ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2022 р. Справа №914/1722/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №39" б/н та б/д (вх. № ЗАГС 01-05/224/22 від 17.01.2022)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.12.2021 (суддя Сухович Ю.О., повний текст складено 28.12.2021) про закриття провадження

у справі №914/1722/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №39", м.Львів

до відповідача-1: Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт Файнес", м.Львів

відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Гефест", м. Київ

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1 , м. Львів

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , м. Львів

за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , м. Львів

про визнання недійсним договору

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_4 - адвокат

від відповідача-2: Посікіра Р.Р. - адвокат

від відповідачів-1, 3 та третіх осіб: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Львівської області перебула справа за позовом ТзОВ "Аптека №39" до АТ "Райффайзен Банк Аваль", ТзОВ "Профіт Файнес", ТзОВ "Фінансова компанія Гефест", за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007, укладеного між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", ТзОВ "Аптека №39", ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5746.

01.12.2021 до Господарського суду Львівської області від ТзОВ «Профіт Файнес» надійшло клопотання про закриття провадження у справі №914/1722/21.

Вказане клопотання мотивоване тим, що даний спір не підвідомчий господарським судам, при цьому представник відповідача-2 покликається на правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №906/277/18, у якому зазначено, що, якщо позичальником за кредитним договором є фізична особа, то позов до юридичної особи - майнового поручителя повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.12.2021 закрито провадження у справі № 914/1722/21.

Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору у справі, що розглядається, є визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007, укладеного між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", ТзОВ "Аптека №39", ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5746. Позичальником за кредитним договором № 014/0384/74/51553 від 31.08.2007 року є фізична особа ОСОБА_1 . При цьому, з позовною заявою у цій справі позивач звернувся до суду 07.07.2021, тобто після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким встановлено, що господарські суди розглядають спори у справах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. З огляду на викладене суд зазначив, що до юрисдикції господарського суду не належить спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча б однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Таким чином, беручи до уваги те, що спір у справі стосується іпотечного договору, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання фізичної особи відповідно до умов кредитного договору, місцевий господарський суд встановив, що даний спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а має розглядатися відповідно до положень цивільного процесуального законодавства та закрив провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТзОВ «Аптека №39» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не з`ясовано всі обставини, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, відтак, винесено незаконне судове рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким направити справу №914/1722/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, скаржник зазначає, що судами загальної юрисдикції вже розглядалася справа за позовом ТзОВ «Аптека № 39» до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Тетяна Ярославівна про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТзОВ «Аптека № 39», ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я. та про зобов`язання по забезпеченню кредитного договору від 31.08.2007 № 014/0384/74/51553 покласти на ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , стягнувши з них солідарно суму боргу 82 161,89 доларів США. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 30.10.2019 у справі № 466/5401/16 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 01.06.2018 в частині визнання недійсним договору іпотеки скасував та закрив провадження у справі. Верховний Суд у постанові зазначив, що позов про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" і ТзОВ "Аптека № 39" підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. З огляду на викладене, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що постанова Верховною Суду від 30.10.2019 ухвалена після набрання чинності Закону України від 03.10.2017 № 2147-УТІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільною процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відтак, касаційний суд знав про існування вказаного закону, однак вказав, що позов про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій. Таким чином, апелянт вважає, що оскільки постанова Верховною Суду від 30.10.2019 ухвалена саме у справі з між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що у даній справі то висновки, які викладені в релевантних справах не можуть мати переважної сили, а справа про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 повинна розглядатися у в порядку господарського судочинства як про це сказав Верховний Суд.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-1, відповідач-3 та треті особи учасників уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, заслухавши учасників справи, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський встановив таке.

31.08.2007 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я. посвідчено договір іпотеки, укладений між ТзОВ "Аптека № 39" і ВАТ "Райффайзен Банк Аваль".

За умовами договору іпотеки предметом іпотеки є нежитлове приміщення аптеки загальною площею 109 м2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю ТзОВ "Аптека № 39".

Відповідно до договору іпотеки іпотекодержателем є ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", іпотекодавцем - ТзОВ "Аптека № 39", представником якого зазначена ОСОБА_5 та позичальником ОСОБА_1 , договір іпотеки укладено з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 31.08.2007 №014/0384/74/51553, укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 .

У червні 2016 року ТзОВ «Аптека № 39» звернулося до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Тетяна Ярославівна про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТзОВ «Аптека № 39», ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я. та про зобов`язання по забезпеченню кредитного договору від 31.08.2007 № 014/0384/74/51553 покладеного на ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , стягнувши з них солідарно суму боргу 82 161,89 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 позов ТОВ «Аптека № 39» задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки від 31.08.2007, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль і ТОВ «Аптека № 39», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я., у решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 01.06.2018 апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен банк Аваль» залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 466/5401/16 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 01.06.2018 в частині визнання недійсним договору іпотеки скасовано, закрито провадження у справі та повідомлено ТзОВ "Аптека № 39", що позов про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" і ТзОВ "Аптека № 39" підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В грудні 2021 року ТзОВ "Аптека №39" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до АТ "Райффайзен Банк Аваль", ТзОВ "Профіт Файнес", за участі третіх осіб - ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврик Тетяни Ярославівни про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007, укладеного між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", ТзОВ "Аптека №39", ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5746.

20.12.2021 Господарський суду Львівської області закрив провадження у даній справі, на підставі того, що спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення ТзОВ "Аптека №39" з апеляційною скаргою.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові від 31.10.2018 у справі № 753/12916/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 906/277/18 також зазначено, що якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи - сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема, незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.05.2020 у справі №161/6253/15 встановила, що з 15.12.2017 - дати набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) ФОП. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання.

Також, у постанові від 13.03.2019 у справі № 906/277/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункт 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. А частина перша статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у системному зв`язку з частиною першою статті 2, частиною першою статті 5, статтею 46, частиною першою статті 47, частиною другою статті 48 цього кодексу не встановлюють обмежень щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами акцесорного зобов`язання є винятково юридичні особи та (або фізичні особи-підприємці).

Предметом спору у даній справі №914/1722/21є визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 року, укладеного між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", ТзОВ "Аптека №39", ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5746.

Позичальником за кредитним договором № 014/0384/74/51553 від 31.08.2007 року є фізична особа ОСОБА_1 .

Фізична особа-позичальник ОСОБА_1 у справі №914/1722/21 має статус третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що правовідносини у даній справі підлягають розгляду не в порядку господарського судочинства, а в порядку цивільного судочинства.

Водночас, відповідно до ст. 256 ЦК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, Західний апеляційний господарський суд зазначає, що оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 30.10.2019 у справі № 466/5401/16 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 01.06.2018 в частині визнання недійсним договору іпотеки скасував, закрив провадження у справі та повідомив ТзОВ "Аптека № 39", що позов про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" і ТзОВ "Аптека № 39" підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, то закриття даного провадження місцевим господарським судом позбавляє права особи на звернення до суду, гарантоване Конституцією України та поставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Зазначена норма гарантує "право на суд", одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatisрішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the), заява № 4451/70, § 36). Проте, такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами.

У рішенні від 9 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України" (заяви № 7714/06 та № 23654/08) ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади. Крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (пункти 27, 28, 38, 40).

У рішенні від 1 грудня 2011 року у справі "Андрієвська проти України" (заява № 34036/06) ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України. Натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (пункти 13, 14, 23, 25, 26).

У рішенні від 17 січня 2013 року у справі "Мосендз проти України" (заява № 52013/08) ЄСПЛ встановив, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (пункти 116, 119, 122,125).

У рішенні ЄСПЛ від 21 грудня 2017 року у справі "Шестопалова проти України" (заява № 55339/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду її позову за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24).

Таким чином, з огляду на існування юрисдикційного конфлікту, з метою забезпечення права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, апеляційний суд вважає, що ця справа має бути розглянута за правилами господарського судочинства лише тому, що позивачу має бути забезпечено доступ до правосуддя, навіть в іншому, ніж це передбачено законом, судочинстві, оскільки перешкоди до розгляду в належному (цивільному) судочинстві виникли у зв`язку з процесуальною діяльністю суду.

Подібний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у її постановах від 12 грудня 2018 року у справах № 490/9823/16-ц та № 761/12676/17, від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 21.08.2019 у справі № 498/496/17.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду - скасуванню, з направленням справи до місцевого господарського суду для розгляду.

Приймаючи до уваги, що судом спір по суті не вирішено, колегія суддів не здійснює розподіл судових витрат відповідно до приписів ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст.ст. 255, 269, 271, 275, 277, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №39" задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.12.2021 у справі №914/1722/21 скасувати.

3. Справу №914/1722/21 направити до Господарського суду Львівської області для продовження розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з урахуванням положень ст. 287 ГПК України може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 19.04.2022.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький