РІШЕННЯ

21 січня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/274/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни , АДРЕСА_1

до відповідача: Тернопільської міської ради, вул. Листопадова, буд.5, м. Тернопіль, 46001

про визнання недійсним акту Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року №7/51/183 "Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. "

За участі представників (перед видаленням суду до нарадчої кімнати):

Позивача: Адвокат Лисак Володимир Богданович, ордер на надання правової допомоги серія ТР №041697 від 16.09.2021; посвідчення адвоката України №474 від 18.01.2008 ;

Відповідача : Головний юрисконсульт Гулкевич Світлана Богданівна, посвідчення №829; посадова інструкція від 11.09.2020; розпорядження міського голови №151-к від 25.02.2011.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

Позивач - Суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа - підприємець Шкарупа Світлана Павлівна (інвалід другої групи пожиттєво) звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою б/н від 06.05.2021 (вх.№319 від 07.05.2021) до відповідача: Тернопільської міської ради, у якій просить суд про визнання недійсним акту Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року №7/51/183 "Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. ", який ущемлює право Шкарупи С.П. на першочергове укладення договору оренди землі, яке визначене ч.2ст.19 Закону України "Про оренду землі"; визнати право Шкарупи Світлани Павлівни на першочергове укладення договору оренди землі для обслуговування прийнятого до експлуатації об`єкта на строк до 50 років, яке визначене ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду землі" ; присудити Тернопільську міську раду до виконання обов`язку в натурі, а саме :- зобов`язати Тернопільську міську раду вирішити земельне питання Шкарупи С.П. з урахуванням вимог ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду землі" щодо її права, як добросовісного орендаря на першочергове укладання договору оренди землі на строк до 50 років для обслуговування прийнятого до експлуатації об`єкта, який визначений сертифікатом відповідності №ТП000553 від 03.03.2011, як : (окремий пусковий комплекс) зупинка громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2021 головуючим суддею у справі №921/274/21 визначено суддю Гевко В.Л.

Ухвалою від 20.05.2021 позовну заяву №б/н від 06.05.2021 (вх.№319 від 07.05.2021) судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.06.2021. У підготовчому судовому засіданні 15.06.2021 оголошувалась перерва до 24.06.2021, з метою встановлення повноважень представників позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У призначене судове засідання 24.06.2021 від позивача прибули представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте судом вказаних осіб не допущено до участі у справі, з підстав зазначених в ухвалі від 24.06.2021.

Позивачем через канцелярію суду подано заяву №б/н від 01.06.2021 (вх.№4589 від 01.06.2021) про уточнення позовних вимог, у якій з підстав, зазначених у вказаній заяві, позивачка просить суд:

пункт 1 позовної заяви змінити, пункт 2 позовної заяви не враховувати, пункт 3 позовної заяви змінити, пункт 4 позовної заяви, щодо звільнення Шкарупи С.П. від сплати судового збору, як інваліда другої групи пожиттєво, залишити без змін.

Суд розцінив вказану заяву як заяву якою позивачка фактично змінила предмет позовних вимог та прийняв її до розгляду.

Ухвалами суду, у порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче судове засідання та його розгляд продовжувався з підстав, зазначених в ухвалах.

У судовому засіданні 16.09.2021 судом протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.10.2021. У судовому засіданні 07.10.2021 суд розпочав розгляд справи по суті спочатку та заслухав вступне слово представника відповідача. У судових засіданнях по розгляду справи по суті судом, у відповідності до статті 216 ГПК України, неодноразово оголошувалась перерва, в останнє до 21.01.2022.

Присутній у судовому засіданні 21.01.2022 представник позивача позовні вимоги (із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог), підтримав, просить їх задовольнити. Представниця відповідача у призначеному судовому засіданні 21.01.2022 проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, у судовому засіданні 21.01.2022 вийшов у тривалу нарадчу кімнату для ухвалення рішення у справі. 24.01.2022 після виходу з нарадчої кімнати, судом оголошено скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивачки, викладена у позові.

У позовній заяві (№б/н від 06.05.2021 (вх.№319 від 07.05.2021) позивачка, серед іншого, позовні вимоги мотивує таким.

31.07.2009 року між Тернопільською міською радою (орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності Шкарупа С.П. (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до рішення Тернопільської міської ради №5/26/81 від 30.04.2009, яким затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки площею 0,0250 га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0114 га, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 0,0136 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 , суб`єкту підприємницької діяльності Шкарупа С.П .

На підставі укладеного Договору оренди, позивачкою - Шкарупою С.П. після отримання Дозволу виконання будівельних робіт щодо об`єкту «Будівництво зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» побудовано об`єкт торгівельно-побутового призначення» за адресою : АДРЕСА_2 , який зареєстровано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 13.09.2010 № 469-18/10» та після завершення будівництва на закінчений будівництвом об`єкт отримала від приймальної комісії акт готовності об`єкта до експлуатації від 22.02.2011 року №588, яким підтверджено, що об`єкт - зупинка громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, готовий до експлуатації.

Сертифікатом відповідності №ТП000553 від 03.03.2011 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта - зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації.

У відповідності до пункту 8, Договір оренди землі від 31.07.2009 року закінчився 30.04.2014 року. Тернопільська міська рада не прийняла рішення з запереченнями про поновлення договору оренди землі у місячний термін після закінчення договору оренди землі, як це встановлено ч.6 ст.33 Закону України Про оренду землі.

За відсутності рішення міської ради із запереченнями про поновлення договору оренди землі, земельна ділянка, кадастровий номер :08:014:0024 і після закінчення договору оренди землі 30.04.2014 року зареєстрована за орендарем Шкарупа С.П. , про що свідчить відомості «Витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку» № НВ- 018 від 16.08.2018 : «Відомості про державну реєстрацію землі - Дата державної реєстрації земельної ділянки 04.02.2010 року; Відомості про оренду, суборенду - Орендар. Прізвище, ім`я по батькові - СПД Шкарупа Світлана Павлівна ».

Як вказує позивачка, за «мовчазної згоди» зі сторони Тернопільської міської ради, вона надалі і по сьогоднішній день, користується земельною ділянкою. Справно сплачує орендну плату, про що свідчить довідка Головного управління ДПС у Тернопільській області № 3298 від 12.02.2021, у якій зазначено, що: «ФОП Шкарупа Світлана Павлівна (рнокпп- НОМЕР_1 ) на підставі ст. 288 Податкового кодексу України, сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою у АДРЕСА_2 площею 0.025 га згідно рішення міської ради від 12.07.2013 р № 6/35/14 та додаткової угоди до договору оренди укладеної з Тернопільською міською радою № 2399 від 05.03.2014 місячна сума орендної плати за землю в 2020 році становила 442,75 грн. Станом на 09.02.2021 р. заборгованості по орендній платі за землю немає».

Також позивачка зазначає, що на підставі виданого їй сертифіката відповідності №000553 від 03.03.2011 року, який згідно Закону України «Про планування і забудову територій», ст.30-1. ч.10 є підставою для функціонування визначено в сертифікаті відповідності об`єкта, Шкарупа С.П. по сьогоднішній день користується своїм набутим правом: експлуатую прийнятий до експлуатації об`єкт - займається в ньому підприємницькою діяльністю про, що свідчать видані їй Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, на підставах визначених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», ст. 15. ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, реєстраційний № 2100371 та № 2100338, термін дії ліцензій з 16 березня 2021року по 16 березня 2022 року, місце здійснення торгівлі - АДРЕСА_2 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На звернення позивачки до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо виконання Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №607/1170/19 - повторно розглянути заяву Шкарупи С.П. від 14.12.2018 щодо її права як добросовісного орендаря на першочергове укладання договору оренди землі на строк до 50 років для обслуговування прийнятого до експлуатації об`єкта, який визначений сертифікатом для обслуговування прийнятого до експлуатації об`єкта, який визначений сертифікатом відповідності№ТП000553 від 03.03.2011, як: (окремий пусковий комплекс) зупинка громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торгівельно-побутового призначення», їй було відмовлено в наданні земельної ділянки площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 ».

23.02.2021 Шкарупа С.П. звернулась до Тернопільської міської ради із заявою про розгляд на сесії питання щодо Виконання Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 607/1170/19 та повторно розглянути її заяву Шкарупи С.П. від 14.12.2018 року та у відповідності до вимог ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду землі" вирішити земельне питання Шкарупи С.П. щодо її права як добросовісного орендаря на першочергове укладання договору оренди землі на строк до 50 років для обслуговування прийнятого до експлуатації об`єкта, який визначений сертифікатом відповідності №ТП000553 від 03.03.2011, як: (окремий пусковий комплекс) зупинка громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торгівельно-побутового призначення».

Згідно отриманого позивачкою повідомлення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 5602-ф від 26.03.2021 року, наданого Шкарупі С.П. прийнято рішення міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 про відмову Шкарупі Світлані Павлівні в наданні земельної ділянки площею 0, 0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 ».

При цьому Шкарупа С.П. вважає рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 незаконним, бо воно прийнято за межами процедури встановленої законом, не обґрунтоване доказами, що нею порушено умови договору оренди землі, не відповідає законам, які є його правовою підставою прийняття, та порушує право позивачки, яке визначене ч.2. ст. 19 Закону України Про оренду землі: «Після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію добросовісний орендар земельної ділянки, наданої для потреб будівництва та обслуговування відповідного об`єкта, має право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі».

З огляду на зазначене позивачка вважає, що нею виконано всі вимоги, визначені пунктами 1,15 договору оренди землі, а тому на відведеній Тернопільською міською радою для будівництва земельній ділянці, було збудовано об`єкт - зупинку громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення, який у порядку встановленому Законом України "Про планування і забудову територій" прийнятий до експлуатації, про що свідчить зареєстрований Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 03.03.2011 року сертифікат відповідності № ТП 000553, тому вважає що вона, як добросовісний орендар, набула визначене Законом України Про оренду землі, ст. 19.ч.2 право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі.

На підставі зазначеного, Шкарупа С.П. звернулась до господарського суду із позовною вимогою (із врахуванням заяви №б/н від 01.06.2021 (вх.№4589 від 01.06.2021 про уточнення позовних вимог)) про :

- визнання повністю недійсним акту Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. », що суперечить законодавству, ущемлює права і інтереси Шкарупи Світлани Павлівни , які визначені частиною 2. статті 19 Закону України "Про оренду землі";

- зобов`язання Тернопільську міську раду у відповідності до приписів чинного законодавства розглянути у встановленому законом порядку заяву Шкарупи Світлани Павлівни від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2, статті 19 Закону України "Про оренду землі".

2.2. Правова позиція відповідача, викладена у відзиві на позовну заяву.

У поданому відзиві на позов (б/н, б/д (вх. № 4696 від 04.06.2021) відповідач позовні вимоги не визнає, при цьому зазначає, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту своїх прав та не надала належних та допустимих доказів, які би свідчили про протиправну поведінку відповідача у цьому спорі.

У позовній заяві позивач стверджує та визнає, що договір оренди землі від 31.07.2009, який було укладено між орендодавцем Тернопільською міською радою та орендарем СПД Шкарупою С.П. на підставі рішення Тернопільської міської ради від 30.04.2009 № 5/26/81, терміном на п`ять років - з 30.04.2009 по 30.04.2014, припинив свою дію з 31.04.2014, у зв`язку із закінчення строку на який його було укладено. Отже, орендні відносини між Тернопільською міською радою та позивачем щодо земельної ділянки загальною площею 250, 00 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 припинилися з 31.04.2014.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. » зазначає, що рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. » з метою виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 607/1170/19 за позовом Шкарупи С.П. до Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Зазначеним рішенням суду позовні вимоги задоволено частково та зобов`язано Тернопільську міську раду повторно розглянути заяву Шкарупи С.П. від 14.12.2018 у відповідності до вимог чинного законодавства, при цьому судом у мотивувальній частині рішення вказано, що способом волевиявлення ради яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесією ради.

Відповідно до ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Щодо можливості присутності позивачки на пленарному засіданні сесії Тернопільської міської ради, на якому прийнято рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 №7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. », то зазначає, що запрошення фізичних осіб відбувається виключно на підставі заяви особи про намір брати участь у засіданні. Однак, відповідно до п.16 ст.46 Регламенту Тернопільської міської ради VIII скликання (затв. рішенням Тернопільської міської ради від 18.11.2020 №8/1/13 у зв`язку із запровадженими протиепідемічними заходами на території Тернопільської міської територіальної громади, з метою запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19, пленарні засідання міської ради проводяться за відсутності представників громадськості, виключно у складі міського голови, депутатів міської ради, доповідачів, старост, представників управління організаційно-виконавчої роботи, управління правового забезпечення, відділу зв`язків з громадськістю та засобами масової інформації, відділу діджиталізації та програмування.

Таким чином на думку відповідача, Тернопільська міська рада приймаючи рішення від 26.06.2020 №7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. » діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. Відповідно і рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. » не порушує прав позивача, оскільки його прийняття зумовлене необхідністю виконати судове рішення у справі № 607/1170/19 за позовом Шкарупи С.П .

Щодо позовної вимоги про присудження Тернопільській міській раді до виконання обов`язку в натурі, а саме вирішити земельне питання Шкарупи С.П. з урахуванням вимог ч.2.ст.19 Закону України «Про оренду землі» щодо її права, як добросовісного орендаря на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років, відповідач вважає також безпідставною, з огляду на таке.

Примусове виконання обов`язку в натурі в основному застосовується на практиці як спосіб судового захисту у випадках невиконання договірних відносин. Такий спосіб захисту дозволяє кредиторам у зобов`язаннях забезпечити повне або часткове отримання результату, заради якого укладався договір, та застосовується в тому випадку, якщо контрагент був зобов`язаний вчинити дії, але відмовився або ухиляється від їх виконання. Доволі часто на практиці поставлена постачальником продукція з певних причин не приймається замовником, внаслідок чого порушуються права та інтереси постачальника, яким докладено зусиль та здійснено витрати щодо виконання зобов`язання. Таким чином, ефективним способом захисту може бути зобов`язання прийняти визначений у договорі обсяг продукції, за визначеною в ньому ціною.

Договірні зобов`язальні відносини між позивачем та Тернопільською міською радою відсутні.

Обираючи спосіб захисту, який полягає у зобов`язанні до вчинення дій, позивач повинен довести, що у відповідача в силу певних підстав (такі підстави повинні бути зумовлені нормами законів та відповідними діями позивача), виник обов`язок вчинити ці дії, проте відповідач ухиляється від виконання цього обов`язку у добровільному порядку.

Позивач звернулася із зверненням до Тернопільської міської ради від 23.02.2021 року щодо повторного розгляду її заяви від 14.12.2018 з метою виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 607/1170/19 за позовом Шкарупи С.П. до Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Тернопільська міська рада за результатами розгляду цього звернення надала позивачу відповідь № 5602-Ф, у якій повідомила, що зазначене рішення суду виконано та прийнято рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. ». Факт отримання відповіді позивачем не заперечується. Інших звернень Тернопільська міська рада не отримувала.

Позивач на надав доказів звернення із заявою до Тернопільської міської ради, яка у встановленому законом порядку не була розглянута. Отже, в Тернопільської міської ради не виникло обов`язку відповідно до норм чинного законодавства щодо розгляду певного звернення позивачу, що свідчить про відсутність порушеного права позивача.

На підставі зазначеного, відповідач просить суд в задоволені позовних вимог відмовити.

2.3. Правова позиція позивачки, викладена у запереченні.

У наданому суду запереченні (вх№5696 від 07.07.2021) позивачка, вважає доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву такими, що не заслуговують на увагу, бо судовим рішенням було зобов`язано Тернопільську міську раду розглянути заяву Шкарупи С.П. від 14.12.2018 року у відповідності до вимог чинного законодавства та у порядку статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду землі".

Також, вважає, що посилання відповідача на висновок Верховного Суду у справі № 921/7464//19 не заслуговує на увагу, бо позовними вимогами є визнання недійсним рішення від 26.06.2020 року №7/51/183 відповідача ; зобов`язання розглянути у встановленому законом порядку заяву Шкарупи Світлани Павлівни від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2, статті 19 Закону України Про оренду землі, а не визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від договору.

Крім того, позивачка розцінює доводи відповідача викладені у відзиві, які стосуються того, що "запрошення фізичних осіб відбувається виключно на підставі заяви особи про намір брати участь у засіданні", та що регламентом Тернопільської міської ради у зв`язку з пандемією можна відмінити права громадян, які визначені законом тому - «...пленарні засідання міської ради проводяться за відсутності представників громадськості...», такими, що заперечуються законом.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною другою статті 1 Закону України від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування залучають представників громадських організацій осіб з інвалідністю до підготовки рішень, що стосуються прав та інтересів осіб з інвалідністю.

Регламент Тернопільської міської ради з затвердженням протиепідемічних заходів - (акт нижчої юридичної сили ніж закон), не може відмінити закони, але може зобов`язати діяти з урахуванням вимог безпеки громадян, при цьому визначені законом права, не можуть бути припинені чи скасовані.

Враховуючи вище викладене, вважає, що оскаржуване рішення тернопільської міської ради є протиправними з точки зору незалучення позивача - інваліда другої групи (по життєво) до участі у процесі прийняття оскаржуваного рішення.

Щодо доводів відповідача які стосуються того, що позивач Шкарупа С.П. не є орендарем, бо «Договірні зобов`язальні відносини між позивачем та Тернопільською міською радою відсутні», позивачка таке заперечує із посиланням на Витяг Державного земельного кадастру про земельну ділянку» № НВ-018 від 16.08.2018 року.

Відзив відповідача не містить вказівки на незгоду з обставинами, якими обґрунтовані позовні вимоги, що після закінчення договору оренди землі держава Україна визнає Шкарупу С.П. орендарем, які викладені в позовній заяві, у такій редакції :

«За відсутності рішення міської ради з запереченнями про поновлення договору оренди землі, земельна ділянка, кадастровий номер :08:014:0024, і після закінчення договору оренди землі 30.04.2014 зареєстрована за орендарем Шкарупа С.П. , про що свідчать відомості «Витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку» № НВ- 018 від 16.08.2018 року: «Відомості про державну реєстрацію землі. - Дата державної реєстрації земельної ділянки 04.02.2010 року; Відомості про оренду, суборенду - Орендар. Прізвище, ім`я по батькові - СПД Шкарупа Світлана Павлівна ».

Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів як набуття, так і зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Законом України «Про Державний земельний кадастр» статтею 5 встановлено, що: « 3. Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.»

Постановою КМУ від 17 жовтня 2012 р. № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» постановлено, що: 6. До повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та державних кадастрових реєстраторів його територіальних органів (у тому числі таких, що провадять свою діяльність на районному (міському) рівні, в мм. Києві та Севастополі) належать: 3) здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації;

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Таким чином, відповідач не подав в суд з відзивом доказів, що державна реєстрація землі за орендарем Шкарупа С.П. скасована, а після закінчення договору оренди землі 31.04.2014 року у відповідача наступили обов`язки, які визначені Конституцією та законами України.

2.4. Розгляд заяви про уточнення позовних вимог.

Позивачем через канцелярію суду подано заяву №б/н від 01.06.2021 (вх.№4589 від 01.06.2021) про уточнення позовних вимог, у якій з підстав, зазначених у вказаній заяві, просить суд :

Пункт 1 позовної заяви змінити, пункт 2 позовної заяви не враховувати, пункт 3 позовної заяви змінити, пункт 4 позовної заяви, щодо звільнення Шкарупи С.П. від сплати судового збору, як інваліда другої групи по життєво, залишити без змін.

Суд, розглянувши та надавши оцінку поданій позивачем заяві (вх.№4589 від 01.06.2021) про уточнення позовних вимог, задовольнив її та протокольною ухвалою прийняв до розгляду з підстав, зазначених в ухвалі 25.06.2021 та постановив подальший розгляд справи №921/274/21 здійснювати з її урахуванням із таким предметом позовних вимог:

1. Визнати повністю недійсним акт Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. », що суперечить законодавству, ущемлює права і інтереси Шкарупи Світлани Павлівни , які визначені частиною 2. статті 19 Закону України "Про оренду землі";

2. Зобов`язати Тернопільську міську раду у відповідності до приписів чинного законодавства розглянути у встановленому законом порядку заяву Шкарупи Світлани Павлівни від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду землі".

3. Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

Фактичні обставини встановлені судом. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

3.1. Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

У відповідності до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із змісту статей з 76 по 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктом "а" ч. 1 ст.12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до ч. 1ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

У Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено загальну компетенцію сільських, селищних, міських рад - сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. У ч.2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про оренду землі» після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію добросовісний орендар земельної ділянки, наданої для потреб будівництва та обслуговування відповідного об`єкта, має право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Приписами статті 763 ЦК України встановлено, що Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору.

Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Згідно статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч.2 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Статтею 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ч.2 ст.134 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). У ст.8 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Згідно п.34 ст.26, п.2 ст.77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Із змісту статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.

3.2. Фактичні обставини встановлені судом.

Розглянувши матеріали справи № 921/274/21, доводи позивачки та заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

30.04.2009 Рішенням Ради від №5/26/81 суб`єкту підприємницької діяльності Шкарупі Світлані Павлівні затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки, площею 0,0250 га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 0,0114 га, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,0136 га, для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту "вул.Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою: АДРЕСА_2 та надано в оренду позивачу земельну ділянку (п.4 рішення).

31.07.2009 між Тернопільською міською радою (орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності Шкарупа С.П. (орендар) було укладено договір оренди землі від 30.04.2009, відповідно до рішення Тернопільської міської ради №5/26/81, яким затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки площею 0,0250 га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0114 га, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 0,0136 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 , суб`єкту підприємницької діяльності Шкарупа С.П .

Згідно з пунктом 8 Договору вказаний договір укладено терміном на п`ять років, а саме з 30.04.2009 по 30.04.2014, та встановлено можливість поновлення договору оренди на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір оренди було зареєстровано в Книзі записів засвідчення факту реєстрації 19.11.2009 за № 3759 та у Тернопільській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.02.2010 за №29.

Факт передачі земельної ділянки в користування за договором оренди підтверджено актом приймання-передачі земельної ділянки від 19.11.2009.

Пунктом 15 Договору встановлено, що: «Земельна ділянка передається для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту, вул. Протасевича з об`єктом торгівельно-побутового призначення.»

Пункт 30 Договору встановлені: «Права орендаря. 30.1. Орендар має право: а) самостійно визначати напрямок своєї господарської діяльності, визначеного у пунктах 1,15 та умов договору; б) одержувати продукцію та доходи; в) приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди;

Пунктом 31 Договору встановлено, що: Орендар зобов`язаний, а) використовувати орендовану земельну ділянку відповідно до цільового призначення, визначеного у п. 1, 15 цього Договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі. б) зміну цільового або функціонального призначення орендованої земельної ділянки проводити згідно з чинним законодавством; в) відповідно до п. 9, 11 цього договору своєчасно вносити орендну плату; г) у разі відчуження будівель або їх частин, розташованих на орендованій земельній ділянці, орендар зобов`язаний повідомити про це орендодавця у 10-ти денний термін з дня відчуження і повідомити нового власника про обов`язковість оформлення права користування на землю. До посвідчення орендодавцем прав третіх осіб на користування земельною ділянкою орендна плата справляється орендарем у повному обсязі; д) самостійно провести визначення конкретного розміру орендної плати з врахуванням встановленого відповідно до чинного законодавства коефіцієнта індексації грошової оцінки землі; е) освоїти земельну ділянку у термін 12 місяців, або у терміни, встановлені будівельними нормами і правилами для такого роду об`єктів. є) у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору земельної ділянки, подати копію договору оренди в органи державної податкової служби; ж) відшкодувати допущені втрати які виникли з моменту прийняття рішення міської ради про надання земельної ділянки до моменту реєстрації даного договору, в розмірі орендної плати. з) самостійно проводити розрахунок розміру орендної плати при зміні ставок орендної плати, або грошової оцінки земель міста. и) погоджувати з орендодавцем розрахунок розміру орендної плати при зміні ставок орендної плати, або грошової оцінки земель міста.

На підставі укладеного Договору оренди, позивачкою - Шкарупою С.П. після отримання Дозволу виконання будівельних робіт щодо об`єкту «Будівництво зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» побудовано об`єкт торгівельно-побутового призначення» за адресою: АДРЕСА_2 , який зареєстровано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 13.09.2010 № 469-18/10» та після завершення будівництва на закінчений будівництвом об`єкт отримано від приймальної комісії Акт готовності об`єкта до експлуатації від 22.02.2011 № 588, яким підтверджено, що об`єкт - зупинка громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, готовий до експлуатації.

Сертифікатом відповідності №ТП000553 від 03.03.2011 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта - зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації.

Додатковою угодою від 02.02.2014, зареєстрованою в Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі 05.03.2014 за №2399, сторони погодились внести зміни до договору оренди в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2014 та в частині розміру орендної плати, виклавши пункти 5 та 9 договору оренди в новій редакції.

31.03.2014 ФОП Шкарупа С.П. звернулася до відділу Тернопільської міської ради "Єдиний дозвільний центр" із заявою (форма №6 для фізичних осіб) про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,025 га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно поданої заяви від 31.03.2014 ФОП Шкарупа С.П. просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації на ту ж земельну ділянку, що знаходилася у неї в користуванні, площею 250 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 " з об`єктом торгівельно-побутового призначення.

Листом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.04.2014 №903/08 підприємця повідомлено про те, що її звернення від 31.03.2014 розглянуто і виконавчим комітетом підготовлено проект рішення міської ради "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га за адресою: АДРЕСА_2 ФОП Шкарупі С.П. " для відповідних погоджень та розгляду на сесії міської ради у встановленому законодавством порядку та зазначено, що про результат надання адміністративної послуги підприємця буде повідомлено адміністратором Центру надання адміністративних послуг.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19.11.2014 №1185 доручено Управлінню житлово-комунального господарства, благоустрою та екології, містобудування, архітектури та кадастру, відділу земельних ресурсів організувати та провести роботи по демонтажу тимчасових споруд, які влаштовані без документів, що посвідчують право користування землею (згідно з додатком до рішення - Перелік об`єктів, які підлягають демонтажу) серед інших, зазначено ФОП Шкарупа С.П. , об`єкт: тимчасова споруда "Христя", розташована по АДРЕСА_2 ).

28.11.2014 сесією Тернопільської міської ради прийнято рішення №6/53/152 про відмову ФОП Шкарупі С. П. у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0250 га за адресою: АДРЕСА_2 , для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення (п.1 рішення); припинено право користування зазначеною земельною ділянкою (п.2 рішення) та зобов`язано підприємця в 20-денний термін з дня прийняття рішення повернути земельну ділянку (п.3 рішення). Дане рішення Ради є чинним.

18.10.2016 позивач звернувся до орендодавця із заявою про поновлення договору оренди, долучивши проект додаткової угоди, графічні матеріали на земельну ділянку, довідку від 12.10.2016 за №35114/13-05 Державної фіскальної служби у Тернопільській області про відсутність заборгованості по орендній платі, інші документи згідно з переліком.

У відповідь виконавчий комітет Тернопільської міської ради повідомив листом від 02.11.2016 №10276/08 про закінчення терміну дії договору оренди 30.04.2014 та посилаючись на пункт 8 цього договору, вказав на відсутність правових підстав для підписання запропонованого проекту додаткової угоди.

Лист від 06.12.2017 Рада повідомила, що право користування спірною земельною ділянкою припинено на підставі рішення №6/53/152, а також зобов`язала орендаря у двадцятиденний термін з прийняття вказаного рішення, повернути земельну ділянку орендодавцеві. У зв`язку з цим Рада зазначала про необхідність виконання рішення №6/53/152 та вказувала на відсутність можливості укладення додаткової угоди до договору оренди.

12.12.2017 ФОП Шкарупа С. П. звернулася до Ради з листом про скасування рішення №6/53/152 як такого, що прийнято з порушенням вимог закону.

Листом від 05.01.2018 № 69/08 Рада повідомила позивачу про відсутність повноважень скасовувати свої власні рішення.

Як стверджує позивачка на час розгляду справи вона продовжує і надалі користуватися земельною ділянкою, справно сплачувати орендну плату, про що свідчить довідка Головного управління ДПС у Тернопільській області № 3298 від 12.02.2021, у якій зазначено, що: «ФОП Шкарупа Світлана Павлівна (рнокпп - НОМЕР_1 ), на підставі ст. 288 Податкового кодексу України, сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою у АДРЕСА_2 площею 0.025 га згідно рішення міської ради від 12.07.2013 № 6/35/14 та додаткової угоди до договору оренди, укладеної з Тернопільською міською радою № 2399 від 05.03.2014, місячна сума орендної плати за землю в 2020 році становила 442,75 грн. Станом на 09.02.2021 заборгованості по орендній платі за землю немає».

Також за твердженням позивачки, на підставі виданого їй сертифіката відповідності №000553 від 03.03.2011, який згідно Закону України «Про планування і забудову територій», ст.30-1. ч.10 є підставою для функціонування визначеного в сертифікаті відповідності об`єкта, Шкарупа С.П. по сьогоднішній день користується своїм набутим правом: експлуатує прийнятий до експлуатації об`єкт - займається в ньому підприємницькою діяльністю. Про зазначене свідчать, видані Шкарупі С.П. Головним управлінням ДПС у Тернопільській області та на підставах, визначених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, реєстраційний № 2100371 та № 2100338, термін дії ліцензій з 16 березня 2021 року по 16 березня 2022 року, місце здійснення торгівлі - АДРЕСА_2 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

23.02.2021 Шкарупа С.П. звернулась до Тернопільської міської ради із заявою про розгляд на сесії питання щодо Виконання Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 607/1170/19 та повторно розглянути її заяву Шкарупи С.П. від 14.12.2018 року і у відповідності до вимог ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду землі" вирішити земельне питання Шкарупи С.П. щодо її права як добросовісного орендаря на першочергове укладання договору оренди землі на строк до 50 років для обслуговування прийнятого до експлуатації об`єкта, який визначений сертифікатом відповідності №ТП000553 від 03.03.2011, як: (окремий пусковий комплекс) зупинка громадського транспорту «вул. Протасевича» з об`єктом торгівельно-побутового призначення».

Згідно отриманого позивачкою повідомлення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 5602-ф від 26.03.2021 року, наданого Шкарупі С.П. прийнято рішення міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 про відмову Шкарупі Світлані Павлівні в наданні земельної ділянки площею 0, 0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 ».

При цьому Шкарупа С.П. вважає рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 № 7/51/183 незаконним, так як воно прийняте за межами процедури встановленої законом, не обґрунтоване доказами, що нею порушено умови договору оренди землі, не відповідає законам, які є його правовою підставою прийняття, та порушує право позивачки, яке визначене ч.2. ст. 19 Закону України Про оренду землі: «Після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію добросовісний орендар земельної ділянки, наданої для потреб будівництва та обслуговування відповідного об`єкта, має право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі».

Слід зазначити, що позивачка неодноразово зверталась у суди з позовами, у яких у різний спосіб намагалась захистити своє право. Так, позивачка неодноразово робила спроби у судовому порядку поновити спірний договір оренди землі, а також визнати за собою право на спірну земельну ділянку та майно на ній збудоване.

Справа № 921/102/15-г/7

Так, у лютому 2015 року фізична особа - підприємець Шкарупа Світлана Павлівна звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради про визнання договору оренди землі від 31.07.2009, укладеного між Тернопільською міською радою та підприємцем таким, що є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах та про зобов`язання керівника Тернопільської міської ради, як органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі, в місячний строк укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 на тих самих умовах та на той самий строк.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач, як орендар, який належним чином виконував умови договору оренди землі від 31.07.2009 та має переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, 31.03.2014 звернулася до Тернопільської міської ради у відділ "Єдиний дозвільний центр" з відповідною заявою, однак відповіді за результатами розгляду вказаної заяви не отримала та обґрунтовано приписами статей 210, 640, 777, 792 Цивільного кодексу України, статей 93, 96, 124-126, 152 Земельного кодексу України, статті 33 Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.06.2015 у справі №921/102/15-г/7, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 позовні вимоги задоволено частково. Визнано договір оренди земельної ділянки від 31.07.2009, укладений Тернопільською міською радою та Суб`єктом підприємницької діяльності Шкарупою Світланою Павлівною поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. В решті позову відмовлено.

03.12.202015 постановою Вищого господарського суду України касаційну скаргу Тернопільської міської ради задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 у справі №921/102/15-г/7 Господарського суду Тернопільської області та рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.06.2015 у даній справі скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області. При цьому, суд касаційної інстанції у постанові дав наступні вказівки: попередні судові інстанції повинні дослідити, чи звертався позивач до відповідача саме із заявою про поновлення договору та укладення додаткової угоди, чи подавав текст додаткової угоди, чи оскаржував позивач відмову відповідача в поновленні договору оренди землі. Адже, предметом спору є не встановлення наявності чи відсутності переважного права позивача на поновлення договору, а встановлення факту наявності підстав для оренди спірної земельної ділянки позивачем.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 у справі № 921/102/15-г/7 позивачу у позові відмолено повністю. Постановою від 04.07.2016 Львівського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 у справі № 921/102/15-г/7 залишено без змін.

При цьому, у вказаних рішеннях по справі суди встановили ту обставину, що як вбачається з протоколу 48 сесії Тернопільської міської ради від 12.06.2014, рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га за адресою АДРЕСА_2 фізичній особі-підприємцю Шкарупі Світлані Павлівни не прийнято, а рішенням Тернопільської міської ради від 28.11.2014 вирішено відмовити ФОП Шкарупі С.П. в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення. За таких обставин, з аналізу вищенаведених рішень, прийнятих відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 31.03.2014, та матеріалів справи вбачається, що 31.03.2014 позивач (орендар) звертався до орендодавця не з проектом додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення в порядку ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а з заявою про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Тобто, орендодавець земельної ділянки не погоджувався на подальшу оренду цієї земельної ділянки позивачем у справі. Посилання скаржника про те, що ним за місяць до закінчення терміну дії договору оренди землі була подана заява про продовження договору оренди від 31.03.2014, проте внаслідок того, що Інформаційна картка А-25-08 в Центрі надання адміністративних послуг розроблена з порушенням ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки не передбачає подання проекту додаткової угоди, не спростовує (заперечує) невиконання позивачем як орендарем свого обов`язку, передбаченого як п. 8 договору оренди від 31.07.2009 щодо надіслання орендарю за 60 днів до закінчення терміну дії договору письмового повідомлення про намір продовжити договір оренди, так і обов`язку передбаченого ст. 33 Закону України щодо надіслання орендарю проекту додаткової угоди про умови продовження договору оренди землі. Подальші звернення до Тернопільської міської ради, а саме від 01.09.2014, від 28.09.2015, від 26.10.2015 були вчинені Шкарупою С.П. вже після закінчення строку дії договору оренди, отже не можуть підтверджувати дотримання останньою положень ч. 2 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки не може бути продовженим договір, який закінчив свою дію півтора року до цього.

Справа № 921/414/16-г/4

У липні 2016 року Шкарупа Світлана Павлівна звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Тернопільської міської ради про визнання договору оренди землі від 31.07.2009 укладеним.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2016 року у справі №921/414/16-г/4 у позовних вимогах Шкарупи Світлани Павлівни , до відповідача Тернопільської міської ради, про визнання договору оренди землі від 31.07.2009 року укладеним - відмовлено повністю. Постановою апеляційного суду від 06.12.2016 апеляційну скаргу Шкарупи Світлани Павлівни , с. Байківці, Тернопільської області, вх. №01-05/5054/16 від 26.10.2016 року-залишено без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 27.09.2016 у справі № 921/414/16-г/4 без змін.

Серед іншого у вказаних рішеннях судом встановлено ту обставину, що позивачем не дотримано процедури реалізації переважного права як орендаря на укладення договору оренди на новий строк, оскільки ним не подано доказів звернення до уповноваженого органу за укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди. Так, судом з`ясовано, що долучений ним до заяв від 10.06.2016 та 14.06.2016 проект додаткової угоди про поновлення договору є нічим іншим, як укладеною 02.02.2014р. між сторонами Додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009, зареєстрованою в книзі записів засвідчення факту реєстрації 19.11.2009 за №3759, та якою внесено зміни в п.5 Договору щодо визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та в п.9 Договору щодо порядку внесення та розміру орендної плати. (дана Додаткова угода зареєстрована в Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі 05.03.2014 за №2399), про що в свою чергу не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Матеріали справи свідчать, що Тернопільська міська рада, незважаючи на недотримання позивачем порядку оформлення реалізації права на продовження строку дії договору оренди землі, не відмовила в погодженні на пролонгацію строку оренди, а навпаки, здійснювала передбачені законом дії щодо розгляду даного питання, про що свідчить лист виконавчого комітету міської ради №1387/08 від 22.03.2016 , яким позивача повідомлено про те, що у відповідь на його звернення від 14.01.2016 про надання дозволу на поновлення договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 було підготовлено проект рішення міської ради та подано на розгляд чергової сесії міської ради у встановленому порядку. До матеріалів справи позивачем не долучено доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій щодо передачі спірної земельної ділянки іншій особі, в тому числі шляхом укладення з нею договору оренди землі. Така поведінка орендодавця, в свою чергу, виключає можливість констатувати, що Тернопільська міська рада певним чином зволікає із вирішенням питання про продовження договору оренди землі, укладеного з позивачем, та в її діях відсутні ознаки бездіяльності.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним необхідних та достатніх дій, направлених на укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, та відсутності доказів які б свідчили, що право позивача на укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди є порушеним, вказав, що суд першої інстанції дійшовши висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди землі від 31.07.2009 поновленим (продовженим) на той же строк і на тих же умовах, у зв`язку з чим суд першої інстанції підставно відмовив ФОП Шкарупі С.П. у задоволенні позовних вимог.

Справа № 921/716/16-г/17

ФОП Шкарупа Світлана Павлівна у листопаді 2016 звернулася до Тернопільської міської ради з позовом про визнання договору оренди землі від 31.07.2009 поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2017 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду україни від 13.09.2017 Касаційну скаргу ФОП Шкарупи Світлани Павлівни залишити без задоволення. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі №921/716/16-г/17 Господарського суду Тернопільської області залишено без змін.

Серед іншого у вказаних рішеннях зазначено таке.

На момент виникнення у орендаря переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, діяла норма статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону від 17.02.2011), якою врегульовано порядок пролонгації договору оренди. Дана стаття Закону об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2 - 5 Закону України "Про оренду землі").

Тобто, для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів:

- орендар належно виконує свої обов`язки за договором;

- орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк;

- до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди;

- орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Дотримання позивачем визначених даною нормою закону умов було предметом дослідження під час розгляду інших господарських спорів, (зокрема у справі №921/414/16-г/4) і суди різних судових інстанцій констатували, що позивачем не було дотримано процедури реалізації переважного права як орендаря на укладення договору оренди на новий строк, оскільки не було подано доказів звернення до уповноваженого органу за укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди в порядку, передбаченому п. 8 договору.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", на яку посилається СПД Шкарупа Світлана Павлівна у своїй позовній заяві та касаційній скарзі, передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди.

Частинами 8 - 9 статті 33 Закону України "Про оренду землі", на які посилається СПД Шкарупа Світлана Павлівна та касаційній скарзі, у своїй позовній заяві визначено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Таким чином, з аналізу вищенаведених положень закону випливає, що договір оренди земельної ділянки підлягає поновленню без прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування при умові, якщо орендар земельної ділянки у строк, який встановлений договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, звернувся із клопотанням до орендодавця про поновлення договору оренди землі; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою та належним чином виконує обов`язки за договором; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Водночас, законодавцем відокремлено право на укладення договору оренди на новий строк шляхом укладення додаткової угоди, яке має бути реалізовано до спливу строку договору оренди землі, і котре закріплено у частині 1 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", від права вважати продовженим договір оренди землі у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні цього договору оренди. Відповідні положення у вказаних частинах зазначеної статті дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до спливу договору оренди, а у другому (на даний випадок посилається позивач у справі) воно може настати за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного строку після закінчення строку договору оренди.

Відповідно до підпункту 2.17 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", господарським судам у вирішенні відповідних спорів (щодо застосування положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011) необхідно з`ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору, адже нормами законодавства України, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин прямо встановлена обов`язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення.

В матеріалах справи міститься, Рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, яким відмовлено ФОП Шкарупі Світлані Павлівні в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, а також вирішено припинити право користування зазначеною земельною ділянкою та зобов`язано ФОП Шкарупу Світлану Павлівну в двадцятиденний термін з дня прийняття рішення повернути вказану земельну ділянку.

Матеріалами справи підтверджується, і це не заперечується сторонами по справі, що СПД Шкарупа Світлана Павлівна вперше звернулася до міської ради із заявою про поновлення договору оренди землі від 31.07.2009, до якої долучила проект додаткової угоди про продовження строку дії договору лише 18.10.2016, тобто через 2 роки і 5 місяці після закінчення строку дії даного договору.

У листі-відповіді №10276/08 від 02.11.2016 Виконавчий комітет Тернопільської міської ради зазначив про закінчення терміну дії договору оренди землі від 31.07.2009 - 30.04.2014 та посилаючись на п. 8 укладеного між сторонами договору, вказав на відсутність правових підстав для підписання запропонованого проекту додаткової угоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій проте, що позивачем по даній справі не було дотримано вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору оренди, адже остання у встановлений законом строк не надіслала орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди, відповідно органом місцевого самоврядування не було розглянуто даної пропозиції та не було надано згоди на подальшу оренду цієї земельної ділянки позивачем у справі, оскільки останній (міська рада) вважав договір припиненим у зв`язку із закінченням терміну, на який договір було укладено.

Відтак, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП Шкарупи Світлани Павлівни .

Справа № 921/225/16-г/13

У квітні 2016 року фізична особа - підприємець Шкарупа Світлана Павлівна звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 року.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав за ФОП Шкарупою Світланою Павлівною право власності на нерухоме майно - об`єкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ). Крім того, суд вирішив припинити провадження у справі щодо вимоги позивача про визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 року, укладеного між Тернопільською міською радою та суб`єктом підприємницької діяльності Шкарупою С.П. , поновленим на підставі укладеної додаткової угоди від 02.02.2014 року, яка зареєстрована в "Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі" 05.03.2014 року за №2399.

03.10.2016 Львівським апеляційним господарським судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задоволено. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 скасувано в частині задоволення позову про визнання за ФОП Шкарупою Світланою Павлівною права власності на нерухоме майно - об`єкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ). Прийнято в цій частині нове рішення. У задоволенні позову про визнання за ФОП Шкарупою Світланою Павлівною права власності на нерухоме майно - об`єкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 - відмовлено. В решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 залишено без змін.

Постановою ВГСУ від 18.01.2017 постанову ЛАГС від 03.10.2016 у справі № 921/225/16-г/13 господарського суду Тернопільської області залишено без змін.

У вказаній постанові колегією суддів зазначено, серед іншого, таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, визнання права (п.1).

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Звертаючись із позовом до суду позивач просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, посилаючись на частину 2 статті 331 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом стала відмова державного реєстратора у державній реєстрації права власності на спірний об`єкт (рішення №28922556 від 24.03.2016). Вказане рішення прийнято реєстратором, зважаючи на відсутність документу, що підтверджує присвоєння адресного номера об`єкта (зупинка громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно, листом Управління містобудування, архітектури та кадастру Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (вих.№191/14 від 16.03.2016) відмовлено ФОП Шкарупі С.П. у задоволенні звернення останньої щодо присвоєння адресного номера зупинці громадського транспорту з закладом торгово-побутового призначення, з тих підстав, що адресні номери не надаються тимчасовим спорудам, а адреси присвоюються об`єктам нерухомості, за якими закріплена земельна ділянка, при цьому термін долученого договору оренди землі від 31.07.2009 закінчився 30.04.2014.

У відповідності до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 об`єкт торгівельно-побутового призначення є тимчасовою спорудою.

Згідно частини 2 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно статті 4 вказаного Закону об`єкти нерухомого майна мають бути капітального типу, а не тимчасовими, що є характерним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, визначення яких міститься в статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Також, відповідно до абзацу 7 пункту 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

Із наданих суду матеріалів вбачається, що позивачу надавався дозвіл на будівництво зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення, з наданням земельної ділянки в оренду терміном на п`ять років.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що акт готовності об`єкта до експлуатації від 22.02.2011 та сертифікат відповідності №ТП 000553 від 03.03.2011, на які позивач посилався у позовній заяві, стосуються побудованого останнім об`єкта в цілому, а саме: зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно - побутового призначення.

Одночасно, апеляційний суд звернув увагу на те, що наявність самого лише технічного паспорта на громадський будинок, виготовленого 24.11.2010, на який позивач, зокрема, посилався у позовній заяві, в якому зазначено, що побудований позивачем об`єкт містить залізобетонний фундамент, не може свідчити про наявність у останнього права власності на такий об`єкт та не підтверджує того, що останній є нерухомим майном.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, дійшла вірного висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами того, що об`єкт торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту "вул. Протасевича" у м. Тернополі є нерухомою будівлею.

Крім того, як вбачається з викопіювання з плану м. Тернополя з нанесенням червоних ліній по АДРЕСА_2 ) "червона лінія" перетинає земельну ділянку на дві частини, а межа червоної лінії накладається на площу спірного об`єкта.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про автомобільні дороги" розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" (межі вулиць за їх шириною) не допускається.

Незважаючи на наведене, позивач просив суд визнати за ним право власності на спірний об`єкт з посиланням на положення статті 331 Цивільного кодексу України.

Апеляційний господарський суд зазначив, що судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності, а відповідно до частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст.6 Закону №1952-ІV).

Положення частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України слід розуміти у системному зв`язку із положенням статті 182 Цивільного кодексу України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

А відтак, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що СПД Шкарупа С.П. , вважаючи збудований спірний об`єкт нерухомим майном, звернулась до суду з даним позовом фактично про набуття права власності на такий об`єкт, як новостворене майно з посиланням на положення статті 331 Цивільного кодексу України, а не про визнання такого права. Визнання права в судовому порядку можливе у випадку коли позивач вже є власником спірного майна, а не бажає набути таке право, зокрема, шляхом прийняття судом позитивного для нього рішення.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла вірного висновку про те, що суд першої інстанції неповно з`ясувавши обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про задоволення позову про визнання за ФОП Шкарупою Світланою Павлівною право власності на нерухоме майно - об`єкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ).

Справа № 921/231/17-г/17

04.04.2017 фізична особа-підприємець Шкарупа Світлана Павлівна звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Тернопільської міської ради про визнання права користування новозбудованим нерухомим майном - зупинкою громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення по АДРЕСА_2 та визнання Сертифікату відповідності № ТП000553 від 03.03.2011 підставою для оформлення права власності на об`єкт - зупинку громадського транспорту "вул. Протасевича".

Рішенням Господарського суду Тернопільської області 17.05.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 921/231/17-г/17, відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою від 19.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки останні не призводять до відновлення прав та інтересів позивача. касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни залишив без задоволення. Рішення Господарського суду Тернопільської області 17.05.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 921/231/17-г/17 залишив без змін.

Серед іншого ВС у постанові зазначив таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, позивачем у 2010 році зведений об`єкт торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту "вул. Протасевича" на підставі дозвільних документів та введений в експлуатацію в березні 2011 року.

В судовому порядку позивач намагався визнати право власності на новозведений об`єкт на підставі ст. 331 ЦК України, тобто як на новостворене майно. Так, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2017 у справі № 921/225/16-г/13, відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на відсутність належних та допустимих доказів того, що об`єкт торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту "вул. Протасевича" у м. Тернополі є нерухомою будівлею.

Також судами з`ясовано, що на підставі рішення Тернопільської міської ради від 12.12.2003 № 4/9/143 позивачу надавався дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування зупинки громадського транспорту " АДРЕСА_2 з об`єктом торгівельно-побутового призначення на земельній ділянці до 250 кв. м. з наданням земельної ділянки в оренду на 5 років. При цьому, визначення поняття об`єкту торгівельного, побутового призначення міститься в Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарська України № 244 від 21.10.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068, відповідно до якого об`єкт торгівельно-побутового призначення є тимчасовою спорудою.

Крім того, суди дослідивши технічний паспорт, який виготовлений 24.11.2010 ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" на громадський будинок торгівельно-побутового призначення та на який посилається позивач встановили, що зазначений об`єкт складається із торгового залу, площею 26,3 кв. м., туалету, пл.1,5 кв. м. та кіоску для продажу квитків, пл. 6,2 кв. м., встановлений на залізобетонному фундаменті, а стіни, перекриття та покрівля виготовлені із сендвіч-панелей.

З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем здійснено будівництво саме тимчасової споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 16 ЦК України та ст. 20 ГК України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм суб`єктивним правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Вимоги позивача фактично зводяться до встановлення факту незаконності дій відповідача щодо прийняття рішення про демонтаж тимчасової споруди магазину Христя, що знаходиться по АДРЕСА_2 та підтвердження правомірності дій позивача у користуванні об`єктом торгівельно-побутового призначення.

Разом з тим, факт, що має юридичне значення, може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право і його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Беручи до уваги вищевикладене, судова колегія касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки останні не призводять до відновлення прав та інтересів позивача.

Справа № 921/653/17-г/4

14.11.2017 ФОП Шкарупа С.П. звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права укладання договору оренди землі терміном на 49 років для обслуговування прийнятого до експлуатації комплексу: зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення, який зазначений в сертифікаті відповідності № ТП000553 від 03.03.2011 та зобов`язання Тернопільську міську раду прийняти рішення про виділення земельної ділянки площею 0,0250 га ФОП Шкарупі С.П. терміном на 49 років за адресою: АДРЕСА_2 для обслуговування прийнятого до експлуатації об`єкта, зазначеного в сертифікаті відповідності № ТП000553 від 03.03.2011, як: "(окремий пусковий комплекс) зупинка громадського транспорту, вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення" та укласти відповідний договір оренди землі (з урахуванням заяви про зміну предмета або підстав позову за вх. № 3969 від 17.01.2018р.).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018р. у справі №921/653/17-г/4 відмовлено в позові. 09.07.2018 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни б/н від 13.04.2018р. (вх. № 01-05/1153/18 від 16.04.2018) залишено без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018р у справі № 921/653/17-г/4 - без змін.

Верховний Суд постановою від 21.11.2018 №921/653/17-г/4, касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни - задовольнив частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі № 921/653/17-г/4 - змінив, виклавши мотивувальну частину оскаржуваних рішень суду в редакції даної постанови.

Зокрема, серед іншого, Верховний Суд зазначив таке.

Касаційний суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в позові в частині визнання права укладання договору оренди землі, у зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту не спрямований на відновлення його прав стосовно одержання земельної ділянки на праві оренди, не є ефективним способом захисту порушеного права чи інтересу, оскільки саме по собі визнання судом права укласти договір оренди землі не створює прав і обов`язків для сторін спору, які можуть виникати лише з конкретного договору.

Разом з тим, господарські суди попередніх інстанцій, посилаючись на норми ч. 4 ст. 75 ГПК України та на обставини, встановлені рішеннями господарських судів, зокрема, щодо наявності чинних та не оспорених у встановленому законом порядку рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, яким припинено право користування позивача земельною ділянкою площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, та рішення № 1185 від 19.11.2014 щодо об`єкту по АДРЕСА_2 ) про його демонтаж, помилково послалися на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача права як на майно - зупинку громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення, так і на земельну ділянку, на якій воно знаходиться, оскільки наявність чи відсутність таких доказів не має значення у разі відмови у позові у зв`язку з неналежним способом захисту, визначеним позивачем у позові.

З огляду на те, що суди попередніх інстанцій вдались до передчасного аналізу доказів на підтвердження наявності чи відсутності у позивача права як на майно, так і на земельну ділянку, на якій воно знаходиться, посилання на обставини, встановлені рішеннями господарських судів, та висновки щодо припинення права користування ФОП Шкарупи С.П. земельною ділянкою площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення та рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1185 від 19.11.2014 про організацію і проведення робіт по демонтажу тимчасових споруд, які влаштовані без документів, що посвідчують право користування землею, зокрема об`єкту: тимчасова споруда "Христя", розташованого по АДРЕСА_2 , слід виключити з мотивувальної частини судових рішень.

Враховуючи викладене в п. 44 даної постанови, доводи касаційної скарги, наведені в п. 24 даної постанови, колегія суддів визнає обґрунтованими.

Також, в оскаржуваних рішеннях судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази про прийняття відповідачем рішення щодо продовження права оренди земельної ділянки кадастровий №:08:014:0024.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги заявлені, зокрема про визнання права на укладення нового договору оренди землі, але суди попередніх інстанцій помилково вдались до дослідження наявності чи відсутності доказів продовження договору оренди землі. З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги, викладені в п. 22 даної постанови, слід визнати обґрунтованими.

Проте, наведені процесуальні порушення не вплинули на правильність висновків судів про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Отже, доводи касаційної скарги позивача, викладені в пунктах 17, 22 даної постанови заслуговують на увагу, оскільки обставини щодо продовження права оренди земельної ділянки з огляду на предмет позову, не підлягають з`ясуванню в межах розгляду даної справи.

Доводи касаційної скарги позивача щодо незастосування господарськими судами норм Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ст. 19 Закону України "Про оренду землі", колегією суддів також відхиляються як необґрунтовані, з наведених вище підстав.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію добросовісний орендар земельної ділянки, наданої для потреб будівництва та обслуговування відповідного об`єкта, має право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі.

Водночас, дане право реалізується шляхом звернення особи - орендаря до відповідного органу, який в силу ст. 4 Закону України "Про оренду землі" наділений повноваженнями на надання земель в оренду та укладення договору згідно зі ст. 16 названого Закону, зокрема на підставі рішення орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України. При цьому, у разі бездіяльності (не здійснення розгляду в установленому порядку звернення особи) чи відмови у наданні (передачі) земельної ділянки у користування, особа не позбавлена права оскаржити в судовому порядку таку бездіяльність чи відмову відповідного органу.

Щодо посилання позивача в касаційній скарзі на те, що судовими рішеннями в інших справах встановлено обставини, що позивач є добросовісним орендарем, слід зазначити, що це є оціночним поняттям, а не встановленою обставиною, яка не потребує доказування.

Посилання скаржника на наявність у неї Сертифіката відповідності №ТП000553 від 03.03.2011, а також інші доводи касаційної скарги, не впливають на правильність висновку судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на неналежність обраного позивачем способу захисту.

Справа № 921/266/18

У липні 2018 року фізична особа-підприємець Шкарупа Світлана Павлівна звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради № 6/53/152 від 28.11.2014 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250га за адресою АДРЕСА_2 ФОП Шкарупі С.П. " в частині пункту 2, яким припинено право користування позивача земельною ділянкою, площею 0,0250га (кадастровий №:08:014:0024 за адресою АДРЕСА_2 ) та про зобов`язання уповноважену особу Тернопільської міської ради підписати (укласти) додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 у відповідності до вимог земельного законодавства.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 закрито провадження у справі в частині вимоги про визнання недійсним пункту 2 рішення №6/53/152. В іншій частині позову - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання уповноваженої особи Ради виконати свій обов`язок та підписати додаткову угоду до договору оренди землі (подану до Ради зі зверненням від 24.11.2017) у відповідності до вимог чинного законодавства місцевий господарський, зокрема, виходив з того, що: договір оренди було укладено строком на п`ять років до 30.04.2014; позивач не заявив про намір продовжити договірні відносини у визначений пунктом 8 договору оренди строк, тобто за 60 днів до закінчення строку дії договору; лист-повідомлення орендар із проектом додаткової угоди у передбачений законом строк не надсилав; позивач звернувся із проектом додаткової угоди після закінчення дії договору оренди, а саме 27.11.2017 (через 3,5 роки). Наведене в сукупності, за висновком суду першої інстанції, не дає позивачу права посилатися на факт відсутності відмови Ради у поновленні договору оренди після закінчення терміну його дії, оскільки до міської ради відповідні звернення не надходили.

Також, місцевий господарський суд зазначив, що позивач обрав спосіб захисту, який не передбачений законом або договором і який не може забезпечити захист прав сторони.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019. Резолютивну частину рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками місцевого господарського суду в частині неповідомлення позивачем відповідача у передбачений пунктом 8 договору строк про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди на новий строк та зазначив, що приписами частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачено повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися переважним правом на продовження договору оренди.

Разом з тим, апеляційний господарський суд, з огляду на те, що між сторонами у передбачений часиною восьмою статті 33 Закону України "Про оренду землі" місячний строк додаткова угода до договору оренди укладена не була, а ФОП Шкарупа С. П. звернулася з заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки після прийняття Радою рішення № 6/53/152, яке є чинним і у судовому порядку недійсним не визнавалося, тобто після висловлення орендодавцем заперечення проти продовження договору оренди, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Окрім того, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач обрав спосіб захисту, який не передбачений законом або договором і який не може забезпечити захист прав сторони. Зазначив, що ефективним способом захисту прав, порушених внаслідок відмови від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, є визнання судом укладеною додаткової угоди.

Постановою від 21.01.2021 Верховний суд касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни залишив без задоволення. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у незміненій частині у справі №921/266/18 залишив без змін.

При цьому вказав на те, що враховуючи обраний позивачем у цій справі, яка переглядається, спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання уповноваженої особи Ради виконати свій обов`язок та підписати додаткову угоду до договору оренди землі (подану до Ради зі зверненням від 24.11.2017) у відповідності до вимог чинного законодавства, а також викладені вище висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що належним способом захисту порушеного права у випадку поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що позивачем у цій справі обрано неправильний спосіб захисту, який не забезпечить захисту порушеного права позивача.

3.3 Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

Предметом даного спору є заявлені вимоги позивачки - Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни (із врахуванням заяви №б/н від 01.06.2021 (вх.№4589 від 01.06.2021 про уточнення позовних вимог)) про :

- визнання повністю недійсним акту Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. », що суперечить законодавству, ущемлює права і інтереси Шкарупи Світлани Павлівни , які визначені частиною 2. статті 19 Закону України "Про оренду землі";

- зобов`язання Тернопільську міську раду у відповідності до приписів чинного законодавства розглянути у встановленому законом порядку заяву Шкарупи Світлани Павлівни від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2, статті 19 Закону України "Про оренду землі".

Із змісту статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

При цьому суд враховує те, що попередніми судами у наведених вище розглянутих справах №№ 921/102/15-г/7, 921/414/16-г/4, 921/716/16-г/17, 921/225/16-г/13, 921/231/17-г/17, 921/653/17-г/4, 921/266/18 було встановлено певні обставини, які не повинні доказуватися в межах цієї справи та повинні братись судом до уваги, це зокрема такі обставини як:

1) Припинення між сторонами договірних орендних правовідносин за Договором оренди землі від 31.07.2009.

Так як позивачем, як орендарем не було дотримано процедури його поновлення на новий строк, а орендодавець - відповідач не погоджувався на подальшу оренду цієї земельної ділянки позивачем.

Вказаний договір оренди землі від 31.07.2009 також не може бути продовженим, оскільки не може бути продовженим договір, який закінчив свою дію.

2) Об`єкт торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту "вул. Протасевича" у м. Тернополі, на спірній змельній ділянці не є нерухомою будівлею, а є здійсненим зі сторони позивачем будівництвом саме тимчасової споруди.

Разом з цим, суд вважає, що приймаючи оскаржуване рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. » відповідач порушив ряд положень як чинного законодавства так і прав і законних інтересів позивача.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що заяву про надання земельної ділянки позивачем подано відповідачу 14.12.2018 року уже після певних сформованих судами правових висновків про те, що спірний об`єкт торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту збудований позивачем на даній земельній ділянці не є нерухомими майном, а є тимчасовою спорудою.

А тому, використовуючи принцип вірогідності поданих доказів, суд вважає доведеним позивачем,що подана ним заява від 14.12.2018, повинна була розглядатись відповідачем, не як заява про надання земельної ділянки для обслуговування нерухомого майна, а як заява на укладення нового договору оренди землі на підставі статті 19 Закону України «Про оренду землі».

Такого ж висновку, щодо подібної заяви, дійшов і Верховний Суд у п. 22,50 Постанови ВС від 21.11.2018 справа № 921/653/17-г-4.

Слід відмітити, що із змісту частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі» після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію добросовісний орендар земельної ділянки, наданої для потреб будівництва та обслуговування відповідного об`єкта, має право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі.

Із змісту даної норми нею не обмежується право укладення нового договору оренди землі завершенням будівництва саме і виключно нерухомого майна. Звідси, таке право може мати місце і щодо іншого об`єкту, якщо він збудований добросовісним орендарем.

А тому, суд вважає твердження відповідача, що вказана частина 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі» застосовується виключно до збудованих об`єктів у формі - нерухомого майна, помилковим трактуванням зі сторони відповідача положень зазначеної статті.

При цьому як вбачається, із змісту рішення відповідача - Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. », яке оскаржується, підставою для відмови позивачу з боку відповідача стало неподання позивачем документів, які посвідчують право власності на об`єкт саме нерухомого майна. Хоча, уже станом на 26.06.2020 рік - на день прийняття цього рішення відповідачу, як учаснику у судових справах на ведених вище, було добре відомо, що вказаний об`єкт не є нерухомим майном, а тому така відмова не є, на думку суду розумною та добросовісною зі сторони відповідача у справі.

Щодо тверджень відповідача, що позивач не є добросовісним користувачем даної ділянки, на якій самовільно збудував тимчасову споруду, то суд розглядає таке заперечення відповідача критично, з огляду на таке.

Як уже неодноразово досліджувалось судами та вбачається, також, і з матеріалів даної справи, позивачка здійснювала будівництво на вказаній заяві не самовільно, а на підставі відповідної угоди з відповідачем. А сам відповідач вчиняв ряд дій, які в свій час свідчили, що він погоджувався з таким будівництвом та користування земельною ділянкою зі сторони позивача.

Так з матеріалів справи вбачається, що Рішенням Ради від 30.04.2009 №5/26/81 суб`єкту підприємницької діяльності Шкарупі Світлані Павлівні було затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки, площею 0,0250 га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 0,0114 га, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,0136 га, для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою: АДРЕСА_2 та надано в оренду позивачу земельну ділянку (п.4 рішення).

31.07.2009 року між Тернопільською міською радою (орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності Шкарупа С.П. (орендар) було укладено Договір оренди землі, відповідно до рішення Тернопільської міської ради №5/26/81 від 30.04.2009, яким затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки площею 0,0250 га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0114 га, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 0,0136 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 , суб`єкту підприємницької діяльності Шкарупа С.П .

Згідно з пунктом 8 вказаний договір укладено терміном на п`ять років, а саме з 30.04.2009 по 30.04.2014 та встановлено можливість поновлення договору оренди на новий строк. Договір оренди було зареєстровано в Книзі записів засвідчення факту реєстрації 19.11.2009 за № 3759 та у Тернопільській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.02.2010 за №29.

Факт передачі земельної ділянки в користування за договором оренди підтверджено Актом приймання-передачі земельної ділянки від 19.11.2009.

Пунктом 15 Договору встановлено, що: «Земельна ділянка передається для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту, вул. Протасевича з об`єктом торгівельно-побутового призначення.»

На підставі укладеного Договору оренди, позивачкою - Шкарупою С.П. після отримання Дозволу виконання будівельних робіт щодо об`єкту «Будівництво зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» побудовано об`єкт торгівельно-побутового призначення» за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Протасевича, який зареєстровано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 13.09.2010 № 469-18/10» та після завершення будівництва на закінчений будівництвом об`єкт отримала від приймальної комісії Акт готовності об`єкта до експлуатації від 22.02.2011 року №588, яким підтверджено, що об`єкт - зупинка громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, готовий до експлуатації.

Сертифікатом відповідності №ТП000553 від 03.03.2011 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта - зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації.

Додатковою угодою від 02.02.2014, зареєстрованою в Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі 05.03.2014 за №2399, сторони погодились внести зміни до договору оренди в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2014 та в частині розміру орендної плати, виклавши пункти 5 та 9 договору оренди в новій редакції.

Вказані обставини вказують на те, що позивач здійснив закінчене будівництво об`єкта - зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення, відповідно до укладеного між ним та відповідачем Договору та у відповідності до проектної документації, вимог державних стандартів, будівельних норм і правил та і вказане підтверджує його готовність до експлуатації.

А тому, суд вважає, що позивач вправі вимагати від відповідача розглянути його заяву про укладення з ним нового договору в порядку частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі» і такі його вимоги є ефективним способом захисту в даному випадку.

При цьому, суд не може перебирати на себе функції органу місцевого самоврядування та приймати за нього рішення, що лежить в його компетенції в частині підлягає чи ні задоволенню з боку ради така заява позивачки, подана в порядку частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі».

Проте, суд звертає увагу на те, що відповідач прийнявши оскаржуване рішення та пославшись, як на підставу відмови, на порушення процедури виділення землі для обслуговування нерухомого майна, фактично ухилився в черговий раз із розгляду питання про укладення з позивачем нового договору оренди землі для обслуговування закінченого будівництвом об`єкта за договором - зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення, яке не є нерухомим майном.

При цьому суд не може дати оцінки змісту Висновку постійної комісії міської ради з питань містобудування, на яке є посилання у оскаржуваному рішенні відповідача, так як, представник відповідача не долучив такого, як доказ до справи, а у своїх запереченнях посилався виключно на обставини справи, встановлені судами у інших рішеннях в інших справах, які наведені судом вище.

Суд, також, погоджується з позивачем, що є місце і порушення відповідачем прав позивачки в частині того, що позивачку, і як заявника, і як інваліда не було запрошено на сесію міської ради, на якій відповідач сесійно розглядав спірне питання за її заявою.

Суд вважає, що так звані «Карантинні заходи», чи «Ковідні обмеження» запровадженні відповідачем шляхом внесення змін у Регламент Тернопільської міської ради не можуть суперечити чинному законодавству та ущемляти прав та законних інтересів позивачки, зокрема, в частині її права брати участь у розгляді та вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються особисто, чи через свого представника. При цьому така присутність може мати місце і дистанційно чи в інший спосіб з дотриманням карантинних правил, проте, прийняття рішень за відсутності висловленої щодо цього питання позиції заявника, без його згоди по розгляду такого питання за його відсутності, є грубим порушенням прав заявника позивачки у справі зі сторони міської ради - відповідача у справі.

4. Висновки суду.

У відповідності до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та визнати недійсним рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. », а також зобов`язати Тернопільську міську раду розглянути у встановленому законом порядку заяву Шкарупи Світлани Павлівни від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду землі".

5. Судові витрати.

Відповідно до частин 1,2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, суд, у порядку статті 129 ГПК України, судові витрати у справі покладає повністю на відповідача у справі.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей з 1-18, 42, з 74 по 79, 86, 129, 209-210, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/183 «Про відмову в наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Шкарупі С.П. ».

2. Зобов`язати Тернопільську міську раду розглянути у встановленому законом порядку заяву Шкарупи Світлани Павлівни від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду землі".

3. Судові витрати покласти на відповідача - Тернопільську міську раду.

Позивач - Суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа - підприємець Шкарупа Світлана Павлівна , АДРЕСА_1 , (Ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відповідач - Тернопільська міська рада, вул. Листопадова, буд.5, м. Тернопіль, 46001, ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.03.2022.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено наручно особисто уповноваженим представникам за їх зверненням.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко