ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2022 Справа № 914/2738/21

місто Львів

За позовом: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Іваницької Марії Петрівни, м. Львів

про стягнення 37599,68 грн.

за зустрічним позовом: Фізичної особи - підприємця Іваницької Марії Петрівни, м. Львів

до відповідача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про визнання недійсним Договору оренди

Суддя Щигельська О.І.

Секретар судового засідання: Зарицька О.Р.

Представники сторін

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним): Галаджун М.Р. - представник;

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним): ФОП Іваницька М.П. - особисто, Гомзяк І.А. - адвокат, Кондратюк В.В. - адвокат.

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд».

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Іваницької Марії Петрівни про стягнення заборгованості в розмірі 37599,68 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Щигельській О.І.

Ухвалою суду від 13.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи № 914/2738/21 вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.

05.11.2021 в системі документообігу суду за вх.№26028/21 зареєстровано заяву відповідача про продовження строку на подачу документів.

Ухвалою суду від 09.11.2021 подальший розгляд справи №914/2738/21 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 06.12.2021; клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву - задоволено та встановлено відповідачу строк впродовж 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для надання суду відзиву на позовну заяву.

11.11.2021 в системі документообігу суду зареєстровано зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним Договору оренди №С-10407-16 від 30.12.2016 року.

Ухвалою суду від 12.11.2021 зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця Іваницької Марії Петрівни прийнято до розгляду; об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі №914/2738/21; підготовче засідання призначено на 06.12.2021.

Ухвалою суду від 06.12.2021 підготовче засідання відкладено на 20.12.2021, запропоновано позивачу - подати до суду належним чином засвідчені копії наказу управління комунальної власності від 22.12.2016 №27-А, розпорядження міського голови від 03.01.2017 №3-к.

07.12.2021 в системі документообігу суду за вх.№29386/21 зареєстровано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому позивачем за первісним позовом заявлено клопотання про застосування позовної давності.

В ході проведення підготовчого засідання 20.12.2021 відповідачем подано клопотання (в подальшому зареєстровано в канцелярії суду за вх.№30569/21 від 20.12.2021) про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 20.12.2021 підготовче засідання відкладено на 17.01.2022.

Призначене на 17.01.2022, підготовче засідання, не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Щигельської О.І., відтак ухвалою суду від 24.01.2022 підготовче засідання призначено на 10.02.2022.

10.02.2022 в системі документообігу суду зареєстровано клопотання відповідача за первісним позовом про подання доказів (вх.№4707/21) та заяву про подання документів, що підтверджують повноваження представника (вх.№4708/21).

Ухвалою суду від 10.02.2022 клопотання відповідача за первісним позовом про долучення доказів та клопотання позивача за первісним позовом про оголошення перерви в судовому засіданні задоволено.

В судовому засіданні 10.02.2022 оголошено перерву до 21.02.2022 року.

14.02.2022 за вх.№4089/22 в системі документообігу суду зареєстровано подану відповідачем відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

21.02.2022 року в системі документообігу суду зареєстровано клопотання УКВ ДЕР ЛМР про долучення документів до матеріалів справ (вх.№4709/22) та заперечення на відповідь на відзив (вх.№4710/22).

В судовому засіданні 21.02.2022 представником УКВ ДЕР ЛМР усно заявлено клопотання про поновлення строку на подання заперечень та долучення їх до матеріалів справи.

Щодо заявленого представницею УКВ ДЕР ЛМР клопотання про поновлення строку представник ФОП Іваницької М.П. не заперечував, щодо долучення заперечень до матеріалів справи залишив на розсуд суду. Протокольною ухвалою судом задоволено клопотання позивача, долучено до матеріалів справи наказ від 22.12.2016 №27-А, поновлено строк на подання заперечень на відповідь на відзив та долучено до матеріалів справи вказані заперечення.

В судовому засіданні 21.02.2022 сторонами повідомлено, що вони не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті відтак, ухвалою суду від 21.02.2022 закрито підготовче провадження у справі №914/2738/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.03.2022.

В судовому засіданні 28.03.2022 представниця позивача (за первісним позовом) позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просила первісний позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 28.03.2022 представник відповідача (за первісним позовом) проти задоволення первісного позову заперечив. Зустрічну позовну заяву підтримав повністю з мотивів, наведених у ній, просив її задовольнити.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

За первісним позовом

Аргументи позивача (УКВ ДЕР ЛМР)

30.12.2016 року між позивачем та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №С-10407-16, на виконання умов якого позивач здав відповідачу в користування приміщення загальною площею 5,2 м2, за адресою м. Львів, пр.. Червоної Калини, буд. 109. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань із оплати оренди у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 37599,68 грн, що зумовило звернення Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради з позовом про стягнення до суду.

Аргументи відповідача (ФОП Іваницька М.П.)

Відповідач заперечень та/або відзиву на первісну позовну заяву не подав.

За зустрічним позовом

Аргументи позивача (ФОП Іваницька М.П.)

У зустрічному позові ФОП Іваницька Марія Петрівна стверджує, що на момент укладення Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №С-10407-16 від 30.12.2016 року Управління не було власником такого майна, оскільки право власності на спірний об`єкт зареєстровано лише 27.11.2018 року, відтак спірний Договір на момент його укладення не відповідав вимогам передбаченим ст. 761 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» та ст. ст. 2-4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки орендодавець не мав відповідного обсягу правоздатності. Зазначене зумовило звернення до суду із зустрічним позовом про визнання вказаного договору недійсним.

Аргументи відповідача (УКВ ДЕР ЛМР)

У відзиві на зустрічну позовну заяву УКВ ДЕР ЛМР зазначає, що зустрічна позовна заява є безпідставною та заперечує проти її задоволення, оскільки Торгово-громадський центр 239-А на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова та зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.04.2004 року. 09.08.1999 року ЛОКП «БТІ та ЕО» було проведено державну реєстрацію права комунальної власності, видано реєстраційне посвідчення КММ № 007917 від 09.08.1999 року та внесено відповідний запис в реєстрову книгу.

Також відповідач за зустрічним позовом звертає увагу, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності. Таким чином, на переконання відповідача за зустрічним позовом, відсутність реєстрації на об`єкт нерухомого майна при передачі такого в оренду не може свідчити про відсутність права власності в орендодавця та бути підставою недійсності договору оренди.

Крім того вказано, що позивач просить визнати недійсним договір оренди, але не конкретизує, що саме на його думку є підставою недійсності такого договору, тобто які саме вимоги закону не було дотримано в момент укладення договору оренди(відсутня нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги).

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розпорядженням виконкому Львівської міської ради №21 від 03.01.1995 року затверджено акти державної приймальної комісії від 30.12.1994 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом блоків А, Б, В громадського торгового центру на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові, збудованих управлінням капітального будівництва міськвиконкому та зобов`язано управління капітального будівництва передати новозбудовані блоки А, Б, В торгового громадського центру житлово-експлуатаційній конторі № 114 Галицького району (на даний момент ЛКП «Під Зуброю»).

09.08.1999 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на торгово-громадський центр (корпус 239 А) на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення Серія КММ № 007917 від 09.08.1999 року.

05.04.2004 року торгово-громадський центр 239-А на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, реєстраційний номер 5360539, форма власності комунальна, підстава виникнення розпорядження виконкому Львівської міської ради №21 від 03.01.1995 року.

22.12.2016 року Наказом Департаменту економічної політики Управління комунальної власності №27-А «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на просп. Червоної Калини, 109» зобов`язано сектор оформлення договорів оренди відділу регулювання орендних відносин протягом 20-ти календарних днів від дня реєстрації наказу укласти договір оренди із фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною на нежитлові приміщення 1-ого поверху під індексом IIIа площею 5,2 кв.м за адресою: м. Львів просп. Червоної Калини, 109 для майстерні по ремонту одягу на термін 2 місяці.

30.12.2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (позивач за первісним позовом, орендодавець за договором) та Фізичною особою - підприємцем Іваницькою Марією Петрівною (відповідач за первісним позовом, орендар за договором) укладено Договір оренди №С-10407-16, за яким орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності від 22.12.2016 року №27-А, передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно (далі - об`єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛКП «Під Зуброю», (надалі балансоутримувач). Об`єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 109, загальною площею 5,2 м2. У тому числі: цоколь 0,00 кв.м., перший поверх 5,2 кв.м., напівпідвалу 0,00 кв.м., третій поверх 0,00 кв.м., другий поверх 0,00 кв.м., спільне користування 0,00 кв.м., з індексом приміщення 1-го поверху IIIа, відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР БТІ та ЕО» від 19.09.2011 року, інвентарний номер 1291 (п.1).

Відповідно до п. 2.1 Договору об`єкт оренди орендар буде використовувати для майстерні по ремонту одягу.

Пунктом 3.1. Договору сторони визначили, що приймання-передачу об`єкта оренди здійснюють орендар та балансоутримувач.

Згідно Акту приймання-передачі від 03.01.2017 року Львівським комунальним підприємством «Під Зуброю» передано нежитлові приміщення загальною площею: 52, кв.м. за адресою: м. Львів, пр.. Червоної Калини, 109, а Фізичною особою - підприємцем Іваницькою Марією Петрівною такі приміщення прийнято. Акт підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Термін договору оренди визначений на 2 місяці з « 30» грудня 2016 року до « 27» лютого 2017 року включно (п. 4.1).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п.4.8).

26.04.2018 року сторонами укладено Угоду №С-10407-16 (Д-18), якою внесено зміни до договору оренди №С-10407-16 від 30.12.2016 року. Зокрема п. 4.1 викладено в наступній редакції «Термін договору оренди визначений до 27 квітня 2021 року включно».

Інші пункти вищезазначеного Договору від 30.12.2016 року №С-10407-16 залишаються без змін і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання (п. 2 Угоди).

Розділом 5 Договору сторонами встановлено орендну плату та порядок розрахунків, зокрема відповідно до п. п. 5.1 - 5.2 розмір орендної плати за об`єкт оренди становить 2300,00 (дві тисячі триста гривень 00 копійок) без ПДВ за перший місяць оренди згідно із запропонованою переможцем конкурсу сумою. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік).

Договором встановлено, що орендну плату орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавця (п. 5.6).

З метою врегулювання відносин власності щодо нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №1240 від 16.11.2018 року вирішено зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлові приміщення які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова, є ізольованими, не належать до житлового фонду, не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними. Згідно Додатку до рішення Переліку нежитлових приміщень, в п. 1 зазначено приміщення за адресою пр. Червоної Калини, 109, перший поверх (будівля під літерою «А-3»), індекс IIIа, площа 5,2 кв.м., технічний паспорт №1291 від 26.12.2017 року.

З долученого до матеріалів справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що 21.11.2018 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1240, виданий 16.11.2018, видавник: Виконавчий комітет Львівської міської ради; листа регіонального відділення фонду державного майна, серія та номер: 03-13-05709, виданий 11.09.2018, видавник: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення, під ін.. IIIа (1й поверх) в будівлі під літ. «А-3», загальною площею 5,2 за адресою Львівська обл., м. Львів, проспект Червоної Калини, будинок 109, реєстраційний номер 101, форма власності комунальна, власник Львівська міська рада.

29.06.2020 року складено та підписано Акт приймання-передачі за яким орендарем - Фізичною особою - підприємцем Іваницькою Марією Петрівною здано, а Львівським комунальним підприємством «Під Зуброю» прийнято нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, під індексами: перший поверх - ІІІа, приміщення загальною площею 5,2 кв.м.

Позивач за первісним позовом вказує, що всупереч умовам укладеного Договору оренди, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав.

До матеріалів справи долучено Довідку №4-2302-27459 від 12.08.2021 з якої вбачається, що орендна плата за Договором вносилась невчасно та не в повному обсязі, відтак станом на 09.08.2021 у ФОП Іваницької М.П. виникла заборгованість в сумі 37599,68 грн.

Зазначене зумовило звернення УКВ ДЕР ЛМР до суду з позовною заявою про стягнення з ФОП Іваницької М.П. заборгованості з орендної плати за Договором № С-10407-16 від 30.12.2016 року в розмірі 37599,68 грн.

Відповідач - ФОП Іваницька М.П. в свою чергу стверджує, що спірний Договір на момент його укладення не відповідав вимогам передбаченим ст. 761 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» та ст. ст. 2-4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки орендодавець не мав відповідного обсягу правоздатності. Зазначене зумовило звернення до суду із зустрічним позовом про визнання вказаного договору недійсним.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №С-10407-16 від 30.12.2016 року.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (ст. 759 ЦК України).

Статтею 761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Положеннями п. 31 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Згідно з ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 "Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів", утвореним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради.

Основним завданням якого є управління комунальним майном міста Львова (нежитловими приміщеннями, будівлями) є здійснення повноважень орендодавця комунального майна; здійснення повноважень органу приватизації комунального майна; здійснення повноважень щодо формування та внесення змін до переліків майна комунальної власності (нежитлових приміщень, будівель) на підставі інформації, наданої балансоутримувачами комунального майна.

Відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору орендодавець передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею: 52, кв.м. за адресою: м. Львів, пр.. Червоної Калини, 109.

Стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного на момент укладення договору) визначає орендну плату та її індексацію істотною умовою договору оренди.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України). В матеріалах справи відсутні докази внесення змін у договір оренди.

Частиною 4 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі, незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно із вимогами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до умов Договору орендну плату орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавця (п. 5.6).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обов`язок сплати орендних платежів у орендаря наставав щомісяця 20 числа місяця, наступного за звітним.

Як вбачається з довідки №4-2302-27459 від 12.08.2021 орендна плата за Договором вносилась невчасно та не в повному обсязі. При цьому, за період з 01.04.2020-01.06.2020 орендна плата на період карантину не нараховувалась. Заборгованість ФОП Іваницької М.П. за цей період складає 37599,68 грн.

29.06.2020 року Фізичною особою - підприємцем Іваницькою Марією Петрівною здано, а Львівським комунальним підприємством «Під Зуброю» прийнято нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, під індексами: перший поверх - ІІІа, приміщення загальною площею 5,2 кв.м., що підтверджується Актом приймання-передачі.

Відтак відповідно до положень статті 795 Цивільного кодексу України з моменту підписання сторонами Акту договір найму припинено.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України та стаття 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Відповідно до частини 7 статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Таким чином, зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак лишилось невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/333/17 та від 19.03. 2019 у справі № 916/626/18.

Щодо вимоги ФОП Іваницької М.П. за зустрічною позовною заявою про визнання недійсним Договору оренди № С-10407-16 від 30.12.2016р., що укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною суд зазначає наступне.

За змістом статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочинів визначаються положеннями статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. ч. 1-3 та ч. ч. 5-6 ст. 203 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, наведеними правовими нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави за наявності яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин).

Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої вимоги тим, що на момент проведення конкурсу, укладання договору оренди у грудні 2016 відповідач не був власником майна. Оскільки як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірний об`єкт було зареєстровано лише 27.11.2018 року, тобто через майже два роки після укладання Договору оренди за № С-10407-16 від 30.12.2016. Відтак Договір оренди № С-10407-16 від 30.12.2016, станом на момент його укладення, не відповідав вимогам, передбаченим ст.761 ЦК України, ст.3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та статтям 2-4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки орендодавець не мав відповідного обсягу правоздатності.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 24 січня 2020 року № 910/10987/18.

Суд зазначає, що матеріали справи містять копію реєстраційного посвідчення Серія КММ № 007917 від 09.08.1999 року, з якого вбачається, що 09.08.1999 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на торгово-громадський центр (корпус 239 А) на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові.

Пізніше, 05.04.2004 торгово-громадський центр 239-А на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, реєстраційний номер 5360539, форма власності комунальна, підстава виникнення розпорядження виконкому Львівської міської ради №21 від 03.01.1995 року.

А також 21.11.2018 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення, під ін.. IIIа (1й поверх) в будівлі під літ. «А-3», загальною площею 5,2 за адресою Львівська обл., м. Львів, проспект Червоної Калини, будинок 109, реєстраційний номер 101, форма власності комунальна, власник Львівська міська рада.

Як зазначив Касаційний цивільний суд у постанові від 10.03.2021 р. у справі №201/8412/18, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлювати суд на момент його укладення. Тобто недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Також суд бере до уваги, що спірний Договір оренди припинений 29.06.2020 року, а нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, під індексами: перший поверх - ІІІа, приміщення загальною площею 5,2 кв.м., повернуто балансоутримувачу, що підтверджується Актом приймання-передачі.

Щодо посилання ФОП Іваницької М.П. на судову практику у справах №914/1159/18, №914/1158/18 суд зазначає, що таке не є коректним, оскільки приміщення які фігурували в зазначених спорах знаходилися в житловому будинку та належали до службових приміщень, призначених для забезпечення побутового обслуговування мешканців будинків.

В даній справі, нежитлове приміщення загальною площею 5,2 м2, за адресою м. Львів, пр. Червоної Калини, буд. 109, знаходиться в корпусі А-3 в громадському торговому центрі, який з 09.08.1990 р. належить на праві комунальної власності Львівській міській раді, що підтверджено матеріалами справи.

Крім того, варто зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Проте, у зустрічній позовній заяві не зазначено конкретні факти порушення майнових прав й інтересів, не доведено, що права та законні інтереси безпосередньо порушено оспорюваним договором і внаслідок визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено й відновлено.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав визнати недійсним Договір оренди № С-10407-16 від 30.12.2016р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню".

Суд зазначає, що відповідачка - ФОП Іваницька М.П. факт користування нежитловим приміщенням не спростувала, проти наявності заборгованості не заперечувала.

Відтак, судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо сплати орендної плати, а позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 37599,68 грн підлягає задоволенню.

Щодо заявленого УКВ ДЕР ЛМР клопотання про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки, судом встановлено, що позовна вимога за зустрічним позовом не підлягає задоволенню по суті, питання пропуску строків позовної давності судом не розглядається.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). Стандарт доказування «вірогідності доказів», який на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної особи - підприємця Іваницької Марії Петрівни про стягнення заборгованості в розмірі 37599,68 грн обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі, водночас вимоги зустрічного позову про визнання недійсним Договору оренди №С-10407-16 від 30.12.2016 року спростовані матеріалами справи, від такого у його задоволенні слід відмовити повністю, зважаючи на недоведеність.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір за розгляд первісного та зустрічного позовів слід покласти на відповідача в повному обсязі в порядку ч.1 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 180, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Іваницької Марії Петрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, Львівська обл., місто Львів, пл. Галицька, будинок 15; ідентифікаційний код 25558625) 37599,68 грн заборгованості та 2270, 00 грн судового збору.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано суддею 07.04.2022.

Суддя Щигельська О.І.