ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022м. ДніпроСправа № 904/9634/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В.

та представників:

від позивача: Руденко С.О.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м.Дніпро)

до Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни ( м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 у загальному розмірі 1 131 830 грн. 62 коп. та заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна у розмірі 15 434 грн. 22 коп.

Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни (далі - відповідач) заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 у загальному розмірі 1 131 830 грн. 62 коп. та заборгованість з відшкодування витрат на утримання орендованого майна у розмірі 15 434 грн. 22 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 425 779 грн. 85 коп. - заборгованість з орендної плати;

- 706 050 грн. 77 коп. - неустойка;

- 15 434 грн. 22 коп. - заборгованість з відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 в частині повного та своєчасного внесення орендної плати за період з серпня 2019 року по липень 2021 року та, відповідно, наявністю боргу у сумі 425 779 грн. 85 коп. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо повернення майна після припинення договору (31.03.2019), на підставі пункту 10.13. договору та статті 785 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача неустойку за період прострочення з серпня 2019 року по липень 2021 року в сумі 706 050 грн. 77 коп. Крім того, відповідачем були порушені зобов`язання за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № ПР/ДН-2-16-027 від 01.08.2016 до договору оренди нерухомого майна № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 в частині відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за період з серпня 2019 року по липень 2021 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 15 434 грн. 22 коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 25.01.2022.

У підготовче засідання 25.01.2022 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився. При цьому, судом відзначено, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про день, час та місце судового засідання.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 25.01.2022 підготовче засідання було відкладено на 15.02.2022.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 7256/22 від 14.02.2022), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи такі документи: копії витягів з податкових декларацій з плати за землю за 2019, 2020, 2021 роки та копії витягів із податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019, 2020, 2021 роки.

У підготовче засідання 15.02.2022 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, причини нез`явлення суду не повідомив.

З приводу повідомлення відповідача про день, час та місце судового засідання, суд відзначив наступне.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.12.2021, з якого вбачається, що місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни є: АДРЕСА_1 , на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача-1 (а.с. 96).

Оскільки поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 25.01.2022, не було повернуто за зворотною адресою, не повернулося також і поштове повідомлення про його отримання відповідачем, судом було здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту Акціонерного товариства "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного відправлення, а також виготовлялася копія реєстру на відправку рекомендованої пошти з повідомленням, які долучені до матеріалів справи. З вказаних доказів вбачається, що відповідач не забезпечує отримання ухвали суду від 25.01.20221 та більше одного місяця вказана судова повістка перебуває у відділенні поштового зв`язку за місцем обслуговування відповідача (а.с. 122-123).

Суд відзначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За таких обставин суд прийшов до висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за такою адресою або повідомити суд про зміну свого місцезнаходження.

У підготовчому засіданні 15.02.2022 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 15.02.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.03.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 26.03.2022 ще на 30 днів (до 24 квітня включно).

За вказаних обставин рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 було рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Так, відповідно до рішення зборів суддів Господарського суду Дніпропетровської області № 2 від 24.02.2022 та розпорядження голови суду № 30 від 24.02.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" розгляд справ у відкритих судових засіданнях, призначених Господарським судом Дніпропетровської області з 24.02.2022 не відбувався до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

Щодо вказаних обставин на сайті Господарського суду Дніпропетровської області 24.02.2022, 28.02.2022, 04.03.2022, 10.03.2022 та 15.03.2022 були розміщені відповідні оголошення.

Враховуючи вказане, а також те, що станом на 24.02.2022, як і протягом певного подальшого періоду, передбачити обсяг військової агресії, спосіб ведення воєнних дій, їх інтенсивність та територіальність було неможливим, судове засідання у даній справі, призначене на 01.03.2022, не відбулося.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Так, розпорядженням голови суду № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" розпорядження № 30 від 24.02.2022 визнано таким, що втратило чинність з 28.03.2022 та в цей же день на сайті суду було розміщено відповідне оголошення.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

Судом відзначено, що згідно з оперативною інформацією Голови Дніпропетровської обласної військової адміністрації станом на 04.04.2022 ситуація в області є контрольованою збройними силами України, крім того, Господарським судом Дніпропетровської області не приймалось рішення щодо тимчасового зупинення здійснення правосуддя при загрозі життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду.

