УХВАЛА

13 квітня 2022 року

м. Київ

Cправа № 925/910/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючого (судді-доповідача), Білоуса В.В., Картере В.І.

перевіривши матеріали касаційної скарги Державної екологічної інспекції Центрального округу

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022

у складі колегії суддів: Андрієнка В.В. (головуючого), Шапрана В.В., Буравльова С.І.

та рішення Господарського суду Черкаської області від 22.09.2021

у складі судді Чевгуз О.В.

за позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу

до Приватного підприємства "Агроспецпроект"

про стягнення 316 387,00 грн

В С Т А Н О В И В:

Державна екологічна інспекція Центрального округу звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства "Агроспецпроект" про стягнення збитків у розмірі 316 387 грн за самовільне використання водних ресурсів без дозвільних документів та понесених судових витрат 4 745,81 грн сплаченого судового збору.

16.07.2021 ухвалою Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.09.2021 рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 925/910/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

21.10.2021, не погодившись з прийнятим рішенням, Державна екологічна інспекція Центрального округу звернулася до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просила, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 22.09.2021 у справі № 925/910/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Державної екологічної інспекції Центрального округу задовольнити. Стягнути з Приватного підприємства "Агроспецпроект" на користь Державної екологічної інспекції Центрального округу судовий збір у загальному розмірі 11 864,81 грн, з яких 4 745,81 грн - судовий збір за подання позовної заяви, 7 119 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги

12.01.2022 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Центрального округу залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 22.09.2021 залишено без змін.

18.02.2022 Державною екологічною інспекцією Центрального округу надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду 12.01.2022 та рішення Господарського суду Черкаської області від 22.09.2021 у справі № 925/910/21, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Державної екологічної інспекції Центрального округу задовольнити; судові витрати покласти на відповідача.

Також в касаційній скарзі наведено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що скаржник отримав повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції скаржником отримано 01.02.2022, отже касаційна скарга подана в межах двадцятиденного строку з дня отримання повного тексту судового рішення.

Разом із касаційною скаргою, Державною екологічною інспекцією Центрального округу заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у цій справі.

21.02.2022 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г., суддів: Білоуса В.В., Картере В.І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у справі № 925/910/21 з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

У пункті 1 частини першої статті 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 установлено у розмірі 2 270 грн.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості у розмірі 316 387 грн, що загалом менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання позову у 2021 році (2 270 грн х 500 = 1 135 000 грн).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Підставами касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 та рішення Господарського суду Черкаської області від 22.09.2021 скаржник вказує пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України та вказує, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, статтю 1166 ЦК України, статтю 86 ГПК України, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 908/1092/18, № 908/1593/17, а також вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини восьмої статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" у подібних правовідносинах, зокрема, у справах за позовами Державної екологічної інспекції України (її підрозділів) про стягнення шкоди, завданої у самовільному користуванні надрами без спеціального дозволу, тоді як визначеною указаною нормою документ - припис посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою, результати перевірки не оскаржено в судовому порядку і вимоги є чинними.

Вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у справах за позовами органів, що діють в інтересах держави про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок самовільного користування надрами без спеціального дозволу.

Зазначає, що враховуючи негативні тенденції поширення вища самовільного користування надрами без спеціального дозволу, руйнівні наслідки його проявів для довкілля, вагоме суспільно політичне значення збереження надр України від незаконного користування, стверджує, що дана справа становить значний суспільний інтерес.

Верховний Суд зазначає, що під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги судом взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом, й в цілому до заперечення результату розгляду справи, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції тільки через те, що таке рішення оскаржено і скаржник вважає його незаконним, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції Центрального округу немає.

При цьому Верховний Суд зазначає, що розгляд касаційних скарг покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції Центрального округу, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції Центрального округу, розгляд клопотання про поновлення стоку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 та рішення Господарського суду Черкаської області від 22.09.2021 у справі № 925/910/21 та клопотання про відстрочення сплати судового збору, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції Центрального округу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 та рішення Господарського суду Черкаської області від 22.09.2021 у справі № 925/910/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Пєсков

Судді В. Білоус

В. Картере