ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2022 р. Справа№ 910/5802/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 16.02.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.06.2021 (повний текст складено 29.06.2021)

у справі №910/5802/21 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТІНВЕСТ 3000"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД"

про стягнення 571 002,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТІНВЕСТ 3000" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 571 002,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення умов укладеного між сторонами Господарського договору суборенди № 32-РІ від 01.04.2018, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо суборендної оплати, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 571 002, 00 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТІНВЕСТ 3000" заборгованість у розмірі 571 002 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 565 грн 04 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21 скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що з метою запобігання поширення коронавірусу COVID-19, у зв`язку із запровадженням карантину та заходів направлених на запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з метою дотримання протиепідемічних норм та обмежень, що встановлені рішеннями/актами/розпорядженнями органів державної влади та/або органів місцевого самоврядування на час карантину, органом управління товариства прийнято рішення запровадити дистанційну роботу на дому для всіх працівників офісу з 01.04.2020 по 30.08.2021 включно.

Водночас скаржник вказує, що в приміщенні за юридичною адресою відповідача працівники тимчасово не знаходилися, у вказаному приміщені також знаходиться інший суб`єкт господарювання, працівники якого отримували кореспонденцію, адресовану відповідачу але передали її керівнику відповідача невчасно (всю кореспонденцію, в тому числі по даній справі, відповідач отримав 13.08.2021).

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що не зважаючи на надані суду угоди на підтвердження права позивача на приміщення та подальшу передачу приміщень в суборенду відповідачу, позивач все ж не мав права на укладання угоди суборенди з відповідачем як і права користуватися та розроряджатися вказаним майном.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Від скаржника надійшло клопотання про поновлення строків на звернення до суду з апеляційною скаргою, в якому останній додатково зазначає, що керівник товариства перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.06.2021 по 15.08.2021, та лише 16.08.2021 позивачем укладено угоду про надання правової допомоги.

Суддя Яковлєв М.Л. перебував на лікарняному з 19.10.2021 по 12.11.2021.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 08.11.2021 по 19.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21. Призначено справу до розгляду на 19.01.2022.

14.01.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21 без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21 на 16.02.2022.

Представники учасників апеляційного провадження з`явилися в судове засідання 16.02.2022 та надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Колегія суддів вказує на те, що ст.ст. 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень ст. ст. 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на положення ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України та зазначає, що інша частина доказів, наданих як позивачем, так і відповідачем, існувала станом на час розгляду справи у суді першої інстанції та ухвалення рішення. Натомість, учасники справи не повідомляли суд першої інстанції про неможливість подання таких доказів у встановлений законом строк з об`єктивних причин для існування можливості встановлення судом додаткового строку для подання доказів.

На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів, або витребування таких доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної в апеляційній скарзі чи відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання або витребування доказів у встановлений процесуальний строк.

За наведених підстав апеляційний суд не приймає до розгляду докази долучені до апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 16.02.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 01.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНТІНВЕСТ 3000" (надалі - орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" (надалі - суборендар) було укладено господарський договір суборенди № 32-РІ (надалі - договір), відповідно до умов якого орендар передає суборендареві за плату на певний строк у користування частину майнового комплексу за адресою м. Київ, вул. Будіндустрії, 6 для здійснення суборендарем своєї господарської діяльності.

Відповідно до п. 1.2. договору за цим договором суборендар вступає у користування нежитловим приміщенням, що належить орендареві на праві користування (надалі - об`єкт суборенди). Об`єктом суборенди для цілей цього договору є приміщення площею 625,10 м.кв.

Строк суборенди за договором починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкту суборенди та закінчується 31.03.2019 (останній день суборенди (п. 1.3. договору).

Об`єкт суборенди розташований за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6 будівля літ. "В1" (складське, побутові приміщення, відкритий майданчик). Приміщення, що передаються в суборенду, вказані у Додатку №1 (план) до цього договору, який є його невід`ємною частиною (п. 1.4. договору).

Згідно з умовами п.п. 3.1., 3.3. договору об`єкт суборенди повинен бути переданий орендарем та прийнятий суборендарем протягом двох діб з моменту укладення даного договору за актом приймання-передачі (додаток №2), в якому сторони вказують площу об`єкта суборенди, склад та технічні характеристики об`єкта суборенди, перелік майна та обладнання, що передаються разом з об`єктом суборенди. Підписання акту приймання-передачі свідчить про фактичну передачу об`єкта суборенду в суборенду. З моменту підписання сторонами такого акту на суборендаря переходять усі та будь-які ризики пошкодження та знищення об`єкта суборенди або будь-якої його частини.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.04.2018 сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення, за яким позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове володіння та користування перелік приміщень за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6 будівля літ. "В1", зазначений в акті.

У п. 5.1 договору сторони визначили щомісячну суборендну плату за користування об`єктом суборенди у розмірі 32 730,50 грн, в т.ч. ПДВ.

Суборендна плата нараховується на щомісячній основі, починаючи з дати прийняття об`єкту суборенди суборендарем за актом приймання-передачі, по дату фактичного повернення об`єкта суборенди від суборендаря до орендаря за відповідним актом приймання-передачі. Суборендна плата сплачується на підставі рахунків орендаря в безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря не пізніше 10-го числа кожного місяця суборенди. Орендар надає рахунки на сплату суборендної плати не пізніше 5 -го числа місяця суборенди, при цьому, у разі неотримання суборендарем рахунку на сплату суборендної плати до 10-го числа розрахункового місяця, суборендар повинен сплатити суборендну плату на підставі договору, у строк визначений у цьому пункті договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.10.2018 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, якою встановили щомісячну суборендну плату з 01.11.2018 у розмірі 58 385,00 грн.

Додатковою угодою № 2 від 30.3.2019 сторонами продовжено термін дії договору до 28.02.2021.

Додатковою угодою № 3 від 04.07.2019 сторонами внесено зміни у п. 5.1. договору, збільшивши площу орендованих приміщень та визначивши щомісячну суборендну плату у розмірі 69 585,00 грн.

01.02.2020 сторонами підписано додаткову угоду до договору, якою виклали п. 5.3. договору у наступній редакції: орендна плата та експлуатаційні витрати сплачуються суборендарем у безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря наперед до 10 (десятого) числа кожного поточного місяця на підставі рахунку наданого орендарем. Орендар надає суборендарю акт наданих послуг/виконаних робіт за календарний/розрахункових місяць виключно після повної оплати суборендарем орендної плати/плати за експлуатаційні витрати.

За доводами позивача, останнім належним чином виконано зобов`язання за договором суборенди та надано приміщення в суборендне користування, про що свідчать підписання між сторонами акти приймання-передачі від 01.04.2018 та 04.07.2019. Проте, відповідач в порушення умов договору, з липня 2020 року не сплачує суборендні платежі в тому числі експлуатаційні витрати, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 571 002,00 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за договором не спростований відповідачем, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 571 002,00 грн.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Укладений між сторонами господарський договір суборенди № 32-РІ від 01.04.2018 є підставою для виникнення у його сторін саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу приписів ст. 525,526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

У відповідності до ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

У відповідності до п. 7.1. договору суборендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати суборенду плату та компенсацію вартості комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 5.3 договору, у редакції додаткової угоди від 01.02.2020 орендна плата та експлуатаційні витрати сплачуються суборендарем у безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря наперед до 10 (десятого) числа кожного поточного місяця на підставі рахунку наданого орендарем. Орендар надає суборендарю акт наданих послуг/виконаних робіт за календарний/розрахункових місяць виключно після повної оплати суборендарем орендної плати/плати за експлуатаційні витрати. У випадку не сплати орендарем платежів в розмірі і строках, передбачених даним договором, сторони погодили, що орендарем суборендарю податковий кредит не нараховується акт наданих послуг/виконаних робіт не видається.

У свою чергу, п. 5.7 договору визначено, зокрема, що компенсація вартості комунальних послуг здійснюється суборендарем на авансовій основі згідно рахунків, виставлених орендарем на основі показань лічильників за тарифами визначеними постачальними організаціями та збільшеними на 10%.

При цьому, у відповідності до п. 5.8, 5.9. договору рахунки на компенсацію вартості комунальних послуг за кожен наступний за звітним місяць суборенди виставляються орендарем з розрахунку 100% вартості комунальних послуг, спожитих суборендарем у поточному місяці суборенди не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа кожного поточного місяця дії договору. Оплата вищевказаних рахунків здійснюється суборендарем не пізніше 18 (вісімнадцятого) числа кожного поточного місяця дії договору. Відсутність рахунку не звільняє суборендаря від обов`язку компенсувати вартість комунальних послуг.

За доводами позивача, які не спростовані скаржником в своїй апеляційній скарзі, останнім виставлено рахунки, які відповідачем, станом на момент подачі позову до суду та розгляду справи по суті, не оплачено вартість комунальних послуг за червень 2020 у сумі 1800, 00 грн, вересень 2020 у сумі 567,00 грн, жовтень 2020 у сумі 415,00 грн, листопад 2020 у сумі 415,00 грн та грудень 2020 у сумі 8 500,00 грн (загальна сума 11 697,00 грн) а також не оплачено рахунки на сплату суборендних платежів на загальну суму 559 305, 00 грн з серпня 2020 по березень 2021 а також часткового не оплачено платіж за липень 2020 у сумі 2 625,00 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати суборендних платежів та відшкодування експлуатаційних витрат у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, сплати орендних платежів та відшкодування експлуатаційних витрат у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 571 002,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до переконання, що враховуючи факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за договором, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 571 002,00 грн.

Крім того, скаржник також стверджує про те, що договір суборенди від 01.04.2018 №32-РІ є нікчемним, оскільки до позову не додано доказів того, що ПАТ "Український професійний банк", як первісним іпотеко держателем, так і ТОВ Фінансова компанія "Інвестохіллс веста", як новим іпотекодержателем згідно договору від 27.04.2020, надавалася згода на передачу в довгострокову оренду спірне майно.

Позивач в свою чергу, з цього приводу зазначає, що на момент державної реєстрації права власності на спірне майно за власником майна ТОВ "Гансо Компані" в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не містилось жодного запису про іпотеку.

Колегія суддів зазначені аргументи скаржника як підставу скасування судового рішення у справі відхиляє. При цьому суд зазначає, що у відповідності до діючого законодавства зміна власника майна чи передача майна в іпотеку не зупиняє у даному випадку відносин суборенди.

Водночас інші аргументи відповідача та заперечення позивача суд апеляційної інстанції вважає не релевантними, оскільки в межах цього судового провадження вирішується спір стягнення заборгованості за договором суборенди № 32-РІ від 01.04.2018, а не питання про право власності на спірне майно, правомірність передачі майна в іпотеку чи звернення стягнення на предмет іпотеки тощо

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене в сукупності, приймаючи до уваги встановлені колегією суддів обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТІНВЕСТ 3000" в повному обсязі.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТЕР ТРЕЙД" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/5802/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 18.04.2022.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала