ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. Справа№ 910/13252/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Державного концерну "Укроборонпром"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021

у справі № 910/13252/21 (суддя Бондаренко-Легких Г.)

винесену за результатом розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто"

про забезпечення позову

у справі 910/13252/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто"

до 1) Державного концерну "Укроборонпром",

2) Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант"

про визнання відсутності у відповідачів права до закінчення договору оренди нерухомого майна вимагати у позивача повернення нерухомого майна; зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачем нерухомим майном; визнання права позивача на підстави договору оренди нерухомого майна володіти та користуватися нерухомим майном; визнання наявності у позивача переважного права перед іншими особами на продовження на новий строк оренди нерухомого майна; визнання наявності у позивача права на продовження на новий строк договору оренди нерухомого майна

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Вжито наступні заходи забезпечення позову по справі №910/13252/21 до набрання рішенням Господарського суду міста Києва по справі законної сили: 2.1. Заборонено Державному підприємству "Науково-дослідний інститут "Квант" та/або Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь - яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників вчиняти будь - які дії, спрямовані на виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" із нежитлових приміщень водно - спортивної станції "Імпульс" загальною площею 231, 7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18,

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 18, літ. "В"; ідентифікаційний код: )

Боржники: 1) Державний концерн "Укроборонпром" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код: 37854297);

2) Державне підприємство "Науково-дослідний інститут "Квант" (03150, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 4; ідентифікаційний код: 14308138).

- 2.2. Заборонено Державному підприємству "Науково-дослідний інститут "Квант" та/або Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь-яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників обмежувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" (зокрема, посадовим та службовим особам, працівникам, представникам, відвідувачам ТОВ "Каштанове місто") доступ до нежитлових приміщень (перешкоджати у доступі) зазначеної водно - спортивної станції "Імпульс", загальною площею 231, 7 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 18, літ. "В"; ідентифікаційний код: )

Боржники: 1) Державний концерн "Укроборонпром" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код: 37854297);

2) Державне підприємство "Науково-дослідний інститут "Квант" (03150, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 4; ідентифікаційний код: 14308138);

в іншій частині вимог заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачі вживають заходів щодо позбавлення позивача володіти та користуватися орендованим майном, а саме, надсилають вимоги щодо здійснення заходів до поверненням майна, при цьому ігнорують заяви позивача щодо продовження договору оренди. Вказане дійсно дає обґрунтовані підстави припускати можливість не продовження дії договору оренди та подальшої передачі орендованого майна третім особам із проведенням аукціону, що суттєво звузить можливість заявника щодо ефективного захисту своїх прав в межах одного судового провадження, з огляду на розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення спору, шляхом передачі орендованого майна в оренду іншим особам, які не беруть участь у даному спорі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Державний концерн "Укроборонпром" звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного концерну "Укроборонпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 про забезпечення позову, апеляційну скаргу Державного концерну "Укроборонпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 про забезпечення позову задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 про забезпечення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" про вжиття заходів забезпечення позову відмовити, судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто".

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає, що ані Концерном, ані ДП "НДІ "Квант" не вживалось жодних дій щодо виселення ТОВ "Каштанове місто" із займаних приміщень, як і не обмежувався будь-яким чином доступ (створювались перешкоди у доступі) працівникам ТОВ "Каштанове місто" до орендованих приміщень. В матеріалах справи наявний лист Концерну № UOP 4.5-5450 від 24.06.2021, адресований ДП "НДІ "Квант". Зміст даного листа полягає у реалізації покладених на Концерн завдань, зокрема, здійснення контролю за ефективним використанням і збереженням об`єктів державної власності, що є обов`язком Концерну, з метою приведення орендних відносин ДП "НДІ "Квант" та ТОВ "Каштанове місто" у відповідність до вимог чинного законодавства. Вказаних лист Концерну не є належним доказом прояву активної поведінки останнього (в рамках Договору), спрямованої на виселення або обмеження доступу орендарю до орендованих ним приміщень, а є проявом реалізованого права орендодавця.

На думку скаржника, оскаржувана ухвала базується виключно на припущеннях, які не мають під собою жодного правового або доказового обґрунтування.

Скаржник вважає, що між застосованим заходом забезпечення позову і предметом позову:

- відсутній правовий зв`язок між обраними способами захисту та вжитими заходами забезпечення;

- позивачем не доведено обґрунтованість припущень про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів останнього, з огляду на те, що відповідачами не вживались дії, спрямовані на фактичне виселення орендаря;

- забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо виселення та обмеження доступу є фактично задоволенням позовних вимог.

Скаржник зазначає про те, що заява від 21.09.2020 № 21/09-20-1, ані заява від 23.05.2021 № 23/05-21-1 не містять доказів направлення/отримання таких заяв ДП "НДІ "Квант", більш того, на заяву позивача від 20.05.2021 № 20/05-21-1 ДП "НДІ "Квант" надана відповідь листом від 21.05.2021 № 125-535, суть якої зводиться до наявності недоліків надісланої заяви та відсутності левової частки необхідних документів. Вказані недоліки так і не були усунуті ТОВ "Каштанове місто".

Також скаржник зазначає, що заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що у листі першого відповідача за № UOP 4.5-5450 від 24.06.2021, копія якого була долучена другим відповідачем до вимоги від 25.06.2021 за номером 125-636, у своєму листі Концерн вимагав від ДП "НДІ "Квант" до 30.06.2021 саме здійснити заходи щодо повернення у користування орендодавця нежилих приміщень водно-спортивної станції "Імпульс" площею 231,7 кв.м, що розміщені за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18, тобто у листі першого та другого відповідача, міститься пряме звернення до позивача з метою спонукати останнього передати орендоване ним майно орендодавцю у межах строку дії договору оренди і без жодних правових підстав для такого повернення. Таким чином, наявність у відповідачів наміру у протиправний спосіб позбавити позивача можливістю володіння і користування спірним майном прямо доводиться змістом вищевказаних листа та вимоги, що спростовує міркування першого відповідача, викладені ним у апеляційній скарзі, тому припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду є достатньо обгрунтованим наявними у справі доказами, що спростовує відповідні посилання першого відповідача.

Позивач зазначає про те, що він звернувся до суду не лише за захистом свого речового права володіння та користування майном на підставі діючого договору оренди, але й за захистом свого переважного права на продовження договору оренди.

На думку позивача необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі обґрунтована протиправними діяннями орендодавця та Концерну щодо вилучення у позивача нерухомого майна, яким він користується та володіє на законних підставах та щодо непродовження орендодавцем договору оренди у передбаченому законом порядку. Вчинення орендодавцем та Концерном таких діянь прямо вказує на достатню вірогідність вчинення подальших дій як щодо фізичного позбавлення позивача самого речового права на таке майно та щодо утруднення чи унеможливлення реалізації Товариством у подальшому переважного права на продовження договору оренди та відповідне відновлення володіння та користування майном на правах оренди. При цьому, вимоги позивача щодо забезпечення позову спів мірні позовним вимогам, оскільки стосуються виключно спірного нерухомого майна, законним володільцем та користувачем якого на підставі договору оренди є позивач, який також наділений та майновим правом на продовження такого володіння і користування і відповідним майновим інтересом у вигляді обґрунтованих правомірних очікувань на продовження договору оренди такого майна. Зокрема, позивач з метою забезпечення просить суд заборонити відповідачам вчинення ряду дій виключно щодо нерухомого майна - нежилих приміщень водно-спортивної станції "Імпульс" площею 231,7 кв.м, розміщених за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18. Вилучення у позивача майна до розгляду справи по суті суттєво ускладнить ефективних захист прав позивача, оскільки позивач буде змушений вживати додаткових заході щодо оскарження повернення орендованого майна у своє володіння.

Також позивач зазначає, що він не заявляв вимог про заборону виселення з орендованого майна, тому твердження скаржника, що це є фактичним задоволенням позовних вимог є необґрунтованим.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/13252/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2021 залишено без руху апеляційну скаргу Державного концерну "Укроборонпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 910/13252/21 на суму у розмірі 567,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного концерну "Укроборонпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21. Призначено справу № 910/13252/21 до розгляду у судовому засіданні 02.12.2021.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2021 та 14.12.2021 задоволено клопотання ТОВ "Каштанове місто" про відкладення розгляду справи. Відкладено розгляд апеляційної скарги Державного концерну "Укроборонпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 на 14.12.2021 та 12.01.2022, відповідно.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/13252/21 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 12.01.2022 підтримав заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 залишити без змін.

Представники першого та другого відповідачів у судовому засіданні 12.01.2022 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 про забезпечення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного концерну "Укроборонпром" (далі - перший відповідач) та до Державного підприємства "НДІ "Квант" (далі - другий відповідач) про визнання відсутності у відповідачів права до закінчення договору оренди нерухомого майна, вимагати у позивача повернення нерухомого майна; зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачу нерухомим майном; визнання права позивача на підставі договору оренди нерухомого майна володіти та користуватися нерухомим майном; визнання наявності у позивача переважного права перед іншими особами на продовження на новий строк оренди нерухомого майна; визнання наявності у позивача права на продовження на новий строк договору оренди нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.12.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) та позивачем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4771 (далі - договір), відповідно до якого 21.12.2009 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передало позивачу в строкове платне користування майно, а саме нежилі приміщення водно спортивної станції "Імпульс" площею 231,7 кв.м, що розміщено за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18, що перебуває на балансі другого відповідача.

В подальшому сторонами неодноразово продовжувались договірні відносини шляхом укладання договорів про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4771 від 21.12.2009.

27.11.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець), позивачем (орендар) та другим відповідачем (балансоутримувач) укладено договір № 4771/04 до Договору, відповідно до якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передав, а другий відповідач прийняв на себе права та обов`язки орендодавця та став стороною за Договором №4771 від 29.12.2009.

30.11.2015 між позивачем та другим відповідачем укладено договір №4771/05 про внесення змін та доповнень до Договору, яким продовжено строк договору на 2 р. 11 м., що діє з 23.10.2015 до 23.09.2018 включно. Після закінчення дії Договору, як зазначає позивач, він продовжував користуватися майном та належним чином сплачував орендну плату.

Позивач стверджує, що 24.02.2020 між ним та другим відповідачем укладено договір №4771/06 про внесення змін до Договору, яким строк оренди був продовжений до 24.08.2021 включно.

25.06.2021 другим відповідачем до позивача надіслана вимога, у якій другий відповідач посилався на лист UOP 4.5-5450 від 24.06.2021 першого відповідача, в якому останній вимагав у позивача до 30.06.2021 повернути відповідачу-2 орендоване майно.

У зв`язку з викладеним позивач просить:

1) Визнати відсутність у Державного концерну "Укроборонпром", ДП "НДІ "Квант" права до закінчення дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4771 від 21.12.2009 вимагати у ТОВ "Каштанове місто" повернення нерухомого майна - нежилих приміщень водно спортивної станції "Імпульс" площею 231,7 кв.м, що розміщене за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18;

2) Зобов`язати Державний концерн "Укроборонпром", ДП "НДІ "Квант" усунути перешкоди у користуванні ТОВ "Каштанове місто" нерухомим майном - нежилими приміщеннями водно спортивної станції "Імпульс" площею 231,7 кв.м, що розміщене за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18;

3) Визнати право ТОВ "Каштанове місто" на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4771 від 21.12.2009 володіти та користуватися нерухомим майном - нежилими приміщеннями водно спортивної станції "Імпульс" площею 231,7 кв.м, що розміщене за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18;

4) Визнати наявність у ТОВ "Каштанове місто" переважного права перед іншими особами на продовження на новий строк договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4771 від 21.12.2009 щодо нерухомого майна - нежилих приміщень водно спортивної станції "Імпульс" площею 231,7 кв.м, що розміщене за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18;

5) Визнати наявність у ТОВ "Каштанове місто" права на продовження на новий строк договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4771 від 21.12.2009 щодо нерухомого майна - нежилих приміщень водно спортивної станції "Імпульс" площею 231,7 кв.м, що розміщене за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, 18, без проведення аукціону.

21.09.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- Заборонити Державному підприємству "науково - дослідний інститут "Квант", Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь-яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" із нежитлових приміщень водно-спортивної станції "Імпульс" загальною площею 231,7 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18, зокрема: заборонити Державному підприємству "Науково-дослідний інститут "Квант", Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь-яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників виселяти Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" із зазначеного нерухомого майна - нежитлових приміщень водно-спортивної станції "Імпульс" загальною площею 231,7 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18;

- Заборонити Державному підприємству "Науково-дослідний інститут "Квант", Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь-яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників обмежувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" (зокрема, посадовим та службовим особам, працівникам, представникам, відвідувачам ТОВ "Каштанове місто") доступ до нежитлових приміщень зазначеної водно-спортивної станції "Імпульс", загальною площею 231,7 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18.

Заява мотивована тим, що орендодавець та Концерн спільно та скоординовано вживають заходів щодо позбавлення позивача володіти та користуватися орендованим майном (надсилають вимоги щодо здійснення заходів до повернення майна), при цьому, ігнорування орендодавцем неодноразових заяв позивача щодо продовження договору оренди дає позивачу обґрунтовані підстави припускати можливість не продовження дії договору оренди та подальшої передачі орендованого майна третім особам із проведенням аукціону, що суттєво звузить можливість заявника щодо ефективного захисту своїх прав в межах одного судового провадження, з огляду на розширення кола відповідачів.

Отже, подана позивачем заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована ймовірністю істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту/поновлення порушених прав/інтересів позивача, у зв`язку з наявністю у відповідача можливості розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення спору, шляхом передачі орендованого майна в оренду іншим особам, які не беруть участь у даному спорі.

Дослідивши матеріали оскарження, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Як визначено статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія ефективності задоволення вимог позивача. Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Також, за приписами частини четвертої та одинадцятої статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, а при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто вжиття заходу забезпечення пов`язуються з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 та постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/5550/19.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

При цьому Суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини" (Kьbler v. Germany), заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Так, предметом позову у даній справі є вимоги про: визнання відсутності у відповідачів права до закінчення договору оренди нерухомого майна вимагати у позивача повернення нерухомого майна; зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачем нерухомим майном; визнання права позивача на підстави договору оренди нерухомого майна володіти та користуватися нерухомим майном; визнання наявності у позивача переважного права перед іншими особами на продовження на новий строк оренди нерухомого майна; визнання наявності у позивача права на продовження на новий строк договору оренди нерухомого майна.

25.06.2021 другим відповідачем до позивача надіслана вимога, у якій другий відповідач посилався на лист UOP 4.5-5450 від 24.06.2021 першого відповідача, в якому останній вимагав у позивача до 30.06.2021 повернути другому відповідачу орендоване майно.

Тобто, із матеріалів справи вбачається, що відповідачі вживають заходів щодо позбавлення позивача володіти та користуватися орендованим майном, а саме, надсилають вимоги щодо здійснення заходів до повернення майна, при цьому, ігнорують заяви позивача щодо продовження договору оренди. Вказане дійсно дає обґрунтовані підстави припускати можливість не продовження дії договору оренди та подальшої передачі орендованого майна третім особам із проведенням аукціону, що суттєво звузить можливість заявника щодо ефективного захисту своїх прав в межах одного судового провадження, з огляду на розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення спору, шляхом передачі орендованого майна в оренду іншим особам, які не беруть участь у даному спорі, що свідчить про те, що заявлені позивачем вимоги щодо заборони першому та другому відповідачу, в особі їх посадових осіб та працівників вчиняти дії спрямовані на виселення позивача із орендованого майна та спрямовані на обмеження доступу позивачу, його працівникам та відвідувачам до орендованого майна є пов`язаними з предметом спору у справі № 910/13252/21, співмірними з позовними вимогами та адекватними.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції здійснив оцінку наявних у матеріалах справи доказів, дійшов правильного висновку, що припущення позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Державному підприємству "Науково-дослідний інститут "Квант" та/або Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь-яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" із нежитлових приміщень водно - спортивної станції "Імпульс" загальною площею 231,7 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18 та заборони Державному підприємству "Науково-дослідний інститут "Квант" та/або Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь-яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників обмежувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" (зокрема, посадовим та службовим особам, працівникам, представникам, відвідувачам ТОВ "Каштанове місто") доступ до нежитлових приміщень (перешкоджати у доступі) зазначеної водно-спортивної станції "Імпульс", загальною площею 231,7 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, суд першої інстанції урахував зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову (який зазначено вище) та предметом позовної вимоги, співмірність вжитих заходів забезпечення позову і предмету позову, крім того, зазначені заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову не матиме наслідком порушення прав відповідача та не призведе до порушення балансу інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кюблер проти Німеччини" (заява №32715/06).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 10.12.2019 у справі №910/18739/16 та ін.).

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову у цій справі ускладнить/унеможливить поновлення прав та/або законних інтересів позивача у разі задоволення позову.

У зв`язку з цим вжиття відповідних заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану, тому відсутні підстави вважати, що права відповідача чи баланс інтересів будуть порушені.

З зазначеного вбачається, що ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що відповідає вимогам закону.

Отже, судом першої інстанції достеменно встановлено, а скаржником не спростовано, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони Державному підприємству "Науково-дослідний інститут "Квант" та/або Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь-яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" із нежитлових приміщень водно - спортивної станції "Імпульс" загальною площею 231,7 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18 та заборони Державному підприємству "Науково-дослідний інститут "Квант" та/або Державному концерну "Укроборонпром" в особі будь-яких їх органів, посадових осіб, працівників чи представників обмежувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" (зокрема, посадовим та службовим особам, працівникам, представникам, відвідувачам ТОВ "Каштанове місто") доступ до нежитлових приміщень (перешкоджати у доступі) зазначеної водно-спортивної станції "Імпульс", загальною площею 231,7 кв.м, яка розташована за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Труханівська, буд. 18, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів першого та другого відповідачів чи інших осіб, які не є учасниками справи, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду позову по суті, а в разі задоволення позову сприятимуть справедливому та ефективному захисту порушених прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Крім того, апеляційний господарський суд зазначає про те, що наведеною ухвалою про забезпечення позову повноваження відповідачів в частині контролю за використанням майна, переданого в оренду, у жодний спосіб не обмежується, оскільки доступ працівникам орендодавця до орендованого майна ніяким чином не заборонено та не обмежено, тобто імперативно встановлені права власника орендованого майна чи орендодавця, передбачені законом і догвоором оренди, наведеною ухвалою не порушуються.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду, здійснивши на основі співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду, встановивши існування обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, дійшла висновку про те, що вжиті господарським судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють такі правовідносини, та вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і обґрунтованим припущенням, що невжиття заходу може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду і такі заходи спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що вжиті заходи забезпечення позову є тимчасовими та не мають своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності товариства. Тобто вжиття таких заходів забезпечення позову спрямоване на запобігання імовірним порушенням прав позивача та забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи викладене вище, доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства.

З приводу решти доводів скаржника, викладених у скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржувана ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається у апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала прийнята відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного концерну "Укроборонпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 136, 137, 140, 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного концерну "Укроборонпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13252/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали оскарження справи № 910/13252/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.04.2022, у зв`язку із лікарняними та відпустками суддів та враховуючи Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 та Указ Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун