результатами якої було складено Акт позапланової виїзної перевірки від 26.03.2021 №178 та розміщено його на офіційному веб-сайті НКРЕКП у мережі Інтернет.

В ході проведення зазначеної перевірки НКРЕКП встановило та зафіксувало у вказаному Акті позапланової виїзної перевірки ряд порушень вимог нормативних актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії.

20.05.2021 АТ «Сумиобленерго» на виконання рекомендацій НКРЕКП за результатами розгляду зазначеного Акта на засіданні НКРЕКП направило на адресу ФОП Заїки А.М. угоду від 19.05.2021 про розірвання договору, який просило підписати, скріпити печаткою та один примірник направити на адресу АТ «Сумиобленерго» у двадцятиденний строк з дня отримання цієї пропозиції про розірвання Договору.

Трекінг поштових відправлень АТ «Укрпошта» свідчить, що 01.06.2021 ФОП Заїка А.М. отримала вказаний лист АТ «Сумиобленерго» від 20.05.2021 №85/8310.

Проте у двадцятиденний строк з дня отримання пропозиції ФОП Заїка А.М. угоду від 19.05.2021 про розірвання договору не підписала; станом на день подачі позовної заяви пропозиція АТ «Сумиобленерго» щодо розірвання договору залишено поза увагою.

У зв`язку з відмовою ФОП Заїки А.М. розірвати договір за взаємною згодою АТ «Сумиобленерго» звернулось до суду з позовом, що розглядається, та просить визнати спірний договір недійсним. АТ «Сумиобленерго» вважає, що договір є недійсним, оскільки при його укладенні АТ «Сумиобленерго» порушило вимоги п. 2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 25.07.2017 №932, щодо обов`язку ліцензіата здійснювати ліцензовану діяльність відповідно до Законів України «Про електроенергетику», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про ринок електричної енергії» та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; п. п. 4.1.2, 4.1.18 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу в частині надання оператором системи розподілу послуги з приєднання електроустановок замовника до системи розподілу за умови недотримання замовником вимог Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 18.03.2018 №310 (у редакції, що діяла на момент укладення Договору). На момент укладення договору (24.04.2018) діяв Кодекс систем розподілу, відповідно до якого було визначено два ступені стандартного приєднання - І ступінь (до 16 кВт) та ІІ ступінь (від 16 кВт до 50 кВт), а у спірному договорі зазначено тип приєднання як стандартне ІІІ ступеню. АТ «Сумиобленерго» також не мало права позитивно розглядати заяву про збільшення дозволеної потужності з 15 до 100 кВт без відповідного погодження власника ТП-139, до якого був під`єднаний відповідач (без дозволу ПАТ «Укртелеком»).

У поданому у серпні 2021 року відзиві на позовну заяву ФОП Заїка А.М. проти позову заперечує, вважає що спірний договір про приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» №56/3-120 було укладено 24.04.2018 відповідно до чинного на момент його укладення законодавства, а тому правові підстави для визнання його недійсним відсутні. Відповідач також зазначає про пропуск позивачем загального строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Крім того ФОП Заїка А.М. надала попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які понесла на професійну правничу допомогу та просила стягнути такі витрати з АТ «Сумиобленерго».

АТ «Сумиобленерго» надало відповідь на відзив, у якому просило суд не брати до уваги викладені у відзиві заперечення відповідача та задовольнити позов у повному обсязі.

У вересні 2021 року ФОП Заїка А.М. надала заперечення від 07.09.2021, в якому повідомила про допущену у відзиві на позовну заяву описку щодо дати подання нею заявки про приєднання та просила вважати вірною дату 18.04.2021, навела свої доводи щодо відповіді на відзив на позовну заяву. У поданому запереченні ФОП Заїка А.М. також зазначила про понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, просила стягнути їх з АТ «Сумиобленерго» та надала докази на їх підтвердження.

У жовтні 2021 року АТ «Сумиобленерго» надало письмові пояснення, у яких проти доводів ФОП Заїки А.М. заперечує, а також клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у якому просило зменшити розмір витрат ФОП Заїки А.М. на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У жовтні 2021 року ФОП Заїка А.М. надала доповнення до заперечення від 07.09.2021, у яких навело додаткові доводи до поданих раніше заперечень, а також повідомила про додатково понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Щодо рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2021.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів,згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним, який застосовується до оспорюваних правочинів.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі (п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у п. 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17) зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у п. п. 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, Верховний Суд у постанові від 28.11.2019 у справі №910/8357/18 та Верховний Суд України у постановах від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16 дійшов висновку, що відповідно до ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16.

Водночас Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27.01.2020 у справі №761/26815/17 дійшов висновку, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

У постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 викладено правову позицію, відповідно до якої особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Матеріали справи свідчать, що на момент вчинення спірного договору (24.04.2018) діяв Кодекс систем розподілу, відповідно до якого було визначено два ступені стандартного приєднання - І ступінь (до 16 кВт) та ІІ ступінь (від 16 кВт до 50 кВт), в той час як у спірному договорі зазначено тип приєднання як стандартне ІІІ ступеня. Крім того, АТ «Сумиобленерго» не мало права позитивно розглядати заяву про збільшення дозволеної потужності з 15 до 100 кВт без відповідного погодження власника ТП-139 (без дозволу ПАТ «Укртелеком»), до якого був під`єднаний відповідач.

Наведене свідчить, що АТ «Сумиобленерго» в якості правової підстави обґрунтування недійсності договору вказує про його невідповідність вимогам, встановленим у відповідних пунктах Кодексу систем розподілу та порушення ним самим ліцензійних умов, що врегульовує зовсім інше - вимоги в частині правильності визначення типу та точки приєднання споживача.

АТ «Сумиобленерго» у позовній заяві вказує про невідповідність договору ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в т.ч. 1 ст. 215 ЦК України.

АТ «Сумиобленерго» не конкретизує, якій саме нормі суперечить спірний договір. Тобто АТ «Сумиобленерго» взагалі не визначає та не вказує правову норму, яка свідчить про недійсність спірного правочину.

АТ «Сумиобленерго» неодноразово у поданих ним заявах по суті наголошує на порушеннях, які воно саме допустило при укладанні договору, та не визначає, яке саме його право (інтерес) було порушено відповідачем, та в чому полягає порушення.

При цьому АТ «Сумиобленерго» не обґрунтувало, яким чином та які його права будуть поновлені у випадку визнання договору недійсним, а отже заявило вимогу, не спрямовану на визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, та може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання, а отже такий спосіб захисту є неефективним.

Наведене у сукупності свідчить, що АТ «Сумиобленерго» не довело наявності передбачених чинним законодавством підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Щодо належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, тобто вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Однак, як встановлено вище, позивач не навів жодної правової норми, яка б свідчила про наявність підстав для визнання спірного правочину недійсним. Більше того, позивач вказує на допущені саме ним порушення та не визначає, яке саме його право (інтерес) було порушено відповідачем, та в чому полягає порушення.

Крім того АТ «Сумиобленерго» не обґрунтувало, яким чином та які його права будуть поновлені у випадку визнання Договору недійсним а отже, позивачем заявлено вимогу, не спрямовану на визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, та може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання, а отже такий спосіб захисту є неефективним.

За наведених підстав колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» від 24.04.2018 №56/3-120, укладеного між ФОП Заїкою А.М. та АТ «Сумиобленерго».

Колегія суддів зазначає, що АТ «Сумиобленерго» не наводить у апеляційній скарзі доводів щодо висновків господарського суду першої інстанції в частині 14 500,00 грн присуджених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2021.

ФОП Заїка А.М. під час розгляду справи по суті подавала до Господарського суду Сумської області заяви, у яких вказувала про понесені нею витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги.

Так, 07.09.2021 ФОП Заїка А.М. подала письмові заперечення, у яких серед іншого просила стягнути 15 000,00 грн понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, до яких долучила договір про надання професійної правничої допомоги від 30.08.2021, укладений нею (клієнтом) з адвокатом Ясинок Миколою Михайловичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №301 від 27.11.2009) (адвокат).

За умовами п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу клієнту з метою захисту його порушених прав, а клієнт зобов`язується оплатити надану професійну правничу допомогу на умовах цього договору.

Професійна правнича допомога надається клієнту шляхом: складання проекту заперечення на відповідь на відзив, поданий АТ «Сумиобленерго» у господарській справі №920/758/21, яка перебуває у провадженні Господарського суду Сумської області. Початок виконання робіт визначається з моменту набрання цим договором чинності. Закінчення виконання зобов`язань визначається датою підписання акта про отримання професійної правничої допомоги. З моменту підписання даного акта припиняються автоматично (без укладення додаткових угод сторонами): правовідносини між клієнтом та адвокатом, що виникли на підставі цього договору; дія цього договору (п. п. 2.1, 2.2).

Згідно з п. 4.1 договору за надану професійну правничу допомогу згідно п. п. 1.1, 2.1 договору клієнт сплачує адвокату гонорар в залежності від витрат часу адвоката, складності справи та обсягу наданих послуг в наступних розмірах: за складання проекту заперечення на відповідь на відзив, поданий АТ «Сумиобленерго» у господарській справі №920/758/21, яка перебуває у провадженні Господарського суду Сумської області - 1500,00 грн за одну годину роботи.

За надану правову допомогу клієнт сплачує адвокату грошові кошти (аванс) готівкою в день підписання Договору. На підтвердження отримання грошових коштів адвокат видає клієнту квитанцію (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору надання професійної правничої допомоги оформлюється актом про отримання правничої допомоги, який складається в день надання клієнту проекту процесуального документа.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту закінчення виконання зобов`язань, який визначається відповідно до п. 2.2 цього договору.

07.09.2021 ФОП Заїка А.М. та адвокат підписали акт про отримання професійної правничої допомоги, згідно з яким у відповідності до договору виконавець надав, а замовник прийняв професійну правничу допомогу у виді: складання проекту заперечення на відповідь на відзив, подану АТ «Сумиобленерго» у господарській справі №920/758/21, яка перебуває у провадженні Господарського суду Сумської області (витрачений час - 3 год 20 хв), вартість наданих послуг (гонорар) - 5000,00 грн. Жодних претензій по наданню послуг в частині якості, повноти, строків та обсягу замовник до виконавця немає.

11.10.2021 ФОП Заїка А.М. подала до Господарського суду Сумської області письмове доповнення до заперечення від 07.09.2021, у якому зробила заяву про те, що додатково понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн і докази понесення вказаних витрат будуть надані нею в передбаченому процесуальним законом порядку та строки.

01.11.2021 ФОП Заїка А.М. звернулась до Господарського суду Сумської області з клопотанням про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, в якому просила стягнути з АТ «Сумиобленерго» 3 000,00 грн судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у виді підготовки проекту доповнень до заперечення від 07.09.2021.

В обґрунтування поданого клопотання ФОП Заїка А.М. вказує, що 07.10.2021 уклала з адвокатом Ясинок М.М. додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 30.08.2021 умовами якої сторони дійшли згоди щодо внесення змін до договору.

Зокрема сторони погодили зміни наступного змісту:

- п. 2.1 договору від 30.08.2021 після абзацу другого доповнити новим абзацом наступного змісту: «- складання проекту доповнення до заперечення відповідача від 07.09.2021 у господарській справі №920/758/21, яка перебуває у провадженні Господарського суду Сумської області»;

- п. 4.1 договору від 30.08.2021 після п. 1 доповнено пп. 2 наступного змісту: « 2) за складання проекту доповнення до заперечення відповідача від 07.09.2021 у господарській справі №920/758/21, яка перебуває у провадженні Господарського суду Сумської області - 1500,00 грн за одну годину роботи».

Інші умови договору залишаються незмінними.

До клопотання ФОП Заїка А.М. долучила акт про отримання професійної правничої допомоги від 11.10.2021, згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв професійну правничу допомогу у виді: складання проекта доповнення до заперечення відповідача від 07.09.2021 у господарській справі №920/758/21, яка перебуває у провадженні Господарського суду Сумської області (витрачений час - 2 год), вартість наданих послуг (гонорар) - 3000,00 грн, квитанцію від 11.10.2021 про сплату ФОП Заїкою А.М. адвокату Ясинок М.М. 3000,00 грн та розрахунок вартості гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.11.2021 вказану заяву призначено до розгляду на 15.11.2021 без виклику сторін.

15.11.2021 від АТ «Сумиобленерго» надійшло письмове пояснення, в якому позивач проти задоволення заяви ФОП Заїки А.М. заперечувало з підстав того, що оскільки дія договору про надання професійної правничої допомоги від 30.08.2021 припинена 07.09.2021, відповідно надані відповідачем документи в обґрунтування заяви не є належними та допустимими доказами надання адвокатом Ясинок М.М. професійної правничої допомоги, яка полягала у складанні проекту доповнення до заперечення відповідача від 07.09.2021 у справі №920/758/21.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 5 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частинами 2 та 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі висловленою в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п. п. 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Частина 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові від 19.07.2021 у справі №910/16803/19 Верховний Суд зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 ГПК України.

АТ «Сумиобленерго» надало пояснення, у якому проти задоволення клопотання ФОП Заїки А.М. заперечує та вказує, що дія договору про надання професійної правничої допомоги від 30.08.2021 припинена 07.09.2021, а тому надані ФОП Заїкою А.М. документи в обґрунтування клопотання не є належними та допустимими доказами надання адвокатом Ясинок М.М. професійної правничої допомоги, яка полягала у складанні проекту доповнення до заперечення відповідача від 07.09.2021 у справі №920/758/21.

З огляду на наведені АТ «Сумиобленерго» у поясненні доводи, а також аналогічні доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилось невиконаним, відхиляються наведені АТ «Сумиобленерго» у поясненні доводи. На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, доповнення до заперечення є частиною заперечення, хоч і такою, що подана пізніше, ніж саме заперечення. При цьому, необхідно відзначити, що АТ «Сумиобленерго», розглянувши подане ФОП Заїкою А.М. доповнення до заперечення, в свою чергу подало пояснення за змістом яких відсутні доводи, які б свідчили про те, що позивач заперечує проти прийняття судом поданих ФОП Заїкою А.М. доповнень.

При вирішенні питання щодо розміру суми витрат на професійну правову допомогу колегія суддів також враховує таке.

Розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу і виду послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 та від 20.01.2021 у справі № 357/11023/18).

У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Враховуючи встановлені під час розгляду клопотання ФОП Заїки А.М. обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про його задоволення.

Розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню за додатковим рішенням, не є надмірним та завищеним, оскільки відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права, що відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та у постановах від 25.04.2018 у справі №922/3142/17, від 02.05.2018 у справі №910/22350/16, від 11.06.2018 року у справі №923/567/17.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду від 01.11.2021 та додаткове рішення від 15.11.2021 у цій справі є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Заїка А.М. зазначила про понесення нею витрат не професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн, які просила стягнути з АТ «Сумиобленерго».

На підтвердження понесених витрат ФОП Заїка А.М. надала договір про надання професійної правничої допомоги від 10.01.2022, акт про отримання професійної правничої допомоги від 13.01.2022, квитанцію від 13.01.2022 про оплату нею гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги від 10.01.2022 та розрахунок вартості гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу у справі №920/758/21 у зв`язку з її переглядом у суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що 10.01.2022 ФОП Заїка А.М. (клієнт) уклала з адвокатом Ясинок М.М. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №301 від 27.11.2009) (адвокат) договір про надання професійної правничої допомоги, за умовами п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу клієнту з метою захисту його порушених прав, а клієнт зобов`язується оплатити надану професійну правничу допомогу на умовах цього договору.

Професійна правнича допомога надається клієнту шляхом: складання проекту відзиву на апеляційну скаргу АТ «Сумиобленерго» у господарській справі №920/758/21, яка перебуває у провадженні Господарського суду Сумської області. Початок виконання робіт визначається з моменту набрання цим договором чинності. Закінчення виконання зобов`язань визначається датою підписання акта про отримання професійної правничої допомоги. З моменту підписання даного акта припиняються автоматично (без укладення додаткових угод сторонами): правовідносини між клієнтом та адвокатом, що виникли на підставі цього договору; дія цього договору (п. п. 2.1, 2.2).

Згідно з п. 4.1 договору за надану професійну правничу допомогу згідно п. п. 1.1, 2.1 договору клієнт сплачує адвокату гонорар в залежності від витрат часу адвоката, складності справи та обсягу наданих послуг в наступних розмірах: 1) за складання проекту відзиву на апеляційну скаргу АТ «Сумиобленерго» у господарській справі №920/758/21 - 2000,00 грн за одну годину роботи.

За надану правову допомогу клієнт сплачує адвокату грошові кошти після її отримання в день підписання акта про отримання професійної правничої допомоги. На підтвердження отримання грошових коштів адвокат видає клієнту квитанцію (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору наданні професійної правничої допомоги оформлюється актом про отримання правничої допомоги, який складається в день надання клієнту проекту процесуального документа.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту закінчення виконання зобов`язань, який визначається відповідно до п. 2.2 цього договору.

13.01.2022 ФОП Заїка А.М. та адвокат підписали акт про отримання професійної правничої допомоги, згідно з яким у відповідності до договору виконавець надав, а замовник прийняв професійну правничу допомогу у виді: складання проекту відзиву на апеляційну скаргу АТ «Сумиобленерго» у господарській справі №920/758/21, (витрачений час - 3 год 30 хв), вартість наданих послуг (гонорар) - 7000,00 грн. Жодних претензій по наданню послуг в частині якості, повноти, строків та обсягу замовник до виконавця немає.

Згідно з квитанцією від 13.01.2022 ФОП Заїка А.М. сплатила за отриману нею професійну правничу допомогу 7000,00 грн.

Колегія суддів, керуючись нормами ГПК України, наведеними вище за текстом цієї постанови (в частині перегляду додаткового рішення місцевого господарського суду) дійшла висновку, що до стягнення з АТ «Сумиобленерго» на користь Заїки А.М. підлягає 3 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумиобленерго» на рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2021 та на додаткове рішення від 15.11.2021 у справі №920/758/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2021 та додаткове рішення від 15.11.2021 у справі №920/758/21 залишити без змін.

Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника - Акціонерне товариство «Сумиобленерго».

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумиобленерго» (вул. Івана Сірка, буд. 7, м. Суми, 40035, ) на користь Фізичної особи-підприємця Заїки Алли Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 500,00 грн витрат на правову допомогу.

Видачу відповідного наказу доручити Господарського суду Сумської області.

Справу №920/758/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 (Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) та продовженням строку дії воєнного стану (Укази Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, №259/2022 від 18.04.2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX), а також перебуванням судді Євсікова О.О. на лікарняному з 04.04.2022 по 22.04.2022 включно повний текст постанови складено 02.05.2022.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко