ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2022 р. Справа №909/728/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Малех І.Б.,

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс" від 10.01.2022

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.2021, суддя Валєєва Т.Е., повний текст рішення складено 20.12.2021,

в справі № 909/728/21

за позовом Приватного агровиробничого підприємства "Еліта"

(вул. Січових Стрільців, 19, смт Брошнів - Осада, Рожнятівський район, Івано-Франківська область, 77611)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс"

(вул. Шевченка, 142, с. Закерничне, Рожнятівський район, Івано-Франківська область, 77665)

про стягнення 68550,40 грн. заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог:

приватне агровиробниче підприємство "Еліта" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс" про стягнення 68550,40 грн. заборгованості, з яких 52000,00 грн основного боргу, 11998,62 грн. інфляційних втрат, 4551,78 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви (вх. N 12699/21 від 13.08.2021), мотивовано тим, що позивач помилково перерахував відповідачу грошові кошти на загальну суму 52000,00 грн. за платіжним дорученням від 16.08.2018 N 2022, однак відповідачем зазначені кошти не повернуто, жодного договору поворотної фінансової допомоги між сторонами не укладалося, в зв`язку з чим зазначені кошти підлягають повернення позивачу як безпідставно отримані.

Правовою підставою позову зазначає ст.ст. 530, 625, 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 52000,00 грн (п`ятдесят дві тисячі гривень) основної заборгованості, 1720,66 грн. у відшкодування витрат на судовий збір. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 16550,40 грн. відмовлено.

Суд мотивував своє рішення відсутністю оригіналу договору про надання поворотної фінансової допомоги, укладення якого заперечує позивач, а тому отриманні кошти підлягають поверненню відповідачем як безпідставно отримані на вимогу позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав правильної правової кваліфікації дій сторін за договором.

В підтвердження своєї позиції покликається на ті обставини, що при здійсненні переказу спірних коштів у розмірі 52000,00 грн. призначенням платежу вказано поворотну фінансову допомогу.

За своєю правовою природою поворотна фінансова допомога є різновидом позики. Правовідносини позики регулюються главою 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Отже, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним, що судом першої інстанції не враховано.

Узагальнені заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти її задоволення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечив укладення договору позики(поворотної фінансової допомоги), який у відповідності до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України укладається у письмовій формі. Відповідач відповідно не надав письмового договору, а тому застосування судом першої інстанції ст.1212 ЦК У відповідає встановленим обставинам по справі.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і заперечення, наведені у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини 16.08.2018 приватним агровиробничим підприємством "Еліта" (платник, позивач) перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс" (отримувач, відповідач) 52000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням N 2022 із зазначенням призначення платежу: "Поворотна фінансова допомога. Без ПДВ" (а. с. 11).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 52000,00 грн за вказаним платіжним дорученням визнається учасниками справи, а тому на підставі ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню. Щодо підстави здійснення платежу в розмірі 52000,00 грн. по різному визнається учасниками справи.

У силу ч. 6 ст. 91 ГПК України, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідач вказує на відсутність у нього оригіналу цього договору та надає суду лише його копію, яку за відсутності оригіналу не може засвідчити в установленому порядку існування між сторонами договірних відносин (а. с. 67). Позивач заперечує факт укладення з відповідачем будь-яких договорів про надання поворотної фінансової допомоги.

Враховуючи те, що відповідачем не подано суду оригіналу договору про надання поворотної фінансової допомоги від 15.08.2018, а позивач ставить під сумнів відповідність поданої суду копії договору та заперечує факт його існування внаслідок неукладення такого договору, судом першої інстанції правомірно застосовані приписи абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України та не взято до уваги при розгляді справи надану відповідачем копію договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 15.08.2018.

Судами встановлено, що відповідно до бухгалтерської довідки позивача від 01.07.2021 N 01/07 кошти у розмірі 52000,00 грн. перераховано позивачем відповідачу безпідставно та цей безпідставний платіж відображено позивачем на дебеті субрахунку 377 "Розрахунки з іншими дебіторами" у кореспонденції з кредитом субрахунку 311 "Поточні рахунки в національній валюті" в сумі 52000 грн (а. с. 84). З наданих ГУ ДПС в Івано-Франківській області документів податкової (фінансової) звітності позивача та відповідача за 2018 рік не вбачається проведення господарських операцій між сторонами.

06.08.2021 (після звернення з позовом до суду) позивач направив відповідачу претензію, в якій просив повернути протягом 7 днів безпідставно набуті кошти в розмірі 52000,00 грн., а також 11998,62 грн. інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі 4551,78 грн. (а. с. 31-33).

При здійсненні переказу спірних коштів у розмірі 52000,00 грн. призначення платежу вказано як поворотну фінансову допомогу.

За своєю правовою природою поворотна фінансова допомога є різновидом позики. Правовідносини позики регулюються главою 71 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Водночас згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Крім того, за приписами ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

Враховуючи те, що сторони спірних правовідносин є юридичними особами, договір позики (у даному випадку договір поворотної фінансової допомоги) повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, в редакції, що діяла на час переказу спірних коштів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Судами встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт укладання сторонами письмового договору поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поворотною фінансовою допомогою є сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав (кондикційні зобов`язання).

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 552/5874/19, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

При цьому, актами цивільного законодавства не визначений обов`язок боржника виконати кондикційні зобов`язання тільки після пред`явлення вимоги кредитором. Особливості правового регулювання кондикційних зобов`язань виключають існування строку для належного/непростроченого виконання таких зобов`язань у розумінні ст. 530 ЦК України. Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у своїй постанові від 25.02.2020 N 922/748/19.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на відсутність між сторонами у даній справі договірних відносин на перерахування 52000,00 грн та фактичне проведення позивачем перерахування цих коштів, суд першої інстанції правильно кваліфікував правовідносини, що склалися між сторонами як кондикційні, що врегульовані ст.1212 ЦК України.

У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення 52000,00 грн. правильно задоволені судом першої інстанції.

З цих підстав доводи апеляційної скарги щодо неправильної правової кваліфікації для стягнення 52 тис. грн. не знайшло підтвердження в суді.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, то в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується апелянтом, та відсутні підстави передбачені ст. 269 Господарського процесуального кодексу України для виходу за межі апеляційної скарги, оскільки не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заперечення позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до вимог ст.86 ГПК Укрїни суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2580.99 грн., що підтверджено квитанцією 0.0..1.

У відповідності до приписів ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову від задоволення апеляційної скарги, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Плюс" 10.01.2022 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.2021, у справі № 909/728/21 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий -суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Малех І. Б.