Враховуючи вказане, а також проаналізувавши воєнну ситуацію та стан безпеки у Дніпропетровській області в період з 24.02.2022 до 04.04.2022, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України "Про правовий режим воєнного стану", приймаючи до уваги, що у даній справі судом було надано можливість висловлення своєї правової позиції всім учасникам справи у підготовчому провадженні, яке було закрито до моменту введення воєнного стану, суд вважав за доцільне продовжити розгляд даної справи та призначити судове засідання, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав, шляхом визнання явки у судове засідання необов`язковою та роз`яснення можливості подання додаткових пояснень, заяв чи клопотань будь-якими засобами зв`язку, зокрема, електронними.

Так, ухвалою суду від 04.04.2022 судове засідання було призначено на 26.04.2022; явку у судове засідання представників сторін було визнано необов`язковою. Додатково сторін було повідомлено про призначене судове засідання за всіма відомими суду засобами зв`язку з ними, а саме:

- шляхом передачі телефонограм, які були отримані позивачем - 13.04.2022 та відповідачем - 08.04.2022 (а.с.136);

- шляхом розміщення 05.04.2022 на сайті Судової влади України відповідного оголошення про призначене судове засідання (а.с.133).

У судове засідання 26.04.2022 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, причини нез`явлення суду не повідомив; про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом завчасного направлення ухвали суду на юридичну адресу (а.с.96), а також врученою 08.04.2022 телефонограмою (а.с.136).

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

У судовому засіданні 26.04.2022 представник позивача виклав зміст позовних вимог, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 26.04.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору оренди майна, строк дії договору, умови передачі майна в оренду та повернення його з оренди, час користування ним орендарем, правомірність заявленої до стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки, наявність часткової чи повної їх оплати, наявність підстав для стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна .

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 07.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (далі - орендар, відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3489-ОД (далі - договір, а.с.29-31), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно будівлю магазину (далі майно) площею 141, 0 кв. м, розміщеного за адресою: Кривий Ріг, вулиця Іскрівська, 126 на 1-му поверсі 1-го (будинку, приміщення, будівлі), що перебуває на балансі Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 28.02.2009 і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 367 497 грн. 00 коп.

У пункті 1.2. договору передбачено, що майно передається в оренду з метою продажу продтоварів і промтоварів в т.ч. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

У пункті 10.1. договору сторони погодили, що договір укладено строком на 1 рік, що діє з 07.07.2009 до 06.07.2010 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органом пожежного нагляду та узгодження балансоутримувача, договір за заявою орендаря щодо продовження терміну дії може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі.

У матеріалах справи містяться додаткові угоди (додаткові договори) до договору оренди № 12/02-3489-ОД, якими неодноразово продовжувався строк дії договору, а саме: додатковою угодою від 22.04.2010 строк дії договору продовжено до 05.07.2013, додатковою угодою від 28.08.2013 строк дії договору продовжено до 31.12.2013, додатковою угодою від 01.04.2014 строк дії договору продовжено до 31.12.2014, додатковою угодою від 14.11.2014 строк дії договору продовжено до 31.03.2015, додатковою угодою від 26.02.2015 строк дії договору пролонговано з 01.04.2015 до моменту створення (реєстрації) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", але не більше ніж по 28.02.2018. додатковим договором від 10.03.2016 строк дії договору продовжено до 31.03.2016; додатковою угодою від 18.03.2016 строк дії договору продовжено до 30.06.2016 (включно); додатковим договором від 18.07.2016 строк дії договору продовжено до 31.07.2016 (включно); додатковим договором від 15.09.2016 строк дії договору продовжено до 31.10.2016 (включно); додатковим договором від 29.11.2016 строк дії договору продовжено до 31.03.2017 (включно) (а.с.35-47).

Доказів визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що внаслідок укладання договору № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009, виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір оренди є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в статті 759 Цивільного кодексу України та статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Судом враховано, що відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найма оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до пункту 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання - передачі майна.

На виконання умов договору, 07.07.2009 орендодавцем передано, а орендарем прийнято об`єкт оренди будівлю магазину площею 141, 0 кв. м, вартість якого, згідно з незалежною оцінкою станом на 28.02.2009 становила 367 497 грн. 00 коп., що підтверджується актом приймання-передачі в оренду приміщення площею 141,0 кв.м., що знаходиться на балансі ДП "Придніпровська залізниця" за адресою: Кривий Ріг, вулиця Іскрівська, 126 (а.с.32).

Враховуючи положення укладеного договору та приймаючи до уваги підписання сторонами акту від 07.07.2009, суд дійшов висновку щодо належного виконання орендодавцем обов`язку щодо надання відповідачу в оренду відповідного нерухомого майна.

Пунктом 10.7. договору визначено, що реорганізація орендодавця не є підставою для зміни або припинення чинності договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України (пункт 10.14. договору).

У матеріалах справи наявна копія додаткового договору від 10.03.2016, відповідно до якого у зв`язку з утворенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" сторони (Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" та Фізична особа-підприємець Ментій Тетяна Миколаївна) погодили, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди № 12/02-3489-ОД, є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (а.с.40-41).

Відповідно до пункту 4 додаткового договору від 10.03.2016 пункт 3.6 договору оренди № 12/02-3489-ОД викладено в новій редакції: "Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця; одержувач коштів - структурний підрозділ "Криворізька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", код ЄДРПОУ одержувача - № 40081237/ч.н. 250, банк одержувача - ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" Дніпровське регіональне відділення, МФО 322959 рахунок № 106, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним".

Також, в матеріалах справи міститься копія акту приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна від 10.03.2016, згідно з пунктами 1, 2 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (об`єкт оренди) нежитлові приміщення, площею 280 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 20.06.2013 та становить за незалежною оцінкою 309 072 грн. Об`єкт оренди обліковується на балансі структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с.42).

Правонаступництво Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" стосовно прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, як первісного орендодавця за договором оренди № 12/02-3489-ОД, випливає з положень статей 115, 329, 770 Цивільного кодексу України, статті 85 Господарського кодексу України, статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та статей 2, 4, 5, 6 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", а також підтверджується передавальним актом від 03.08.2015 і зведеним переліком майна державного підприємства "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженими Міністром інфраструктури України 18.08.2015, згідно з якими орендоване відповідачем за договором оренди № 12/02-3489-ОД нерухоме майно було передано Державним підприємством "Придніпровська залізниця" до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт оренди: нежитлова будівля загальною площею 141 кв. м, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Іскрівська, будинок 126, належить на праві власності Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця"; право власності зареєстроване 21.09.2016, номер запису - 16598307(а.с.16-17).

Листом № НГ-Н3-1-9/456 АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" повідомило Фізичну особу-підприємця Ментій Т.М., що у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди від 07.07.2009 № 12/02-3489-ОД та відсутності будь-яких підстав та намірів продовжувати договірні відносини, ФОП Ментій Т.М. необхідно повернути АТ Укрзалізниця» в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" орендоване майно - будівлю магазину, площею 141,0 кв. м за адресою: Мальовнича (колишня Іскрівська), 126 в м. Кривий Ріг за актом приймання-передавання в порядку, передбаченому пунктом 10.11. договору оренди (а.с.18).

Позивач посилається на те, що строк дії договору оренди закінчився 31.03.2019 (з урахуванням висновків викладених у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у справі № 904/7825/17), однак орендоване майно не було повернуто позивачу та відповідач продовжує протиправно ним користуватися, у зв`язку з чим позивачем було розраховано орендну плату за період з серпня 2019 року по липень 2021 року у сумі 425 779 грн. 85 коп. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо повернення майна після припинення договору (31.03.2019), на підставі пункту 10.13. договору та статті 785 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача неустойку за період прострочення з серпня 2019 року по липень 2021 року в сумі 706 050 грн. 77 коп.

В обґрунтування нарахування відповідачу орендної плати за спірний період у загальному розмірі позивач посилається на виставлені структурним підрозділом "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" рахунки-фактури (а.с.54-92).

Крім того, 01.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - балансоутримувач, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (далі - орендар, відповідач) було укладено договір № ПР/ДН-2-16-027/НКМ-В про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю до договору оренди від 07.07.2021 № 12/02-3489-ОД (а.с.48-51), відповідно до умов пункту 1.1. якого балансоутримувач структурний підрозділ "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснює обслуговування майна, що знаходиться за адресою; м. Кривий Ріг, вулиця Іскрівська,126 (надалі - майно), загальною площею 141,0 кв. м, а також утримання прилеглої території, а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна, експлуатаційні витрати та комунальні послуги, у тому числі на компенсацію плати податку на землю, пропорційно до займаної ним площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Згідно з пунктом 2.2 договору № ПР/ДН-2-16-027/НКМ-В орендар зобов`язується не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача за утримання орендованого майна та прилеглої території згідно виставленого рахунку фактично наданих послуг (підпункт 2.2.3 договору № ПР/ДН-2-16-027/НКМ-В).

У пункті 71. вказаного договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту укладання та діє протягом строку дії договору оренди. У будь-якому випадку його умови розповсюджуються на відносини сторін до повернення майна орендарем балансоутримувачу згідно з актом приймання-передачі.

