ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Справа № 902/882/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Бурка В.Р. (адвокат)

від відповідачів - Гончар О.І. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі №902/882/21 (повний текст складено 10 грудня 2021 року, суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

та до ОСОБА_2

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі №902/882/21 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору. Визнано недійсним договір №1 дарування частки в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" () від 23 листопада 2020 року. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 1135,00 грн. витрат зі сплати судового збору. Присуджено до стягнення з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 1135,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що у матеріалах справи відсутні докази прийняття Загальними Зборами СТОВ "Україна" рішення про надання згоди ОСОБА_1 на відчуження частки у статутному капіталі товариства. З урахуванням вказаного, суд прийшов до висновку про відчуження частки із порушенням умов Статуту СТОВ "Україна", а також частини 2 статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", що є підставою для визнання договору дарування №1 від 23 листопада 2020 року недійсним. Крім того, суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази оплати ОСОБА_2 вартості частки у статутному капіталі товариства, яка передавалась, відтак станом на момент укладення договору дарування №1 від 23 листопада 2020 року частка не була оплачена, а, отже, відповідач відповідно до частини 3 статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не мав права її відчужувати.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник відповідачів - адвокат Гончар О.І. звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі №902/882/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовної заяви.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що в рішенні Господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі №902/882/21 немає посилання на жодне конкретне корпоративне право ОСОБА_3 , яке було б стосовно ОСОБА_3 порушене, немає посилання на те, ким саме та у який спосіб таке право порушене. Вказані доводи щодо відсутності порушеного права чи невідповідності обраного позивачем способу його захисту були відображені у відзиві на позовну заяву та їм не була надана оцінка судом.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_3 отримав 30 червня 2021 року частку у статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" внаслідок відступлення частки у статутному капіталі від свого батька ОСОБА_4 за аналогічним правовим механізмом, який досліджується в рамках цієї справи, а саме шляхом придбання частки на підставі договору дарування і наслідком такого відчуження частки право на таку частку ОСОБА_3 набув не отримавши згоди інших учасників Товариства. Таким чином, позивач скористався таким видом відчуження, як дарування для того, щоб стати учасником підприємства. Проте, коли таким видом відчуження скористався інший учасник, то в цьому випадку позивач ОСОБА_3 став стверджувати прямо протилежне до своєї попередньої поведінки, що не відповідає доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

Крім того, апелянт зауважує, що такий спосіб захисту як визнання недійсним договору дарування частки є неефективним.

Листом №902/882/21/8365/21 від 22 грудня 2021 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

05 січня 2022 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/882/21.

Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі №902/882/21 та призначено дату судового засідання на 02 лютого 2022 року.

27 січня 2022 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Шевченко Віталія Валерійовича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 лютого 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні до 02 березня 2022 року. Зобов`язано ОСОБА_3 до 24 лютого 2022 року надати колегії суддів через канцелярію суду докази вчинення правочину, на підставі якого останнім було набуто право власності на частку у СТОВ "Україна". Запропоновано ОСОБА_3 до 24 лютого 2022 року надати колегії суддів через канцелярію суду письмові пояснення щодо порядку застосування в діяльності товариства пункту 7.10.2 Статуту СТОВ "Україна", затвердженого протоколом №3 загальних зборів учасників СГТОВ "Україна" 30 травня 2019 року. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 24 лютого 2022 року надати колегії суддів через канцелярію суду належним чином засвідчену копію акта приймання-передачі частки в статутному капіталі СТОВ "Україна" від 23 листопада 2020 року.

10 лютого 2022 року від ОСОБА_3 надійшли пояснення у справі №902/882/21 та заява про долучення доказів до матеріалів справи №902/882/21, а саме: копії Статуту СГТОВ "Україна" в редакції від 30 травня 2016 року, копії договору дарування частки в статутному капіталі СГТОВ "Україна" від 21 березня 2017 року, копії протоколу №12 Загальних зборів СГТОВ "Україна" від 22 травня 2017 року.

