ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2022 Справа № 914/3947/21

Господарський суд Львівської області в складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Пришляк М.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Кукульника Віктора Васильовича, смт. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатська область,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Галайко Христини Андріївни, с. Зимна Вода, Пустомитівський район, Львівьська область,

про стягнення 40 358,52 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 року на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Кукульника Віктора Васильовича до Фізичної особи - підприємця Галайко Христини Андріївни про стягнення 40 358,52 грн.

Ухвалою від 24.12.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач подав клопотання вх. №5803/22 від 10.03.2022 про слухання справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, судом 11.04.2022 прийнято рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

Спір між сторонами виник внаслідок невиконання, відповідачем зобов`язання по договору про надання транспортно-експедиційних послуг. Так, позивач стверджує, що ним надано відповідачу транспортно-експедиційні послуги та виконано перевезення вантажу за маршрутом с. Тартак (Кам`янка-Бузький район, Львівська область) - м. Сарно (Італія) відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної.

Оригінали документів, необхідні для здійснення оплати, 21.10.2021 були надіслані відповідачу рекомендованим листом №030 з описом вкладення та отримані останнім 28.10.2021. Однак ні станом на закінчення строку оплати - 15.11.2021, ні станом на дату подання позовної заяви відповідачем не оплачено 40 358,52 грн. Відповідно, позивач просить стягнути вказану суму з відповідача в судовому порядку.

Позиція відповідача

Відповідач, обізнаний про дане судове провадження, відзиву на позовну заяву не подав, обставини, наведені у позовній заяві, не спростував, доказів сплати боргу не надав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

12.06.2020 року Фізична особа - підприємець Кукульник Віктор Васильович як перевізник і Фізична особа - підприємець Галайко Христина Андріївна як експедитор уклали договір про надання транспортно-експедиційних послуг у формі заявки № КТ20-00298.

Відповідно до даного договору-заявки перевезення має бути здійснено по маршруту м. Камянка- Бузька - м. Сарно з наступними умовами:

автомобіль - марка - Вольво НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ,

найменування вантажу - піддони, вага - 20 т / 0 куб. м.,

дата та час завантаження - 16.06.2020, 09:00,

адреса завантаження - м. Кам`янка-Бузька, с. Тартак, І. Франка, 4

адреса замитнення - на місці,

погранрперехід - Ужгород,

адреса розмитнення - Словенія, Partzanska cesta 107, 6210 Sezana

адреса розвантаження - via Sarno-Striano, Sarno (SA), 84087, Італія, SED WOOD LEGNAMI DI ROSSA GIUSEPPE,

дата та час розвантаження - 22.06.2020,

вартість перевезення та форма оплати - 1 350,00 євро по курсу НБУ на день розвантаження, 12 банківських днів по отриманню оригіналів.

Як вбачається з CMR А № 485585, 16.06.2020 у с. Тартак завантажено товар - піддони дерев`яні, вагою 16 500,00 кг., 678 місць.

Згідно з даними CMR відправником є Приватне підприємство «Львів-ПАК», перевізником - ФОП Віктор Кукульник, одержувачем - SED WOOD LEGNAMI DI ROSSA GIUSEPPE, via Sarno-Striano (SA), 84087, Італія, місце розвантаження - Сарно, Італія.

Перевезення здійснюється автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_3 (п. 16).

Дана CMR містить штампи і підписи відправника (п. 22), перевізника (п. 23) та отримувача (п. 24).

Фізична особа - підприємець Кукульник Віктор Васильович і Фізична особа - підприємець Галайко Христина Андріївна підписали та скріпили печатками акт № 215 наданих транспортних послуг, місце складення смт. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатська область. Відповідно до акту сторонами визнано факт перевезення по договору-заявці № КТ20-00298 від 12.06.2020 року за маршрутом с. Тартак - м. Сарно автомобілем НОМЕР_4 , н/пр. НОМЕР_3 (до м/п «Ужгород» авто НОМЕР_1 ), вартістю 40 358,52 грн.

Відповідно до накладної №030 від 21.10.2021 відповідачу надіслано оригінали документів, які отримано останнім 28.10.2021.

ОЦІНКА СУДУ

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно з ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Даною статтею визначено істотні умовами договору транспортного експедирування, зокрема такими є відомості про сторони договору: для юридичних осіб-резидентів України - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для фізичних осіб-громадян України: прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Згідно з ст. 316 Господарського кодексу, договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Як встановлено судом, між сторонами був підписаний договір-заявка від 12.06.2020 № КТ20-00298 про надання транспортно-експедиційних послуг, за умовами якого позивач (перевізник, виконавець) надав відповідачу (замовник) транспортні послуги з міжнародного перевезення вантажу по маршруту с. Тартак (Камянка-Буський р-н, Львівська область) - м. Сарно (Італія).

Вартість послуг з перевезення, відповідно до вказаного договору-заявки, складає 1 350,00 євро. Факт надання зазначених послуг підтверджується актом наданих послуг від 23.06.2020 № 215, який підписаний сторонами без зауважень. Для оплати послуг наданих позивачем, відповідачу було виставлено рахунок на оплату від 23.06.2020 № 215.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до договору - заявки оплата за надані послуги проводиться протягом 12 банківських днів з після отримання оригіналів документів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивачем на адресу відповідача надсилався пакет документів, що підтверджує доставку вантажу вантажоодержувачу. Будь-яких зауважень, щодо якості наданих послуг чи їх строків, а також неналежності оформлення супровідних документів відповідачем на адресу позивача суду не надано. Однак відповідач у строки, встановлені договором оплату за надані послуги не здійснив. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 40 358,52 грн. (1 350,00 євро за крсом НБУ встановленим на день розвантаження).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 218 ГК України).

Згідно приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином саме особа, яка порушила зобов`язання має довести відсутність своєї вини у вказаному порушенні в силу вимог вищевказаних норм законодавства.

В той же час, відповідачем в порушення приписів ст.74 ГПК України не доведено, що ним ужито усіх заходів для недопущення господарського правопорушення (прострочення оплати заборгованості за договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.06.2020 № КТ20-00298).

Уклавши вказаний вище договір та отримавши від позивача послуги міжнародного перевезення вантажу, відповідачу було відомо про виникнення у нього обов`язку щодо оплати за надані позивачем послуги.

Невжиття відповідачем заходів, спрямованих на виконання свого зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг за своєю суттю є ухиленням від виконання господарського зобов`язання.

Разом з тим, в силу ст.ст. 6, 626 ЦК України, сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні (погоджені) умов договору. При цьому відносини, що виникли між сторонами засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

Відтак, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що невиконання зобов`язань за договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.06.2020 № КТ20-00298 спричинено навмисними діями відповідача фактично спрямованими на ухилення від виконання зобов`язання з оплати послуг міжнародного перевезення.

Дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано передбаченого договором та законом обов`язку щодо оплати за надані послуги перевезення, чим було порушено право позивача на одержання коштів. Відтак, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості за договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.06.2020 № КТ20-00298.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 40 358,52 грн. підлягають до задоволення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 270,00 грн.

Разом з тим, позивач подав документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та просив суд стягнути з відповідача 6 500,00 грн таких витрат та 3 000,00 грн. гонорару успіху.

Відповідно до ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем разом з позовною заявою подано докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

Надання фізичній особі-підприємцю Кукульнику Віктору Васильовичу професійної правничої допомоги підтверджується таким:

- договір про правову від 10.12.2021 укладеним між позивачем та Лозою Віктором Миколайовичем, відповідно до якого повірений зобов`язується від імені та за рахунок довірителя здійснити наступні дії: 1. Огляд, вивчення та попередню оцінку доказів за їх місцезнаходженням (3 год.); 2. Провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу (1 год.); 3. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву, здійснити арифметичні розрахунки (7 год.); 4. Вчинити інші юридичні дії необхідні для розгляду справи та її повного юридичного супроводу (4 год.);

- акт приймання - передачі наданих послуг від 14.12.2021;

- квитанція до прибуткового касового ордеру №05-12 від 14.12.2021;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВО №1027297;

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 2.1 договору про правову допомогу за здійснення дій, що визначені в п. 1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 6500,00 грн. При задоволенні позову повірений отримує премію (гонорар успіху) в сумі 3 000,00 грн.

В акті приймання - передачі наданих послуг від 10.03.2022 сторонами договору підтверджено, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято (отримано) юридичні послуги (правову допомогу) у формі:

1. Огляд, вивчення та попередня оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням - 3 год. 05 хв.;

2. Проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення проведення переговорів на предмет повернення боргу - 1 год.;

3. Підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду. Підготовка позовної заяви, проведення арифметичних розрахунків - 7 год.;

4. Вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу - 4 год.

Розглядаючи клопотання позивача, суд враховує положення ч. ч. 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається із наданих представником позивача документів, деталізовані послуги, надані позивачу в даній справі, відображені у акті приймання-передачі результатів наданої допомоги та у звіті про обсяг наданої професійної правничої допомоги від 14.12.2021.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 постанови).

Відповідно до обставин, зазначених вище, позивачем визначено загальний розмір 9 500,00 грн, що складається із гонорару успіху та послуг наданих згідно акту приймання передачі.

Враховуючи наведені вище нормативні положення та позиції Верховного суду, позивач має право включати в розмір витрат на правову допомогу гонорар успіху.

Щодо послуг, відображених в п.п.1 та 3 акта, то такі належать до одного і того ж виду адвокатських послуг, тому безпідставно їх виокремлювати. Враховуючи, що на ці послуги затрачено 10 год., що дорівнює 4 700 грн., та зазначаючи, що виокремлені послуги фактично відносяться до одного і того ж виду, то суд вважає що їх вартість доцільно зменшити наполовину - до 2 350,00 грн. Крім того в акті виконаних робіт зазначено про заходи досудового врегулювання спору та вчинення інших дій, однак жодного підтвердження проведення врегулювання спору та конкретизації інших дій для розгляду справи позивачем не надано, тому дані види послуг на об`єктивне переконання суду задоволенню не підлягають.

Аналізуючи розмір витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування позивачем у даній справі, з урахуванням наведених критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та у співвідношенні зі здійсненим адвокатом позивача обсягом і видами правової допомоги, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, а також з урахуванням наведених вище судом зауважень, суд доходить висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача, є судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 350,00 грн. (3 000,00 грн. - гонорару успіху та 2 350,00 грн. - витрат на правову допомогу).

Суд враховує позицію Об`єднаної Палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 73, 76-78, 86, 126,129, 236-241 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з відповідача - Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь позивача - Фізичної особи - підприємця Кукульника Віктора Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) 40 358,52 грн. заборгованості, 2 270,00 судового збору та 5 350,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.04.2022.

Суддя Горецька З.В.