ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2022 року м.Дніпро Справа № 904/6940/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Березкіна О.В. (доповідач),

судді: Дармін М.О., Іванов О.Г.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Вагнер Д.В., довіреність №1-2845 від 29.11.2021 р., адвокат;

представник відповідача не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 року у справі № 904/6940/21

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про стягнення 255 978, 57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 року у справі №904/6940/21 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/6940/21 від 13.12.2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішення, встановленим фактичним обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими.

Зокрема, апелянт вважає, що діяльність позивача жодним чином не регламентується транспортними кодексами, транспортними статутами або правилам перевезень, а тому є безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами Договір відноситься до договорів перевезення вантажу і тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню скорочений строк позовної давності.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не застосував норми права в аналогічних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14.04.2018 у справі № 910/3487/17, а також у справах 904/1677/13-г, 904/857/16, 90/5958/16, що є порушенням ст. 75 ГПК України.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду та задоволення заявлених позовних вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 року у справі №904/6940/21. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 09.03.2022 року об 09:30, в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро , пр. Дмитра Яворницького,65, зал засідань № 207.

Розгляд справи 09.03.2022 року не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.04.2022року розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 року у справі №904/6940/21 призначено в судове засідання на 18.04.2022 об 09:30 год.

Відповідачем - Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" 31.01.2022 року надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи позивача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення ( а.с. 234, т.1).

12 квітня 2022 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням в країні воєнного стану.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши думку позивача, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч.2 ст.12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

З урахуванням запровадження воєнного стану в Україні та з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, представникам сторін надана можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та про можливість подати процесуальні документи (заяви, клопотання, відзиви тощо) на електронну адресу суду (inbox@сag.court.gov.ua), через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги без участі відповідача.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

В судовому засіданні 19.04.2022 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2011 між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Укртрансгаз") (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством «Криворіжгаз» (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз") (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07 (далі - договір).

Газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору (п. 1.1. договору).

Послуги з транспортування газу оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральним трубопроводами (далі акти наданих послуг) (п. 3.1. договору).

Газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітнім, направляє замовнику два примірники акту наданих послуг за звітній місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства (п. 3.2 договору).

Замовник протягом двох днів з дати одержання акту наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства (п. 3.3. договору).

Звертаючись до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" із позовом про стягнення 255 978,57 грн., з яких: 57 906,73 грн. - основний борг, 22 642,22 грн. - пеня, 34 519,09 грн. - 3% річних, 140 910,53 грн. - інфляційні втрати, позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз" посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07 від 28.09.2011 в частині оплати наданих послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що належними доказами підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором, а тому є правомірними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача 255 413,34 грн., з яких: 57 906,73 грн. - основний борг, 22 587,93 грн. - пеня, 34 008,83 грн. - 3% річних, 140 909,85 грн. - інфляційні втрати.

Разом з цим, суд врахував заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача та застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, оскільки позивач є перевізником та враховуючи п. 5.5 договору, шестимісячний строк позовної давності для звернення позивач до суду з вимогою про стягнення заборгованості за коригуючим актом № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 сплив 20.06.2020.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечується факт наявності коригуючого акту № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019 року на суму 57 906,73 грн. та відсутність доказів оплати за даним актом.

Підставою відмови у позові стало застосування судом скороченого строку позовної давності.

Відповідно до статей 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 315 ГК України, оскільки спірний договір відноситься до договорів перевезення.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України він визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Виходячи із системного аналізу статті 315 Господарського кодексу України, зазначена норма розміщена в Главі 32 цього Кодексу "Правове регулювання перевезення вантажів", яка включена до Розділу VI "Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання".

Згадана глава розпочинається статтею 306 у частині першій якої визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Ч. 3 ст. 306 Господарського кодексу України також закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Судом встановлено, що між сторонами укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07 від 28.09.2011, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, а тому, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів, закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про трубопровідний транспорт", "Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

При цьому, позивач у справі є саме перевізником в розумінні вищевказаних положень чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Оскільки коригуючий акт № 03-19-/П07/КОР складено у листопаді 2019 року, то відповідно до умов договору, відповідач повинен був оплати вартість послуг за ним до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих, послуг, тобто до 20.12.2019.

Таким чином, шестимісячний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за коригуючим актом № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 сплив 20.06.2020, з позовом позивач звернувся 29.07.2021 року, тобто, поза межами шестимісячного строку, а тому господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України, та відмовив у позові за пропуском строку.

Доводи апелянта про те, що спірний договір транспортування природного газу не є договором перевезення вантажу, а природний газ, що транспортується трубопровідним транспортом, не є продукцією виробничо-технічного призначення, є безпідставними з огляду на наступне.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності трубопровідного транспорту визначає Закон України "Про трубопровідний транспорт".

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про трубопровідний транспорт" систему трубопровідного транспорту України становлять: магістральний трубопровідний транспорт; промисловий трубопровідний транспорт.

Статтею 12 Закону України "Про трубопровідний транспорт" передбачено, що господарська діяльність підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту визначається цим Законом та іншими актами законодавства України. Підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів. Економічні та соціальні відносини підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту, що виникають у процесі їх діяльності, ґрунтуються на принципах взаємної вигоди.

Магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об`єктами і спорудами, зв`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів (абзац 3 статті 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт").

Магістральний газопровід (або сукупність таких газопроводів), якими здійснюється транспортування природного газу, належить до системи трубопровідного транспорту України.

Газопроводом є споруда зі щільно з`єднаних між собою труб, призначена для переміщування газу (розд. ІІ Правил безпечної експлуатації магістральних газопроводів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 27.01.2010 №11).

