УХВАЛА

22 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 159/5585/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.

за участю секретаря судового засідання Калітінського М.Ю.,

представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача-1: Сорока В.Г.,

від відповідача-2: не з`явився,

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"

на рішення Господарського суду Волинської області

у складі судді Гарбар І. О.

від 13.07.2021

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Дужич С.П., Коломис В.В., Миханюк М.В.

від 06.10.2021

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ", Волинської обласної спілки споживчих товариств

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Огей Наталія Миколаївна

про визнання недійсним договору іпотеки,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" (далі - Відповідач-1, Скаржник) та Волинської обласної спілки споживчих товариств (далі - Відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Огей Н.М., в якому просив визнати недійсним іпотечний договір №360, укладений 08 червня 2019 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 року у справі №159/1792/19 задоволено його заяву про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме - на склад О-1 , загальною площею 1047 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 1), та на нежитлове приміщення - склад Д-1, загальною площею 1205,91 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 1), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 06 травня 2019 року представник Відповідача-1 ознайомився з матеріалами вказаної справи. Того ж дня 06 травня 2019 року Відповідач-1 уклав із своїм засновником - Відповідачем-2 договір поворотної фінансової допомоги (позики). В забезпечення зазначеного договору позики 08 травня 2019 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено оспорюваний договір іпотеки №360, за яким в іпотеку передано нерухоме майно на яке ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 року по справі №159/1792/19 накладено арешт. Таким чином, оспорюваний договір суперечить вимогам ст. 576 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання його недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.07.2021, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 у справі №159/5585/19 позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 08 травня 2019 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М. та зареєстрований за №360.

4. Зазначені рішення мотивовано тим, що оскільки, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року, у справі №159/1792/19, було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, які належать Відповідачу-1, то дане майно не підлягало відчуженню Відповідачем-1 і, відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку", не могло бути предметом іпотеки. Враховуючи, що оспорюваний договір іпотеки та його зміст суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, зокрема, ст. 5 Закону України "Про іпотеку", суди визнали оспорюваний правочин недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

5. Відповідач-1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив Суд скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

6. Підставою касаційного оскарження Скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що суди попередніх інстанцій застосували пункт 6 статті 3, частини 3 статті 13, статті 234 ЦК України без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц.

7. Позивачем надано відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8. 17 лютого 2022 року Позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, в якій він просив Суд стягнути з Скаржника (Відповідача-1) на користь Позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в сумі 7000 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

9. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 у справі № 159/1792/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: на склад О-1, загальною площею 1047 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 1), та на нежитлове приміщення - склад Д-1, загальною площею 1205,91 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 1), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

10. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20.06.2019 апеляційну скаргу ТзОВ «Ковельська ОТБ» залишено без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду від 03.04.2019 залишено без змін.

11. 08 травня 2019 року між ТзОВ «Ковельська ОТБ» (іпотекодавець) та Волинською обласною спілкою споживчих товариств (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М. та зареєстрований за №360 (далі - Договір іпотеки), за яким забезпечується зобов`язання, що виникло у іпотекодавця на підставі договору безпроцентної позики від 06.05.2019, укладеного між тими самими сторонами.

12. Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором Іпотекодавець передав в іпотеку об`єкти нерухомого майна, а саме: склад металевий; прохідна; склад, літ.С-1; склад металевий; склад, літ.Є-1; склад, літ.Д-1; склад, літ.О-1.

13. Тобто, Відповідачем-1 було передано в іпотеку Відповідачу-2 об`єкти нерухомого майна, на які, згідно ухвали суду від 03.04.2019 було накладено арешт.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Цивільний кодекс України

Стаття 11 частина 1, пункт 1 частини 2, частина 3

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Стаття 203. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 215. Недійсність правочину

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 546. Види забезпечення виконання зобов`язання

1. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Стаття 572. Поняття застави

1. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 576. Предмет застави

1. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Стаття 585. Момент виникнення права застави

1. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.

15. Закон України «Про іпотеку» (в редакції станом на 08 травня 2019 року)

Стаття 5. Предмет іпотеки

1. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов, зокрема, нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.

16. Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України)

Стаття 123 частина 3

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Стаття 124 частини 1, 3

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Стаття 126

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стаття 129 частина 5

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Стаття 130 частина 5

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Стаття 300 частини 1, 2

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

17. Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"

Стаття 1 частина 1 пункт 4

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Стаття 26 частина 1

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Стаття 30

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

18. Суд виходить з того, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

19. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

20. Водночас під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц).

21. Таким чином, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з подібними правовідносинами у справі, що переглядається.

22. Як зазначалось Судом вище, касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій застосували пункт 6 статті 3, частини 3 статті 13, статті 234 ЦК України без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц.

23. Проте, як свідчить текст оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій при ухваленні рішень взагалі не було застосовано зазначених в касаційній скарзі норм права, а саме: пункт 6 статті 3, частини 3 статті 13, статті 234 ЦК України (фіктивний правочин) та вказані норми права не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

24. Суд зазначає, що відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду викладених, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №925/3/17, від 16.05.2018 у справі №910/24257/16, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

25. Так, у справі №369/11268/16-ц, на яку посилається Скаржник, предметом позову є вимоги позивача (банку) до відповідачів (фізичних осіб) про визнання договорів дарування недійсними у зв`язку з тим, що оспорювані правочини є фіктивними. Велика Палата Верховного Суду, в межах перегляду справи в касаційному порядку, залишила без змін судові рішення першої та апеляційної інстанції про задоволення позову. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач-1 відчужуючи належні йому на праві власності будинок і земельну ділянку своїм синам - відповідачу-3 і відповідачу-2 був обізнаний про наявність вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2012 року, що набрав законної сили, яким стягнуто, в тому числі, з нього на користь ТОВ «Банк Фамільний» 580 849,84 грн, правильно вважали, що боржник міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаного судового рішення. Крім того, з`ясувавши, що при укладенні 27 грудня 2012 року оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому вироку суду про стягнення грошових коштів з відповідача-1, суди обґрунтовано визнали недійсними оспорювані правочини на підставі статті 234 ЦК України (фіктивні правочини).

26. Проте у справі, що розглядається, підставою недійсності оспорюваного Договору іпотеки є недодержання в момент вчинення правочину вимог Цивільного Кодексу України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

27. Отже, наведена Скаржником у касаційній скарзі постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц прийнята за іншого матеріально-правового, процесуально-правового регулювання спірних правовідносин та іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), ніж у справі, яка розглядається.

28. Тобто, спірні правовідносини у цій справі та у справі №369/11268/16-ц є очевидно неподібними.

29. З огляду на викладене, касаційне провадження, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

30. Як було зазначено Судом вище, Позивачем було подано заяву, в якій він просив стягнути з Відповідача-1 на його користь 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із касаційним розглядом справи №159/5585/19.

31. На підтвердження розміру судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) Позивачем до суду подано наступні докази: договір про надання правової допомоги адвокатом від 05.01.2022 року, акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 28.01.2022 року, квитанція до прибуткового касового ордера №05/01/22 від 05.01.2022 року на суму 2000 (дві тисячі) грн.

32. Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

33. При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

34. Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

35. У даній справі Відповідач-1 клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв.

36. Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", Суд вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

37. У справі, що переглядається, Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат, керуючись в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц), дійшов висновку не присуджувати Позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.

38. Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

39. Так, у акті прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 28.01.2022 року наведено перелік та вартість наданих адвокатом правових послуг, а саме: аналіз доводів касаційної скарги, складання відзиву, відправлення відзиву учасникам провадження та суду, складання заяви про розподіл судових витрат. У вказаному акті сторони погодили, що вартість наданих послуг загалом 7 000 грн.

40. Проаналізувавши вказаний акт, Суд дійшов висновку, що у даній справі обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, з огляду на таке.

41. Виходячи з критерію розумності, обґрунтованості та пропорційності, враховуючи предмет позову, конкретні обставини цієї справи, а також зважаючи на розмір і зміст підготованого адвокатом Позивача відзиву на касаційну скаргу та заяви про розподіл судових витрат, Суд вважає, що заявлена до стягнення вартість послуг з професійної правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн є завищеною та неспіврозмірною, оскільки включає в себе як підготовку відзиву на касаційну скаргу, так і заяви про розподіл судових витрат.

42. З урахуванням вищевказаного, Суд вважає обґрунтованою вартість послуг з аналізу доводів касаційної скарги, складання відзиву, відправлення відзиву учасникам провадження та суду, складання заяви про розподіл судових витрат в розмірі 3 000,00 грн.

43. Враховуючи, наведені положення процесуального законодавства, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Сорокопуд М.О. професійної правничої допомоги у цій справі Позивачу, з врахуванням обґрунтованості, розумності та реальності розміру витрат на професійну правничу допомогу, Суд дійшов до висновку про стягнення з Відповідача-1 на користь Позивача 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із касаційним розглядом справи №159/5585/19. Такий висновок прямо відповідає висновку, викладеному у пункті 6.1. постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Керуючись статтями 129, 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" на рішення Господарського суду Волинської області від 13.07.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 у справі №159/5585/19.

2. Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат - задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" (45000, вул. Володимира Кияна, 9, м. Ковель, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3 000 (три тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із касаційним розглядом справи №159/5585/19.

4. Доручити видачу відповідного наказу у справі №159/5585/19 Господарському суду Волинської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова