ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2022м. СумиСправа № 920/1322/21

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши в приміщенні господарського суду Сумської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи № 920/1322/21

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКП № НОМЕР_1 )

до відповідача: Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області (42356, Сумська область, с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, 167, )

про розірвання договору оренди земельної ділянки,

представники сторін:

позивача Шабатін Д.Є. ;

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

07.12.2021 до суду надійшла позовна заява, в якій позивач просить припинити шляхом розірвання договір оренди земельної ділянки, укладеного 26.01.2009 між Нижньосироватською сільською радою та ФОП Проценком Володимиром Івановичем, зареєстрованому у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.02.2009 за № 29 разом з додатковою угодою до цього договору оренди від 28.08.2012 зареєстрований у відділі Держкомзему у Сумському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.09.2012 за № 06256.

Ухвалою від 17.12.2021 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/1322 /21 в порядку загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 18.01.2022.

11.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовної вимоги в повному обсязі, зазначивши, що відчуження об`єкта нерухомості, що знаходиться на орендованій земельній ділянці не є підставою для розірвання договору оренди з попереднім власником, оскільки такий договір припиняється щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки, зокрема зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

У судовому засіданні 18.01.2022 представник позивача заявив усне клопотання про надання додаткового часу для підготовки відповіді на відзив.

Ухвалою від 18.01.2022 суд задовольнив усне клопотання представника позивача про надання додаткового часу для підготовки відповіді на відзив та відклав підготовче засідання на 10.02.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 10.02.2022 надав усні пояснення, в яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 10.02.2022 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.02.2022.

21.02.2022 відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними в матеріалах справи документами.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створено належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши та дослідивши докази в справі, суд встановив наступне.

Правовідносини з приводу оренди землі врегульовано Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

26.01.2009 між ФОП Проценком В.І. та Нижньосироватською сільською радою укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для комерційного використання (під розміщення складських приміщень), яка знаходиться в с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, 90 або на території Нижньосироватської сільської ради.

Відповідно до п. 8 договору договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0890 га, у тому числі 0,0437 га під будівлями. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна складське приміщення, яке належить орендарю на підставі договору дарування нежитлового приміщення ВСР № 468599 від 23.03.2006. Земельна ділянка передається в оренду разом з будівлею складу (пункти 2-4 договору).

На момент укладення договору оренди земельної ділянки позивач був власником нежитлового складського приміщення площею 384,9 м2, розташованого на цій ділянці та яке використовувалось позивачем у підприємницькій діяльності.

06.07.2021 позивач подарував вищевказане приміщення фізичній особі ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 06.07.2021.

16.07.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про припинення дії договору оренди від 26.01.2009 та додаткової угоди до нього від 28.08.2012 шляхом укладення додаткової угоди про припинення договору у зв`язку із зміною власника будівлі (складського приміщення) та у відповідності до ст. ст. 31-32 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням від 31.08.2021 відповідач відмовив позивачу у припиненні договору оренди землі від 26.01.2009 щодо користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на ч. 3 ст. 7 та ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ст. 120 Земельного кодексу України, ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що, оскільки ОСОБА_1 подарував приміщення іншій фізичній особі, у позивача зникла необхідність користуватись орендованою земельною ділянкою.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, або споруду, передбачений у Земельному кодексі України.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Виходячи з наведених положень чинного законодавства, при набутті іншою особою права власності на нерухоме майно право користування земельною ділянкою під цим майном у попереднього її власника припиняється автоматично, в силу закону, без необхідності додаткового оформлення факту припинення такого права будь-якими актами чи документами.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває право оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.

При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір не підлягає розірванню.

Наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 922/510/19, від 16.06.2020 у справі № 689/26/17.

Отже, до нового власника автоматично переходять права попереднього землекористувача (відбувається заміна сторони у зобов`язанні) незалежно від вчинення такою особою дій, спрямованих на оформлення свого права користування.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначені випадки припинення договору оренди землі, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частина 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачає припинення договору оренди землі шляхом розірвання у наступних випадках: на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Ураховуючи викладене, відчуження об`єкта нерухомості, що знаходиться на орендованій земельній ділянці не є підставою для розірвання договору оренди з попереднім власником, оскільки такий договір припиняється щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для розірвання договору оренди у зв`язку із зміною власника нерухомого майна, яке розташоване на орендованій земельній ділянці.

Усупереч ст.74 ГПК України доказів наявності підстав, визначених ст.31, ст.32 Закону України "Про оренду землі" для розірвання договору за рішенням суду, позивачем не надано.

Доводи позивача з посиланням на пункт "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, за яким підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є безпідставними, оскільки норми статті 141 Земельного кодексу України встановлюють підстави для припинення права користування земельною ділянкою, в той час як, припинення права користування орендаря не є тотожним поняттям припиненню договору оренди.

Підстави для розірвання договору встановлено ст.651 ЦК України, згідно з якими зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Поряд з цим договором оренди земельної ділянки від 26.01.2009 не передбачено підстав, умов і випадків для припинення та/або розірвання цієї угоди.

Враховуючи, що відбулася заміна орендаря внаслідок зміни власника розташованої на орендованій землі нерухомості, права вибувшої сторони договору - позивача на час звернення до суду не порушено, а підстави для розірвання договору відсутні, в позові слід відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову на підставі ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

У зв`язку з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 № 12/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (господарські суди Миколаївської, Сумської та Чернігівської областей)", розпорпядженням Голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22 "Про відновлення територіальної підсудності судових справ господарських судів Сумської та Чернігівської областей" повне рішення складено та підписано 25.04.2022.

Суддя В.В. Яковенко