УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ

cправа № 916/1493/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Аграрний фонд»

на рішення Господарського суду Одеської області

у складі судді Бездолі Д.О.

від 29.09.2021

та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Лавриненко Л.В., Аленіна О.Ю., Мишкіної М.А.

від 16.12.2021

у справі за позовом Акціонерного товариства «Аграрний фонд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімальяс»

про стягнення заборгованості в сумі 1 249 787,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Аграрний фонд» 12.01.2022 звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 916/1493/21.

Перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний фонд» судом встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України. Ухвалою від 07.02.2022 касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених у ній недоліків. Запропоновано Акціонерному товариству «Аграрний фонд» усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі у такий спосіб: надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання зазначеної ухвали Акціонерне товариство «Аграрний фонд» надало уточнену касаційну скаргу. Касаційна скарга позивача подана на підставі пункту 3 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції, з`ясувавши всі обставини у їх сукупності, що мають значення для розгляду заявлених вимог, не вірно застосував статтю 614 Цивільного кодексу України, оскільки саме відповідач повинен довести відсутність у нього умислу або грубої необережності стосовно власної бездіяльності при отриманні від позивача повідомлення про нестачу мінеральних добрив, за відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Зазначену норму у цих правовідносинах необхідно застосувати таким чином: «У справі про стягнення збитків суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про бездіяльність особи, яка порушила зобов`язання або не вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, за наявності доказів її бездіяльності, оскільки саме на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди».

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного у касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Позов було подано про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 190 274 грн за договором зберігання від 26.12.2018 № 60-07/18 та штрафу за порушення умов цього договору в сумі 59 513,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було допущено втрату переданого на зберігання майна у загальній кількості 104,41 тонни, внаслідок чого позивачем понесені збитки у розмірі вартості цього втраченого майна, що становить 1190274,00 грн. Крім цього, внаслідок допущення відповідачем втрати переданого на зберігання майна, позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача 59513,70 грн штрафу на підставі п.6.3. договору, як 5% від суми нестачі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2021, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021, позов Акціонерного товариства «Аграрний фонд» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімальянс» на користь позивача заборгованість в сумі 250 800 грн, штраф в сумі 12 540 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 950,10 грн.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суди зазначили, що матеріалами справи не встановлено наявності в діях відповідача складу господарського правопорушення, що призвело до нестачі майна у кількості 82,41 тонни, а також судом не встановлений сам факт втрати відповідачем переданого на зберігання майна в зазначеній кількості, за наявності його умислу або грубої необережності.

В той же час, під час розгляду справи судом було встановлено, що матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем зі зберігання позивачу мінеральних добрив у кількості 22 тонни, що визнається відповідачем.

З огляду на викладене, суди дійшли висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Аграрний фонд» підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача суми збитків, спричинених внаслідок втрати 22 тонн переданих на зберігання мінеральних добрив, вартість яких складає 250 800 грн.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову від 16.12.2021, залишив без змін рішення місцевого господарського суду, зазначив, що у справі встановлено, що протягом квітня 2020 року - лютого 2021 року між Акціонерним товариством «Аграрний фонд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімальянс» були підписані акти повернення майна зі зберігання, згідно з якими відповідач передав, а позивач прийняв майно у загальній кількості 1090 тонн, тобто на 22 тонни менше, ніж було передано на зберігання.

Після отримання мінеральних добрив зі зберігання та підписання з відповідачем актів повернення майна, на складі покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Гросдор» позивачем було виявлено, що мінеральні добрива, які відвантажувались зі складу зберігача у період з грудня 2020 року по лютий 2021 року, на склад покупця доставлені у меншій кількості, ніж зазначено у товарно-транспортних накладних, загальна кількість нестачі вантажу становить 82,41 тонни.

Позивач вважає, що нестача вантажу спричинена тим, що мінеральні добрива зі складу зберігача були відвантажені не у повному обсязі, а тому саме відповідач має відшкодувати вартість цією нестачі.

На підтвердження цих доводів, позивач надав акти нестачі товару, підписані між Акціонерним товариством «Аграрний фонд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АК Гросдор».

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що акти нестачі товару, надані позивачем, не є належним доказом, що підтверджує дійсну кількість мінеральних добрив, що не були відвантажені, оскільки:

- акти про нестачу відповідних мінеральних добрив були складені за відсутності відповідача, а повідомлення про виявлену нестачу із запрошенням представника відповідача для здійснення контрольного зважування вантажу відповідач отримував вже після того, як зазначені акти нестачі фактично вже були підписані;

- матеріали справи не містять доказів того, що відповідач будь-яким чином міг вплинути на схоронність майна під час його перевезення зі складу зберігання на склад покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Гросдор».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зауважив на тому, що саме лише посилання Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на складені за відсутності відповідача акти нестачі вантажу та надіслані відповідачу повідомлення не можуть бути достатньою підставою для покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімальянс» відповідальності у вигляді сплати вартості нестачі майна у кількості 82,41 тонни.

Щодо доводів позивача, що судам попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень необхідно було застосувати норму статті 614 Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, то Верховним Судом неодноразово викладався висновок щодо застосування норми статті 614 Цивільного кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 920/85/18 (за позовом про стягнення 5 586 562,50 грн збитків) викладено висновок щодо застосування статті 614 Цивільного кодексу України. Зазначено: «за змістом частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вини. Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань. Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних дій відповідача та причинного зв`язку між збитками позивача та діями відповідача. З аналізу наведеного слідує, що вимога про відшкодування збитків (шкоди) може пред`являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 904/752/20 також зазначено, що «частинами 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України установлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Верховний Суд зазначає, що для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, що полягає в протиправній поведінці (бездіяльності) особи, яка притягується до відповідальності, наявності вини у формі умислу або необережності та негативних наслідків. Відсутність складу цивільного правопорушення виключає можливість застосовувати до особи заходи відповідальності».

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із указаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суди першої та апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваних рішень виходили з встановлених у справі обставин відсутності доказів порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором у визначеному позивачем розмірі, відповідно у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для застосування статті 614 Цивільного кодексу України, а у суду касаційної інстанції відсутні підстави для оцінки доводів касаційної скарги щодо її застосування.

Порушені скаржником у касаційній скарзі питання, пов`язані з оцінкою доказів, наявних у справі, та дослідженням її фактичних обставин, не можуть бути предметом перевірки судом касаційної інстанції в силу приписів частин першої і другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судами першої і апеляційної інстанції норми матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 916/1493/21 з підстав передбачених пунктом 3 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 293, статтею 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 916/1493/21.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити Акціонерному товариству «Аграрний фонд», а копію касаційної скарги залишити у суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кібенко

В. Студенець