Позивач посилається на те, що відповідачем були порушені зобов`язання за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № ПР/ДН-2-16-027 від 01.08.2016 до договору оренди нерухомого майна № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 в частині відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за період з серпня 2019 року по липень 2021 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 15 434 грн. 22 коп., яку він також просить стягнути з відповідача.

Наведені вище обставини і стали причиною виникнення спору у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що спір виник за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності стосовно платежів з орендної плати та неустойки, які підлягають сплаті відповідачем, як орендарем, у зв`язку з несвоєчасним виконанням ним обов`язку повернути орендоване майно позивачу, як орендодавцю, після припинення договору оренди.

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відтак, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

В той же час, у даній справі позивач заявив до стягнення з відповідача орендну плату, розраховану відповідно до умов договору оренди, в сумі 425 779 грн. 85 коп., розраховану за період з серпня 2019 року по липень 2021 року. Крім того, за цей же період, але вже на підставі пункту 10.13. договору та статті 785 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача неустойку в сумі 706 050 грн. 77 коп. Таким чином, за період з серпня 2019 року по липень 2021 року позивач, фактично, просить суд стягнути потрійний розмір орендної плати.

З приводу вказаного суд зазначає таке.

Позивач зазначає, що Господарським судом Дніпропетровської області було розглянуто справу № 904/7825/17 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни про:

- виселення ФОП Ментій Т.М. з нерухомого майна, а саме: будівлі магазину (реєстраційний номер 10) загальною площею 141,0 кв.м, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Іскрівська, будинок 126, яке належить Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця";

- стягнення з ФОП Ментій Т.М. на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" заборгованості з орендної плат по договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 за січень-травень 2017 року у розмірі 40 671 грн. 68 коп. та неустойки за квітень-травень 2017 року у розмірі 46 377 грн. 34 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 у справі №904/7825/17 позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково, вирішено стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати по договору оренди № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 за січень-травень 2017 року у розмірі 40 671 грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 747 грн. 56 коп.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2020 апеляційні скарги ФОП Ментій Т.М. та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 у справі № 904/7825/17 залишено без змін.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 07.04.2021 закрито касаційне провадження у справі № 904/7825/17 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому, під час розгляду справи № 904/7825/17 судом апеляційної інстанції встановлено, що гідно з пунктом 10.1. договору оренди від 07.07.2009 договір було укладено на 1 рік. Умови додаткового договору від 29.11.2016 передбачають, що договір оренди від 07.07.2009 діє з 01.11.2016 по 31.03.2017 включно. Після закінчення строку дії договору оренди, встановленого додатковим договором від 29.11.2016, відповідач продовжує користуватися орендованим майном. Враховуючи вимоги частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо продовження строку дії договору на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі відсутності заяви орендодавця про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що строк дії договору оренди від 07.07.2009 продовжено до 31.03.2018.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що строк дії договору продовжено згідно з основним договором на 1 рік, тобто, з 01.04.2017 по 31.03.2018.

Із урахуванням висновків Центрального апеляційного господарського суду у справі №904/7825/17, подальше продовження договору оренди нерухомого майна № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 за умови відсутності направлених протягом місяця після строку закінчення дії договору здійснюється на 1 рік, тобто, з 01.04.2018 по 31.03.2019.

В свою чергу, АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на адресу ФОП Ментій Т.М. було направлено лист від 22.04.2019 № НГ-НЗ-1-0/456, в якому зазначило, що у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди від 07.07.2009 № 12/02-3489-ОД та відсутності будь-яких підстав та намірів продовжувати договірні відносини, ФОП Ментій Т.М. необхідно повернути АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" орендоване майно будівлю магазину, площею 141,0 кв.м. за адресою: вулю Мальовнича (колишня Іскрівська), 126 в м. Кривий Ріг за актом приймання-передавання в порядку, передбаченому пунктом 10.11. договору оренди (а.с.18). Направлення зазначеного листа підтверджується описом вкладення цінного листа та квитанцією про направлення цінного листа (а.с.18 на звороті).

Факт закінчення дії договору 31.03.2019 встановлений також рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 по справі № 904/3929/19, яке не було оскаржено та набрало законної сили.

Отже, строк дії договору оренди майна сплинув 31.03.2019, однак, як зазначає позивач, та що не спростовано відповідачем, відповідач орендоване майно за актом станом на момент вирішення спору судом позивачу не повернув.

З приводи вимоги позивача про стягнення орендної плати, розрахованої на підставі договору оренди, за період з серпня 2019 року по липень 2021 року в сумі 425 779 грн. 85 коп. суд зазначає таке.

Користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився суперечить змісту правовідносин за договором оренди та регулятивним нормам Цивільного кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Відтак, положення пункту 3 частини 1 статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що договір № 12/02-3489-ОД оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 07.07.2009 припинив свою дію 31.03.2019. Таким чином, вимога щодо стягнення орендної плати за користування майном за період з серпня 2019 року по липень 2021 року в сумі 425 779 грн. 85 коп. (після припинення дії договору), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Враховуючи вказане, у задоволенні вимог позивача в частині стягнення орендної плати за користування майном за період з серпня 2019 року по липень 2021 року в сумі 425 779 грн. 85 коп. суд відмовляє.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення неустойки в сумі 706 050 грн. 77 коп. суд зазначає таке.

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Відповідно до пункту 10.13. договору, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна після припинення договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 Цивільного кодексу України та статті 216 Господарського кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1статті 611 Цивільного кодексу України).

Законодавець у частині 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Невиконання наймачем передбаченого частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Тобто неустойка згідно із частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас неустойка за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Узагальнюючи наведені висновки стосовно наслідків припинення договору у разі, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії договору, зокрема у вигляді подальшого неправомірного користування майном, та права орендодавця застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права - стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Суд, встановлюючи відмінності між орендною платою (платою за користування майном) та неустойкою, передбаченою частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, зазначає таке.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Відтак, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах , проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку неустойки за період з серпня 2019 року по липень 2021 року в сумі 706 050 грн. 77 коп., зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено вихідні дані та період нарахування, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок неустойки у сумі 706 050 грн. 77 коп., долучений до позовної заяви (а.с.22), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення неустойки за період з серпня 2019 року по липень 2021 року підлягають задоволенню в сумі 706 050 грн. 77 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна у розмірі 15 434 грн. 22 коп. суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За нормами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження понесених витрат на оплату земельного податку та податку на майно позивач долучив до матеріалів справи копії витягів з податкових декларацій з плати за землю за 2019, 2020, 2021 роки, до яких включено земельну ділянку, на якій розташовано орендоване майно а також витяги із податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019, 2020, 2021 роки (а.с.106-118).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з огляду на умови пункту 2.2.3. договору № ПР/ДН-2-16-027/НКМ-В про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю до договору оренди від 07.07.2021 № 12/02-3489-ОД від 01.08.2016, строк оплати послуг балансоутримувача є таким, що настав, проте відповідачем своєчасно не вносилися кошти на відшкодування експлуатаційних та комунальних витрат, понесених балансоутримувачем.

Отже, порушення відповідачем умов спірного договору підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Відповідачем не надано доказів з відшкодування компенсаційних витрат за період з серпня 2019 року по липень 2021 року.

В той же час, здійснивши перевірку розрахунку вказаних витрат на суму 15 434 грн. 22 коп., суд відзначає, що позивачем неправомірно було застосовано розмір вартості послуг - 53 грн. 20 коп. з посиланням на калькуляцію вартості витрат (а.с.28), оскільки вказана Калькуляція не підписана відповідачем, отже погодження такої вартості в сумі 53 грн. 20 коп. сторонами не підтверджується матеріалами справи. При цьому, розмір вказаних витрат було погоджено сторонами під час укладення договору № ПР/ДН-2-16-027/НКМ-В про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю до договору оренди від 07.07.2021 № 12/02-3489-ОД від 01.08.2016 у додатку до вказаного договору - Розрахунку, відповідно до якого розмір вказаних вище витрат становить 34 грн. 63 коп. без ПДВ (а.с.53), отже виходячи саме з такого розміру витрат слід здійснювати розрахунок за період з серпня 2019 року по липень 2021 року.

Враховуючи вказане, здійснивши власний розрахунок витрат на утримання орендованого майна за період з серпня 2019 року по липень 2021 року, судом встановлено, що їх розмір становить 14 899 грн. 46 коп.

Враховуючи вказане, вимоги позивача в частині стягнення витрат на утримання орендованого майна за період з серпня 2019 року по липень 2021 року підлягають частковому задоволенню в сумі 14 899 грн. 46 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 10 814 грн. 25 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 у загальному розмірі 1 131 830 грн. 62 коп. та заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна у розмірі 15 434 грн. 22 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49600, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) - 706 050 грн. 77 коп. неустойки за період з серпня 2019 року по липень 2021 року, 14 899 грн. 46 коп. - заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна за період з серпня 2019 року по липень 2021 року та 10 814 грн. 25 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 29.04.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко