номер провадження справи 28/186/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2022 Справа № 908/3606/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справу:

за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, ідентифікаційний код 20496061)

до відповідача-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

до відповідача-3: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

про солідарне стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Акціонерне товариство «МетаБанк» з позовом до відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та до ОСОБА_3 про солідарне стягнення 6.739,26 грн з яких: 4501,83 грн інфляційні втрати та 2237,43 грн 3% річних.

Підставою для звернення з позовом зазначено невиконання відповідачами рішення суду (судового наказу по справі №2-н-586/09 від 22.06.2009), яке набрало законної сили, і в силу положень ст. 129 Конституції України є обов`язковим до виконання. Внаслідок наявності порушення відповідачами грошового зобов`язання позивач з урахуванням положень ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення інфляційні втрати у розмірі 4501,83 грн. та річні у розмірі 2237,43 грн.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.12.2021 позовну заяву АТ «МетаБанк» залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення виявлених недоліків.

29.12.2021 (в установлений законом строк) на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків з відповідними доказами.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/3606/21, присвоєно справі номер провадження 28/186/21, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до відомостей (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, адресою місцезнаходження ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 ; адресою місцезнаходження ОСОБА_3 є: АДРЕСА_3 .

Ухвали суду від 14.01.2022 про відкриття провадження у справі направлені відповідачам на адреси, вказані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та реєстрі територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, які співпадають з відомостями, зазначеними в позові. Разом з тим, ухвали суду були повернуті до суду у зв`язку з закінченням строку зберігання, про що працівниками Укрпошти здійснено відповідне позначення на конверті «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом вжиті всі заходи щодо належного повідомлення відповідачів про розгляд справи у суді, строки вчинення відповідних дій.

Ухвалою господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі № 908/3606/21 від 14.01.2022 відповідачам запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у даній справі. Відповідачі не скористалися наданим законом правом на подання письмового відзиву до суду із зазначенням своєї правової позиції щодо заявленого позивачем позову. Будь-яких заперечень, письмових пояснень з боку відповідачів до суду не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Указом Президента України №64/2022 з 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 17.03.2022.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

УСТАНОВИВ:

14.03.2008 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є Акціонерне товариство «МетаБанк» (далі - Банк, позивач у справі) та ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, (далі - Позичальник, відповідач-1) було укладено кредитний договір №32-30-08/0010-МК (далі - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит на ведення поточної підприємницької діяльності в розмірі 30.000 гривень на термін по 15.03.2010 року включно, у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Кредит було надано шляхом перерахування коштів на рахунок Боржника-1, що підтверджується копією меморіального ордеру від 14.03.2008.

Згідно з п.п.3.1.1, 3.1.2, 3.1.,4 п. 3.1, п. 4.2 Кредитного договору боржник-1 взяв на себе зобов`язання своєчасно здійснити повне погашення кредиту, а також зобов`язання щомісячно (не пізніше передостаннього робочого дня кожного місяця, починаючи з квітня 2008) здійснювати погашення частини кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у розмірах, встановлених кредитним договором.

Цього ж дня (14.03.2008 року) в забезпечення виконання боржником-1 зобов`язань за кредитними договором, між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є акціонерне товариство «МетаБанк» (далі-Банк) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (далі-Поручителі) були укладені договори поруки №32-30-08/0010-МК/П/1 та №32-30-08/0010-МК/П/2.

Згідно п. п. 1, 3 договорів поруки поручителі-2, 3 зобов`язані погасити борг в сумі наданого кредиту, сплатити відсотки за кредитом, неустойки і понесені збитки та інші платежі боржника-1 кредиторові відповідно до умов кредитного договору.

Пунктом 4 договорів поруки №32-30-08/0010-МК/П/1 та №32-30-08/0010-МК/П/2 від 14.03.2008 встановлено, що боржник-2 та боржник-3 зобов`язані самостійно слідкувати за виконанням боржником-1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Позичальник (відповідач-1) зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, щомісячні платежі та сплату відсотків за користування кредитними коштами не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 28.291,81 грн., яка складається з: 25.317,11 грн заборгованість за кредитом, 1.411,63 грн заборгованість по відсоткам, 1.300,43 грн пеня за прострочення сплати кредиту та 262,64 грн пеня за прострочення сплати відсотків.

Позивач у позові посилався на те, що на момент укладення кредитного договору позичальник (відповідач-1) мав статус приватного підприємця. Кредитні кошти надавалися для ведення поточної підприємницької діяльності.

02.12.2016 відповідач-1 за власним рішенням припинила державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зазначена позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18, провадження №14-460цс19.

У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання, Банк звернувся до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором.

22.06.2009 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя заяву Банку задовольнив, видав судовий наказ по справі №2-н-586/09 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 28.291,81 грн та судових витрат.