Абзацом 12 ч.1 ст.1 Закону "Про нафту і газ" передбачено, що магістральний трубопровідний транспорт нафти і газу - технологічний комплекс - окремий трубопровід (або сукупність трубопроводів) та пов`язані з ним єдиним технологічним процесом об`єкти, за допомогою яких здійснюється постачання нафти і газу споживачам, включаючи транзитне постачання через територію України.

З наведеного вбачається, що транспортування природного газу відповідно до договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюється з використанням газопроводу, який, у свою чергу, належить до системи трубопровідного транспорту України.

Частина 1 ст.306 ГК прямо передбачає, що транспортування продукції трубопроводами є перевезенням вантажів.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту (ч.2 ст.З06 ГК).

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про ринок природного газу" правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

У пункті 45 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" закріплено визначення транспортування природного газу, згідно з яким це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Замовником, згідно з пунктом 45 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" є фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Отже, за змістом цих норм відносини між замовником та газотранспортним підприємством є відносинами з надання послуг та регулюються відповідними нормами наведених законодавчих актів.

Оскільки між сторонами був укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07, то суд першої інстанції обґрунтовано визначив правову природу цього договору саме як договору на транспортування продукції трубопроводами, внаслідок якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами.

З огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів, закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а отже до правовідносин, що виникають з даного договору разом з нормами Цивільного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про трубопровідний транспорт", "Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів, поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

Отже, виходячи з наведеного, а також із системного тлумачення норми частини 5 статті 315 Господарського кодексу України в її взаємозв`язку з частинами 1, 3 статті 306 Господарського кодексу України, які розміщені в одній Главі 32, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин з транспортування магістральними трубопроводами правильно застосована частина 5 статті 315 Господарського кодексу України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 920/206/19 та від 23 липня 2020 року у справі № 920/180/19.

Крім того, у справі № 904/949/21 від 08.12.2021 року за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про стягнення заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними газопроводами( тобто, з подібних правовідносин), Верховний Суд також погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення позовної давності в шість місяців для договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не застосував норми права в аналогічних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14.04.2018 у справі № 910/3487/17, а також у справах 904/1677/13-г, 904/857/16, 90/5958/16, є безпідставними.

Так, у постанові Верховного Суду від 14.04.2018 у справі № 910/3487/17 підставою відмови у позові було недоведеність позивачем надання послуг з транспортування природного газу в обсягах, зазначених у непідписаних актах та недоведеність надання таких послуг за замовленням відповідача; ненастання строку здійснення остаточного розрахунку у відповідності до пункту 5.6 договору від 31.12.2013 № -ПР на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Тобто, підстави відмови у позові не є однаковими і в даній справі Верховний Суд не робив правових висновків про те, що транспортування продукції трубопроводами не є перевезенням вантажів.

У постанові від 16.07.2020 у справі №920/206/19 Верховний Суд зазначив, що: "відхиляються посилання AT "Укртрансгаз" на постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №910/3487/17 та від 13.09.2019 у справі №924/1064/18, у яких зазначено, що договір на транспортування природного газу трубопроводами є договором про надання послуг, оскільки наведені в них позиції не суперечать висновкам, викладеним в даній постанові про належність договору транспортування природного газу до групи договорів про надання послуг".

Послуга, яка є предметом договору надання послуги, має певні особливості спричинені сферою, у якій вона надається. Стосовно надання послуг у газотранспортній системі, тут мають бути враховані норми спеціального законодавства. Але, насамперед, до відповідних відносин застосовуються норми цивільного та господарського законодавства, які встановлюють загальні засади регулювання у відповідних відносинах, а вже специфіка відносин, зокрема, у сфері транспортування природного газу, враховуються на рівні спеціальних законів, які мають бути узгоджені і не суперечити нормам ЦК і ГК.

Переміщення природного газу є правовідношенням з перевезення вантажів у сенсі ч. 1 ст.306 ГК України, що власне і підтвердив Верховний Суд.

У справі 904/1677/13-г від 26 березня 2014 року, на яку посилається апелянт, підставою відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу, нарахованих за порушення строків виконання зобов"язань за договором в частині оплати вартості послуг з транспортування природного газу, стало те, що відносно відповідача ухвалою суду від 08.01.2013 року порушено провадження у справі про банкрутство та введено в дію мораторій на задоволення вимог кредиторів, а відповідно в силу ч.4 ст. 12 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом не нараховується і не стягується штраф, пеня.

Висновків про те, що транспортування продукції трубопроводами не є перевезенням вантажів і до правовідносин сторін за договором транспортування природного газу магістральними трубопроводами не підлягають застосуванню положення ст. 306 ГК України, дане рішення не містить.

У справі № 904/857/16 підставою касаційного оскарження рішення суду, стала правомірність нарахування позивачем в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідача-боржника пені за неналежне виконання відповідачем поточного зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг із транспортування природного газу. При цьому, посилаючись на положення частини 4 статті 12 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, норми якого застосовувалися на стадії порушення щодо підприємства-відповідача справи про банкрутство, скаржник зазначив про обов`язок відповідача виконувати грошове зобов`язання, що виникло після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство та є поточним за своєю правовою природою, однак, його порушення (неналежне виконання) не має наслідком нарахування пені як різновиду неустойки. Також, скаржник доводить помилковість здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Тобто, зміст правовідносин та нормативно-правове регулювання у даній справі, та справах, на які посилається апелянт, не є подібними.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 року у справі № 904/6940/21 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.04.2022року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя М.О.Дармін