РІШЕННЯ

17 березня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/4/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

за участі секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Фізичної-особи підприємця Шеремети Романа Петровича, АДРЕСА_1 (юридична адреса); АДРЕСА_2 (фактична адреса)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестван", вул Щирецька, 36, м. Львів, Львівська область, 79071 (юридична адреса); вул. Б.Лепкого, 22, смт. Гусятин, 48201 (фактична адреса)

про стягнення 29 978,16 грн заборгованості.

За участі представників сторін:

Позивача: не прибув.

Відповідача: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

17.01.2022 фізична-особа підприємець Шеремета Роман Петрович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестван" про стягнення 29978,16 грн заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань по договору №10-ФО від 28.03.2017 в частині оплати вартості наданих послуг охорони, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 29978,16 грн, з яких: 24 180 грн - боргу за надані послуги, 3 241,44 грн - пені, 631,99 грн - 3% річних та 1924,73 грн - інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду від 20.01.2022 відкрито провадження у справі № 921/4/22 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 17.02.2022 з подальшим її відкладенням на 17.03.2022.

Представник позивача в судових засіданнях заявлені вимоги повністю підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази. Додатково зазначив, що станом на дату розгляду справи заявлена до стягнення заборгованість відповідачем не погашена.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, жодних заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подав. Процесуальні документи надсилались Товариству з обмеженою відповідальністю "Вестван", судом за адресою, зазначеною у сформованому судом витязі з ЄДРПОУ: вул Щирецька, 36, м. Львів, Львівська область, 79071 та за адресою вказаною позивачем: смт. Гусятин, вул. Б.Лепкого, 22. Однак доказів вручення ухвали суду від 20.01.2022 про відкриття провадження у справі №921/4/22 на адресу суду не надходило, а ухвала про відкладення розгляду справи від 17.02.2022 повернута адресату з відміткою Підприємства зв`язку "За закінченням терміну зберігання".

За приписами ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, вбачається, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно до частини 5 статті 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховий Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 12.03.2019 за №923/1432/15.

Таким чином, з огляду на викладене, слід вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, однак своїм процесуальним правом на участь в судових засіданнях, як і правом на подання відзиву, не скористався.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.9 ст.165 та ч. 2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому, застосовуючи принципи змагальності, диспозитивності та пропорційності господарського судочинства, що закріплені в п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 13-15 ГПК України, та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено таке.

28.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестван" (надалі - "Замовник"), в особі директора Піщака Василя Івановича, який діє на підставі модельного статуту, з однієї сторони, та Фізичною особою - підприємцем Шереметою Романом Петровичем (надалі - "Виконавець"), діє на підставі Ліцензії Міністерства внутрішніх справ України від 13.05.2014 серії АЕ №292152 було укладено Договір про надання охоронних послуг №10-ФО (надалі - "Договір").

Предметом даного Договору згідно п. 1.1 є те, що Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов`язки по організації та забезпеченню пропускного режиму та охорони майна визначених у Акті прийому об`єкта під охорону (Додаток №1, що є невід`ємною частиною цього договору) та розташованого за адресою: Тернопільська область, Гусятинський район, селище міського типу Гусятин, вул. Б.Лепкого, 22 (надалі - Об`єкт).

Охорона Об`єкта здійснюється шляхом виставлення 1,5 поста охорони, тобто одного цілодобового поста охорони (з 08:00 до 08:00 год., щоденно без вихідних та святкових днів) та одного дванадцятигодинного поста охорони (період охорони з 20:00 год до 08:00 год. наступної доби, щоденно без вихідних та святкових днів). Стаціонарний пост розташовується в межах території об`єкта охорони. У розумінні даного договору пост охорони означає:

- 1,5 (півтора) поста охорони - це одночасне перебування на Об`єкті двох охоронників, у визначені Договором періоди охорони (п.1.2. Договору).

Вартість наданих Виконавцем послуг (договірна ціна) - 22,0 грн без ПДВ, за одну годину охорони 1-го охоронника. Датою сплати вважається дата зарахування коштів Замовника на банківський рахунок Виконавця (п.3.1. Договору).

Розрахунки за надані послуги проводяться не пізніше десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем на підставі підписаного Сторонами Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) (п.3.2. Договору).

Фактичне виконання Виконавцем робіт у звітному місяці фіксується Сторонами у двосторонньому Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг), що складається на кожне останнє число звітного місяця та по закінченні строку дії Договору. Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) Замовник повинен розглянути протягом 2 (двох) робочих днів з моменту його отримання та підписати або протягом цього ж строку, надати заперечення щодо викладеного в Акті. У разі не підписання Замовником Акту протягом встановленого строку та неподання заперечень щодо викладеного в Акті, такі послуги вважаються наданими в повному обсязі (п.3.3. Договору).

Згідно п.6.10.1. Договору, у випадку несвоєчасної и неповної оплати Виконавцю, відповідно до чинного законодавства України, нараховується та сплачується пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості на дату нарахування пені, за кожний день прострочення платежу. Пеня нараховується по дату повного виконання майнового зобов`язання за Договором.

Пунктом 9.1. Договору Сторони погодили, що термін надання послуг з 28.03.2017 по 01.07.2017 включно. Якщо за 5 днів до закінчення терміну дії Договору жодана із Сторін не вимагатиме у письмовій формі його припинення або перегляду, Договір вважається продовженим на тих же умовах та на той же термін, тобто на чотири місяці.

Актом прийому об`єкта під охорону та виставлення постів охорони від 28.03.2017, Замовник передав, а Виконавець прийняв під Охорону побутовий комплекс, що в Тернопільській області, Гусятинський район, смт. Гусятин, вул. Б.Лепкого, 22.

Додатковою угодою №4 від 17.12.2019 сторони погодили викласти п.3.1. Договору в новій редакції: "Вартість послуг охорони 32,50 грн без ПДВ, за одну годину охорони 1-го охоронника". Дана додаткова угода набула чинності з 01.01.2020.

На виконання умов Договору №10-ФО, Виконавцем в січні 2021 надано послуги по організації та забезпеченню пропускного режиму та охорони побутового об`єкту за адресою Тернопільській області, Гусятинський район, смт. Гусятин, вул. Б.Лепкого, 22, про що Сторонами складено Акт здачі - приймання робіт (надання послуг) №ОУ-000084 на суму 24 180 грн.

Як зазначив позивач, відповідач не виконав свої зобов`язання та станом на день подання позовної заяви не перерахував оплату за надані послуги січні 2021, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке:

За змістом ст.ст.11, 15, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі та припинення дії, що порушує право.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

На підставі договору № 10-ФО про надання охоронних послуг від 28.03.2017 між сторонами виникли відносини з надання охоронних послуг.

Згідно зі статтею 901 названого Кодексу одна сторона, виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони, замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до приписів статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг є двостороннім, оскільки виконавець та замовник наділені як правами так і обов`язками. На виконавця покладено обов`язок надавати послугу і надано право на одержання відповідної плати. Замовник, у свою чергу, зобов`язаний оплатити послугу і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця. Тобто, оплата замовником проводиться за фактично надані послуги, якщо сторони не домовились про інше.

Таким чином, виходячи з предмета даного позову, до предмета доказування при вирішенні даного спору входить, зокрема, установлення обставин щодо фактичного надання позивачем охоронних послуг за договором, аналіз документів, поданих на підтвердження надання цих послуг, невиконання відповідачем зобов`язань зі сплати наданих позивачем послуг, у разі встановлення факту їх надання, умови проведення розрахунків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 10-ФО про надання охоронних послуг від 28.03.2017 позивачем, у січні 2021, були надані відповідачу послуги з охорони на суму 24 180 грн, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаним відповідачем без заперечень.

За приписами ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач доказів, які підтверджують оплату ним заборгованості перед позивачем за надані послуги за вищезазначений період не надав, доводів позивача не спростував, обставин які б виключили можливість задовольнити позовні вимоги суду не надав.

Таким чином, враховуючи положення договору щодо порядку оплати наданих послуг, узгодженого стонами в договорі, та керуючись приписами ст.612 ЦК України, суд визнає факт того, що відповідач прострочив виконання взятого на себе обов`язку з оплати наданих послуг за спірним договором.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг та факт порушення зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення 24 180 грн основного боргу.

Щодо вимог про стягнення 3 241,44 грн пені, 631,99 грн 3% річних та 1924,73 грн інфляційних нарахувань нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтями 546-551 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, відповідно до п.6.10.1. Договору, у випадку несвоєчасної и неповної оплати Виконавцю, відповідно до чинного законодавства України, нараховується та сплачується пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості на дату нарахування пені, за кожний день прострочення платежу. Пеня нараховується по дату повного виконання майнового зобов`язання за Договором.

З урахуванням наведеного сума пені заявленої позивачем до стягнення згідно поданого ним до позовної заяви розрахунку за період з 10.02.2021 по 24.12.2021 становить 3 241,44 грн.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. (п. 1.9 вказаної Постанови).

З огляду на наведене вище, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", суд провів перерахунок заявленої до стягнення суми пені і вважає вірним її нарахування за період з 10.02.2021 по 24.12.2021 в сумі 3 241,44 грн.

Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення пені в сумі 3 241,44 грн за період з 10.02.2021 по 24.12.2021 підлягає до задоволення у повному обсязі як обґрунтовано заявлена.

Розглянувши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд приймає його як правомірний та обґрунтований, а позовні вимоги в цій частині вважає такими, що доведені матеріалами справи та підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначених норм, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем здійснено нарахування 1 924,73 грн інфляційних втрат та 631,99 грн 3% річних за період з 10.02.2021 по 24.12.2021 на підставі положень ст. 625 ГПК України.

Судом перевірено подані сторонами розрахунки 3% річних та інфляційних втрат на предмет їх відповідності умовам договору та нормам законодавства України, а також здійснено власний їх перерахунок за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга" та встановлено, що вимоги позивача про їх стягнення з відповідача підлягають до задоволення у розмірі 1 924,73 грн інфляційних втрат та 631,99 грн 3% річних за період з 10.02.2021 по 24.12.2021 як обґрунтовано заявлені.

Розглянувши надані позивачем розрахунки інфляційних та 3% річних, суд приймає їх як правомірні та обґрунтовані, а позовні вимоги в цій частині вважає такими, що доведені матеріалами справи та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Фізичної-особи підприємця Шеремети Романа Петровича про примусове стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестван" 24 180 грн боргу за надані послуги, 3 241,44 грн пені, 631,99 грн 3% річних та 1924,73 грн інфляційних нарахувань як обґрунтовано заявлених та по суті не оспорених відповідачем.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестван" (вул Щирецька, 36, м. Львів, Львівська область, 79071 (юридична адреса); вул. Б.Лепкого, 22, смт. Гусятин, 48201 (фактична адреса), ) на користь Фізичної-особи підприємця Шеремети Романа Петровича ( АДРЕСА_1 (юридична) адреса); АДРЕСА_2 (фактична адреса), код ) - 24 180 (двадцять чотири тисячі сто вісімдесят) грн боргу за надані послуги, 3 241 (три тисячі двісті сорок одну) грн 44 коп. пені, 631 (шістсот тридцять одну) грн 99 коп. 3% річних, 1924 (одну тисячу дев`ятсот двадцять чотири) грн 73 коп. інфляційних нарахувань та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 22.03.2022

Суддя Н.М. Бурда