Зазначений судовий наказ набрав чинності 21.08.2009, тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 75 ГПК України, факти, встановлені в ньому, не підлягають доказуванню при розгляді інших судових справ.

Невиконання відповідачами судового наказу від 22.06.2009 по справі №2-н-586/09 стало підставою для звернення Банку з позовом до суду.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541, ч. 1 ст. 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до приписів ч. ч. 2, 4 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним з боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Як вже зазначалося судом вище 22.06.2009 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя задовольнив заяву Банку, видав судовий наказ по справі №2-н-586/09 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №32-30-08/0010-МК у розмірі 28.291,81 грн та судові витрати. Зазначений судовий наказ набрав чинності 21.08.2009.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини щодо порушення відповідачами зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та пені, всього - в загальному розмірі 28.291,81 грн, встановлені судовим наказом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2009 у справі № 2-743/2008р., яке набрало законної сили, та не потребують доказуванню.

Із змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно з частинами 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

В силу приписів ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пунктах п. п. 3.1, 3.2, 4.1, 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», зокрема, визначено наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Згідно з п. п. 5.4, 7.1 вищевказаної Постанови Пленуму Господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Водночас слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов`язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.

Відповідачі викладені у позовній заяві обставини щодо невиконання ними судового наказу Шевченквського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2006 у справі №2-н-586/09 не спростували. Відповідних доказів сплати стягнутої даним судовим наказом суми заборгованості за умовами Кредитного договору та договорів поруки суду не надано.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком позивач здійснив нарахування суми 4.501,83 грн інфляційних втрат за період з січня 2019 по жовтень 2021 включно та суми 2.237,43 грн - 3% річних за період з 01.01.2019 по 31.10.2021 на загальну суму 26.326,50 грн, що була стягнута судовим наказом Шевченківскього районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2009 у справі № 2-н-586/09.

Отже позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів суми трьох процентів річних та втрат від інфляції, нарахованих на суму заборгованості по тілу кредиту та на суму відсотків за користування кредитом (всього - на загальну суму 26.326,50 грн), є обґрунтованими та правомірними.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що надані позивачем розрахунки 3% річних за період прострочення з 01.01.2019 по 31.10.2021 у розмірі 2.237,43 грн та інфляційні втрати у розмірі 4.501,83 грн є правильними та виконаними з дотриманням вказаних норм права, тому вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 2.237,43 грн та інфляційні втрати у розмірі 4.501,83 грн. судом задовольняється.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідачі 1, 2, 3 проти позову не заперечили, належними доказами доводи позивача не спростували.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів.

При цьому суд враховує, що згідно п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

За таких обставин судові витрати зі сплати судового збору підлягають розподіленню наступним чином: з відповідача-1 - 756,68 грн, з відповідачів-2, 3 - 756,66 грн.

Керуючись статтями 73-75, 129, 238, 240, 241, 250, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «МетаБанк» до відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та до ОСОБА_3 про солідарне стягнення 6.739,26 грн задовольнити.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, ідентифікаційний код 20496061, рахунок НОМЕР_4 , МФО 313582, реквізити рахунку IBAN: НОМЕР_5 ) 4501,83 грн (чотири тисячі п`ятсот одну грн 83 коп.), 2.237,43 грн (дві тисячі двісті тридцять сім грн. 43 коп.) інфляційних втрат. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, ідентифікаційний код 20496061, рахунок НОМЕР_4 , МФО 313582, реквізити рахунку IBAN: НОМЕР_5 ) 4501,83 грн (чотири тисячі п`ятсот одну грн 83 коп.), 2.237,43 грн (дві тисячі двісті тридцять сім грн. 43 коп.) інфляційних втрат. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, ідентифікаційний код 20496061, рахунок НОМЕР_4 , МФО 313582, реквізити рахунку IBAN: НОМЕР_5 ) 4501,83 грн (чотири тисячі п`ятсот одну грн 83 коп.), 2.237,43 грн (дві тисячі двісті тридцять сім грн. 43 коп.) інфляційних втрат. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, ідентифікаційний код 20496061, рахунок НОМЕР_4 , МФО 313582, реквізити рахунку IBAN: НОМЕР_5 ) 756,68 (сімсот п`ятдесят шість грн. 68 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, ідентифікаційний код 20496061, рахунок НОМЕР_4 , МФО 313582, реквізити рахунку IBAN: НОМЕР_5 ) 756,66 (сімсот п`ятдесят шість грн. 66 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, ідентифікаційний код 20496061, рахунок НОМЕР_4 , МФО 313582, реквізити рахунку IBAN: НОМЕР_5 ) 756,66 (сімсот п`ятдесят шість грн. 66 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2022.

Суддя О.В. Федорова