23 лютого 2022 року від представника відповідачів надійшла заява про долучення копій документів на вимогу суду по справі №902/882/21, а саме належним чином засвідченої копії акту приймання-передачі частки в статутному капіталі СТОВ "Україна" від 23 листопада 2020 року.

Судове засідання, яке було призначено на 02 березня 2022 року не відбулось.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2022 року у справі №902/882/21 розгляд апеляційної скарги призначено на 20 квітня 2022 року.

20 квітня 2022 року від представника відповідачів надійшла заява з проханням долучити до матеріалів справи копію договору дарування від 21 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , епікриз із медичної картки ОСОБА_1 та копію ордеру адвоката Гончара О.І.

В судових засіданнях 02 лютого 2022 року та 20 квітня 2022 року, які проводились в режимі відеоконференції було заслухано пояснення представників відповідачів та позивача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір №1 дарування частки в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна".

Відповідно до умов укладеного Договору Дарувальник ( ОСОБА_1 ) безоплатно передав Обдарованій ( ОСОБА_2 ) 36,83% частки у статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (), а Обдарована прийняла від Дарувальника 36,83% частки в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (), номінальною вартістю 21896,00 грн.

Зі змісту даного правочину судами встановлено, що право власності на частку статутного капіталу Товариства, що передається за даним договором, переходить ОСОБА_2 після підписання акта приймання- передачі частки. Разом з переходом права власності на зазначену частку в статутному капіталі до Обдарованої переходять всі права та обов`язки, що належали Дарувальнику, передбачені установчими документами Товариства та чинним законодавством, в тому числі, але не виключно такі корпоративні права: брати участь в управлінні Товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом Товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність Товариства; брати участь у розподілі прибутку Товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість; отримувати від виконавчого органу Товариства копії протоколів загальних зборів засновників Товариства; статуту Товариства та зміни до статуту; документи Товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; накази і розпорядження виконавчого органу Товариства; аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; фінансову звітність за будь - який фінансовий період; документи звітності, що подаються відповідним державним органам; інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, та виконавчого органу товариства; документи, що підтверджують права товариства на майно; документи бухгалтерського обліку.

Відповідно до статуту на момент укладання даного договору, ОСОБА_1 , громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 13 грудня 2001 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є учасником (засновником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (), і володіє часткою в статутному капіталі в розмірі 36,83% що складає 21896 (двадцять одна вісімсот дев`яносто шість) гривень 00 копійок і ні зазначена частка, ні її частина на момент укладення цього договору нікому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не надана в заставу, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб щодо частки в статутному капіталі Товариства відсутні, питання права власності на частку в статутному капіталі не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно зазначеної частки в статутному капіталі Товариства відсутні.

Дарувальник передав у власність Обдарованій, а Обдарована прийняла від Дарувальника вищезазначену частку в статутному капіталі, що підтверджуються Актом приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства від 23 листопада 2020 року, за яким Обдарованій надається можливість здійснювати права та обов`язки учасника Товариства з моменту державної реєстрації частки у статутному капіталі Товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та з цього моменту внесені відомості до Єдиного державного реєстру виконують функцію оголошення прав на частку невизначеному колу третіх осіб.

З врахуванням викладеного вбачається, що відбулось відчуження частки майна учасника товариства ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1, статті 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасники товариства мають право брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства, можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 11 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" установчим документом товариства є статут. У статуті товариства зазначаються відомості про: 1) повне та скорочене (за наявності) найменування товариства; 2) органи управління товариством, їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень; 3) порядок вступу до товариства та виходу з нього. Статут товариства може містити інші відомості, що не суперечать закону.

Відповідно до положень статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.

З огляду на викладене, учасник товариства має право на відчуження своєї частки у статутному капіталі товариства у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом.

Згідно з підпунктом 7.10.2. статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" в редакції 2019 року - учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) та надати її в заставу лише за згодою інших учасників.

Підпунктом 7.10.3. статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" в редакції 2019 року встановлено, що учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) в статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.

Згідно з частиною 1 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Загальні збори товариства як вищий орган останнього реалізує свою компетенцію через прийняття відповідних рішень з кола питань, віднесених статутом до виключної компетенції загальних зборів. Саме в результаті прийняття загальними зборами рішень виникають певні правові наслідки як для учасників товариства, так і безпосередньо для самого товариства. Відсутність рішень, навпаки, не породжує настання правових наслідків для учасників товариства, рівно як і для інших учасників цивільних правовідносин.

Статутом товариства встановлено, що органами товариства є загальні збори учасників, та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Вказане кореспондується із приписами частини 2 статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно до якої статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Закріплення в статуті Товариства положення про прийняття загальними зборами учасників одностайного рішення з питання відчуження учасником у будь-який спосіб частки в статутному капіталі є саме формою отримання згоди інших учасників товариства на таке відчуження, про яке зазначено у частині 2 статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

З урахуванням вказаного місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що віднесення до компетенції загальних зборів учасників Товариства повноважень щодо прийняття рішення про відчуження частки (частини частки) у статутному капіталі Товариства учасником, має наслідком неможливість відчуження учасником своєї частки до моменту прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що матеріали справи не містять доказів прийняття Загальними Зборами Товариства рішення про надання згоди ОСОБА_1 на відчуження частки у статутному капіталі Товариства. Таким чином, відчуження частки із порушенням умов Статуту Товариства, а також частини 2 статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" є підставою для визнання договору дарування №1 від 23 листопада 2020 року недійсним.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, істотною передумовою, наявність якої дозволяє реалізувати право особи на судовий захист, є наявність у неї відповідного порушеного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу оскільки відсутність права або інтересу унеможливлює його судовий захист.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Місцевий господарський суд дійшов обгрунтовано висновку, що за результатами укладення договору дарування №1 від 23 листопада 2020 року були порушені права позивача як учасника Товариства, який володіє корпоративними правами. Вказаним спростовуються доводи апелянтів про відсутність факту порушення прав позивача.

Безпідставними є доводи апелянтів, що прийняття рішення з питань відчуження частки учасником товариства не є обов`язком Загальних Зборів, а віднесення цього питання до компетенції Загальних Зборів лише визначає коло повноважень загальних зборів по управлінню Товариством, оскільки віднесення статутними положеннями переліку питань до компетенції загальних зборів має на меті саме визначення виключної компетенції загальних зборів, та, як наслідок, і правомочності прийнятих з цих питань рішень. Віднесення до компетенції загальних зборів учасників Товариства повноважень щодо прийняття рішення про відчуження частки (частини частки) у статутному капіталі товариства учасником, має наслідком неможливість відчуження учасником своєї частки до моменту прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.

Не беруться до уваги колегією суддів також посилання апелянта на незастосування Господарським судом Вінницької області доктрини venire contra factum proporium (заборони суперечливої поведінки) стосовно позивача - ОСОБА_3 , який за твердженнями представника відповідачів набув право на частку в товаристві у такий самий спосіб як і відповідачі, оскільки дослідження правомірності набуття позивачем частки у СТОВ "Україна" не входить до предмету доказування у даній справі. Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений права звернутись з позовом до суду для оскарження набуття позивачем відповідної частки. Окрім того, на вимогу суду позивачем надано копію договору, на підставі якого останній набув право на частку в статутному капіталі товариства, а саме договір дарування від 21.03.2017 (а.с. 147), копію протоколу загальних зборів від 22.05.2017, яким було внесено зміни до статуту в частині складу учасників та копію статуту товариства в редакції від 20.09.17 року, яка діяла на час укладення договору від 21.03.2017 та прийнятття рішення від 22.05.2017. Суд зазначає, що на час набуття права на частку в статутному капіталі товариства позивачем норми статуту не містили вимоги щодо необхідності узгодження (надання згоди) на відчуження частки (чи її частини) іншим учасникам чи третім особам. А тому слід вважати, що укладення договору дарування, на підставі якого позивач набув права на частку в товаристві, відбулося у відповідності до установчих документів, які регулювали питання діяльності товариства (за станом на дату укладеня такого правочину 21.03.2017).

Таким чином, доводи відповідачів, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі №902/882/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі №902/882/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/882/21 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "21" квітня 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.