ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2022 р. Справа №914/2644/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів МАРКА Р.І.

ПЛОТНІЦЬКОГО Б.Д.

Без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури №15/2.1799 вих.21 від 24.12.2021 (вх. ЗАГС №01-05/20/22 від 04.01.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.11.2021 (повне рішення - 29.11.2021, суддя Мазовіта А.Б.)

у справі №914/2644/21

за позовом: Керівника Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області

в інтересах держави в особі: 1) Здолбунівської міської ради Рівненської області

2) Комунального підприємства Здолбунівське Здолбунівської міської ради Рівненської області

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик, м.Львів

про стягнення коштів у сумі 43 804, 26 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернувся керівник Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі: Здолбунівської міської ради Рівненської області та КП Здолбунівське Здолбунівської міської ради Рівненської області з позовом до ТОВ Кондор Логістик про стягнення коштів у сумі 43 804, 26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору про закупівлю в частині поставки товару на загальну суму 43 804,26 грн, за який позивачем (КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради) здійснено передоплату; сплачену позивачем суму коштів у розмірі 43 804,26 грн не повернув.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.11.2021 у справі №914/2644/21 позов керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КП Здолбунівське Здолбунівської міської ради Рівненської області залишено без розгляду. В задоволенні позову керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області про стягнення 43 804, 26 грн відмовлено.

Рішення суду в частині залишення позову без розгляду мотивоване тим, що вказаний позов подано прокурором в особі комунального підприємства, яке не наділене владними управлінськими функціями, не здійснює у правовідносинах з юридичними особами публічно-владних управлінських функцій та не приймає жодних владно управлінських рішень, а тому не є суб`єктом владних повноважень. Вказане є порушенням ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо обґрунтування рішення в частині відмови у задоволенні позову суд вказав, що оскільки Здолбунівська міська рада Рівненської області не є стороною договорів, за яким утворилась спірна заборгованість, то порушення умов таких господарських договорів не порушує прав та інтересів міської ради.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Заступником керівника Львівської обласної подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

В апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, а саме:

- відповідно до ч. 2 ст. 226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, яку може бути оскаржено. Проте суд залишив позов без розгляду шляхом ухвалення рішення, а не постановлення ухвали;

- неправильно застосовано ст.. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.. 53 ГПК України, оскільки у разі, коли орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту прав територіальної громади в особі міської ради;

- оскільки розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалась оплата поставки товару у спірних правовідносинах, є саме Здолбунівська міська рада Рівненської області, то висновки суду про відсутність порушених прав останньої не відповідають обставинам справи. При цьому, міська рада не вжила жодних заходів щодо стягнення із відповідача коштів, що потягло за собою наслідки у вигляді заподіяння шкоди територіальній громаді та інтересам держави.

Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших додаткових заяв чи клопотань, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, сторонами подано не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 справу №914/2644/21 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 17.03.2020 за результатами проведення процедури закупівлі №UA-2020-02-04- 000510-c між КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради (замовник) та ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» (учасник) було укладено договір про закупівлю №17/03-П та додатки до нього.

Пунктом 1.4. договору визначено кількість товару - 10 470 л, відпуск якого, відповідно до п. 1.5. договору, здійснюється з AЗC за картками на пальне.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна договору становить 233 577,60 грн.

На виконання умов договору позивач (КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради) 30.03.2020 та 18.08.2020 здійснив передоплату в розмірі 233 577,60 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №17 від 26.03.2020, №85 від 27.03.2020 та №71 від 17.08.2020.

Відповідно до п. 3.1. договору, учасник повинен передати замовнику товар, якість якого відповідає вимогам ДСТУ, ГОСТУ, TУУ, інших нормативних документів та вимогам, визначених у додатку № 1 «Специфікація товару» до цього договору.

Згідно додатку №1 до договору «Специфікація товару», учасник зобов`язувався поставити замовнику дизельне пальне у кількості 7 770 л за ціною 22,08 грн з ПДВ за 1 л на загальну суму 171 561,60 грн, бензин A-92 у кількості 200 л за ціною 22,08 грн з ПДВ за 1 л на загальну суму 4 416,00 грн, бензин A-95 у кількості 2 500 л за ціною 23,04 грн з ПДВ за 1 л на загальну саму 57 600,00 грн.

Відповідно до п. 4.4. договору, картки на пальне є товарно-розпорядчим документом на товар, на підставі якого здійснюється відпуск товару на AЗC. Картки на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом.

Для отримання товару (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред`являє оператору AЗC картку на пальне. Оператор AЗC здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне i, на підставі цього, здійснює відпуск товару відповідної марки та кількості. При відпуску товару, картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання замовником товару відповідного асортименту та кількості.

Датою поставки товару є дата отримання оператором AЗC картки на пальне від замовника (п. 4.7. договору).

Пунктом 8.4. договору встановлено, що товар передається уповноваженим особам замовника на A3C лише на підставі пред`явленої оператору AЗC картки на пальне.

Відповідно до п. 8.6. договору, у випадку неможливості забезпечення автотранспорту замовника пальним за картками на пальне на AЗC учасника, учасник зобов`язаний повідомити письмово замовника не пізніше як за 14 календарних днів.

Після реалізації талонів шляхом фактичного отримання товару на АЗС на загальну суму 230 432,64 грн, в подальшому при пред`явленні на АЗС переданих відповідачем талонів, представникам позивача КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради надавалися відмови у заправці службових автомобілів.

Позивач (КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради) звертався до відповідача із претензіями за вих. №623 від 26.11.2020 та вих. №665 від 17.12.2020 про поставку замовленого та оплаченого товару або повернення сплачених коштів.

У відповіді за вих. №12316 від 23.12.2020 на претензію вих. №665 від 17.12.2020 відповідач повідомив про свої наміри поставити пальне у повному обсязі.

Прокурор у позовній заяві стверджує, що станом на 01.06.2021 постачальником не виконано зобов`язання за договором №17/03-П від 17.03.2020 на суму 3 144,96 грн, зокрема, щодо поставки бензину A-95 в кількості 79 л вартістю 1 820,16 грн та бензину A-92 в кількості 60 л вартістю 1 324,80 грн.

Також 16.12.2020 за результатами проведення процедури закупівлі №UA- 2020-11-04-001777-c між КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради (замовник) та ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» (учасник) було укладено договір про закупівлю №16/12/3 та додатки до нього.

За цим договором учасник (відповідач) зобов`язувався поставити (передати у власність) у визначені строки замовникові (позивачу КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради) товар, визначений в додатку №1 «Специфікація товару», а замовник - прийняти і оплатити його.

Пунктом 1.4. договору №16/12/3 від 16.12.2020 визначено кількість товару 2 985 л. Відпуск товару з AЗC здійснюється за картками на пальне (пункт 1.5. договору).

Згідно п. 2.1. договору №16/12/3 від 16.12.2020, ціна договору становить 59 640,30 грн.

На виконання умов договору №16/12/3 від 16.12.2020 позивач (КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради) 30.12.2020 здійснив передоплату в розмірі 59 640,30 грн, що підтверджується платіжним дорученням №382 від 30.12.2020.

Згідно додатку №1 до договору №16/12/3 від 16.12.2020 «Специфікація товару» учасник зобов`язувався поставити замовнику бензин A-92 у кількості 540 л за ціною 19,98 грн з ПДВ за 1 л на загальну суму 10 789,20 грн, дизельне паливо у кількості 2 445 л за ціною 19,98 грн з ПДВ за 1 л на загальну суму 48 851,10 грн.

Після реалізації талонів шляхом фактичного отримання товару згідно договору №16/12/3 від 16.12.2020 на АЗС на загальну суму 18 981,10 грн, в подальшому при пред`явленні на АЗС переданих відповідачем талонів, представникам позивача КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради надавалися відмови у заправці службових автомобілів.

Позивач (КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради) звертався до відповідача із претензією за вих. №36 від 19.01.2021 про поставку замовленого та оплаченого товару або повернення сплачених коштів.

У відповіді за вих. №908 від 01.02.2021 на вказану претензію відповідач повідомив, що причиною зупинення поставки товару е технічні роботи, що в свою чергу спричинило відмову у відпуску пального.

Прокурор у позовній заяві вказав, що станом на 01.06.2021 постачальником не виконано зобов`язання за договором №16/12/3 від 16.12.2020 на суму 40 659,30 грн, зокрема, щодо поставки бензину A-95 в кількості 540 л вартістю 10 789,20 грн та дизельного палива в кількості 1 495 л вартістю 29 870,10 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки оплаченого позивачем товару, неповернення сплачених позивачем коштів, прокурор звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача коштів у розмірі 43 804,26 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави; необхідність їх захисту; визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон).

Так, представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурорам заборонено здійснення представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, має застосовуватись з урахуванням положень абз. 1 ч. 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього положення, відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не потрібно розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 ч. 3 ст. 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Як встановлено судом першої інстанції, позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради з посиланням на їх бездіяльність щодо стягнення з відповідача заборгованості.

В порушення ч. 3 ст. 23 Закону прокурором подано позов в особі комунального підприємства, при цьому, комунальне підприємство не наділено владними управлінськими функціями, не здійснює у правовідносинах з юридичними особами публічно-владних управлінських функцій та не приймає жодних владно управлінських рішень, а тому не є суб`єктом владних повноважень.

Щодо доводів скаржника в частині невірного процесуального оформлення судового рішення про залишення позову без розгляду шляхом ухвалення рішення, а не постановлення ухвали, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Відповідно до ч. 3 ст. 232 ГПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи те, що позовна заява прокурором подана в інтересах двох позивачів, матеріально-правові вимоги в якій тісно пов`язані, а за результатами її розгляду може бути прийнято лише один процесуальний документ, враховуючи положення ст. 277 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що залишення судом позову без розгляду шляхом ухвалення рішення не є процесуальним порушенням, яке може мати наслідком скасування рішення.

Беручи до уваги наведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради, а тому позов, поданий прокурором в інтересах держави в особі КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради правомірно залишено без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, постанові Касаційного господарського суду у складі Верхового Суду від 22.11.2021 у справі №917/564/21.

Щодо позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Звертаючись із вказаним позовом, прокурор обґрунтував необхідність його подання в інтересах держави в особі позивачів тим, що органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, є КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради, засновником якого є Здолбунівська міська рада. Відтак Здолбунівська міська рада, як засновник комунального підприємства, також є органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Водночас, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договорів №17/03-П від 17.03.2020 та №16/12/3 від 16.12.2020, а Здолбунівська міська рада Рівненської області не є стороною у вказаних договорах, при цьому прокурор просив стягнути кошти за спірним договором на користь КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради, а не на користь органу місцевого самоврядування, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність визначення Здолбунівської міської ради Рівненської області як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції зазначає також таке.

Відповідно до ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004 зазначено, що під поняттям «охоронюваний законом інтерес» необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відтак, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 169 ЦК України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 1.1., 1.2. статуту КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради, затвердженого рішенням Здолбунівської міської ради від 18.12.2020 №37, таке є самостійним господарюючим суб`єктом, який має права юридичної особи. Власником підприємства є Здолбунівська міська рада.

Згідно із п. 3.3. статуту підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах належного йому майна згідно чинного законодавства. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями держави та засновника. Засновник та держава не відповідають за зобов`язаннями підприємства.

Таким чином, вказане комунальне підприємство є юридичною особою, а відповідно до ст. 80, 96 ЦК України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, відповідно, самостійно набуває та реалізує свої права.

Водночас, нормами ГК України та ЦК України не встановлено привілейованого становища суб`єктів господарювання, заснованих на комунальній формі власності; не визначено для таких осіб іншого порядку захисту своїх порушених прав.

Отже, позивач - КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради, як юридична особа, самостійно набуває права та відповідає за своїми зобов`язаннями за договорами та самостійно може бути позивачем у суді.

Відтак, доводи скаржника в частині неправильного застосування норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, спростовуються наведеним вище.

Так, у даній справі прокурор звернувся із позовною вимогою про стягнення коштів за договорами №17/03-П від 17.03.2020 та №16/12/3 від 16.12.2020, укладеними між КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради та ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» в загальному розмірі 43 804,26 грн.

Як зазначалося вище, Здолбунівська міська рада Рівненської області не є стороною договорів, за яким утворилась спірна заборгованість, отже, порушення умов таких господарських договорів не порушує прав та інтересів Здолбунівської міської ради Рівненської області. Протилежного прокурором у даній справі не доведено.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний господарський суд, вірно вказав, що у даній справі вбачається відсутність порушених прав Здолбунівської міської ради Рівненської області, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 22.11.2021 у справі №914/2644/21 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Р.І. МАРКО

Б.Д. ПЛОТНІЦЬКИЙ