ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

14 березня 2022 року Справа № 926/5090/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМП ТРАНС»

до Приватного виробничо-комерційного підприємства «ТУЛОН»

про стягнення боргу за перевезення в сумі 48276,00 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Меленко О.С.

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМП ТРАНС» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до відповідача Приватного виробничо-комерційного підприємства «ТУЛОН» про стягнення боргу за перевезення в сумі 48276,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання договору міжнародного перевезення вантажу за маршрутом: м. Калуш (Івано-Франківська область) до м. Стамбул (Туреччина) транспортував вантаж без будь-яких зауважень. Проте, відповідач не оплатив вартість перевезення, чим заборгував позивачу 48276,00 грн, які він просить стягнути з відповідача.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 16 грудня 2021 року, якою встановлено, що дану справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, яке призначив на 17 січня 2022 року.

29 грудня 2021 року позивач надіслав до суду письмове клопотання, в якому просить розглянути справу без участі його представника за наявними у справі документами.

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року відкладено підготовче засідання на 09 лютого 2022 року.

09 лютого 2022 року відповідач явку свого представника в підготовче засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Ухвалою від 09 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 лютого 2022 року.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року відкладено розгляд справи по суті на 02 березня 2022 року.

18 лютого 2022 року судом розміщено на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області оголошення про виклик до суду відповідача із зазначенням дати, часу і місця розгляду справи.

Сторони явку належних представників судове засідання 02 березня 2021 року не забезпечили.

Відповідач, копії ухвали суду, які надсилались судом на офіційну адресу отримував, а отже був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Також, суд повідомив відповідача про заплановану дату розгляду справи через розміщене оголошення про виклик особи до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області. Однак, відповідач про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не подав, своїм процесуальним правом не скористався.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Нез`явлення сторін у судове засідання та ненадання відзиву на позовну заяву відповідачем не перешкоджає вирішенню спору по суті за наявними в справі матеріалами.

Враховуючи, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався своїми процесуальними правами, суд вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив.

02 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМП ТРАНС» (Перевізник) та Приватним виробничо-комерційним підприємством «ТУЛОН» (Експедитор) підписано заявку № б/н на міжнародне перевезення вантажу (далі- Заявка) в електронному форматі.

Відповідно до умов Заявки, Перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення в обумовлені терміни і видати його вантажоодержувачу. Експедитор зобов`язується зробити своєчасний розрахунок з перевізником за виконану поїздку, відповідно до даної заявки.

Згідно умов Заявки, заявка транспортного замовлення, узгоджена і підтверджена по факсимільному (електронному) зв`язку вважається дійсною і вступає в силу з моменту підписання.

На підтвердження укладення Заявки №б/н на міжнародне перевезення вантажу позивачем до матеріалів справи надано належним чином засвідчену копію, яка містить підписи сторін та скріплена їх печатками.

Доказів визнання недійсним або встановлення факту нікчемності чи не укладення вищевказаної заявки суду не надано.

Як вбачається із тексту Заявки, сторони також дійшли взаємної згоди щодо: місця виконання послуги до м. Стамбул (Туреччина); об`єму та виду вантажу (ПВХ в бегах вантажопідйомністю 21,6 тн. 86 м3); вартості послуги перевезення, яка становить 48276,00 грн.; оплати, яка здійснюватиметься на протязі 2-3 днів по факту замитнення.

Судом встановлено, що Заявка №б/н на міжнародне перевезення вантажу від 02 серпня 2021 є укладеною, у зв`язку з чим сторони набули цивільних прав та обов`язків.

Позивачем на виконання вимог вищевказаної заявки було доставлено ввірений йому товар до пункту призначення.

Так, матеріали справи містять міжнародні товарно-транспортні накладні встановленого зразка (CMR) серії №900226 та №900221, згідно яких митне оформлення документів на виїзд (замитнення) відбулося 06 серпня 2021, що підтверджується відтисками штампів Одеської митниці ДФС. Окрім цього, кожна CMR містить підпис та штамп одержувача вантажу.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких актів чи претензій відповідача, стосовно неналежного виконання позивачем умов договору, суд дійшов висновку, що останнім належним чином виконано свої зобов`язання.

На противагу вищевказаному, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань вартість наданих послуг у визначений строк не оплатив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої, станом на день розгляду справи, складає 48276,00 грн.

Докази здійснення відповідачем оплати заборгованості у розмірі 48276,00 грн в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не залучені.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями частини 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може зчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі ГК України), допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

При цьому, відповідно до статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, укладений між сторонами у спрощений спосіб договір є договором перевезення вантажу автомобільним транспортом, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 64 ЦК України та глави 32 ГК України.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено статтею 73 ГПК України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, позивач належними доказами довів суду обґрунтованість заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за надану послугу на перевезення вантажу у сумі 48276,00 грн, а відповідач не спростував позовні вимоги належними доказами.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В порядку статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Окрім цього, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача суму витрат, понесених на правову допомогу адвоката у розмірі 6800,00 грн., а також 3000,00 грн. у якості відшкодування гонорару успіху, який має бути сплачений у випадку вирішення спору на користь клієнта.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 126 ГПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених судових витрат позивач долучив до матеріалів справи:

-договір про правову допомогу від 03 грудня 2021 року,

-акт приймання-передачі наданих послуг від 06 грудня 2021 року на суму 6800,00 грн,

-квитанцію до прибуткового касового ордеру № 04-12 від 06 грудня 2021 року,

-свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 507 від 16 травня 2008 року,

-довіреність №б/н від 03 грудня 2021 року.

Таким чином, матеріалами справи, актом, договором, які підписані сторонами у даній справі, підтверджується надання адвокатом Лоза В.М. позивачу послуг з надання правової допомоги на суму 6800,00 грн.

Відтак, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 № 922/445/19).

Щодо покладення на відповідача 3000,00 грн відшкодування гонорару успіху суд вказує про таке.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі East/West проти України від 23 січня 2014 року ( East/West. , заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з гонораром успіху . ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Суд зауважує, що за наявності угод, які передбачають гонорар успіху , ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі Пакдемірлі проти Туреччини (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала гонорар успіху у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача 3 000,00 грн. відшкодування гонорару успіху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМП ТРАНС» (46016, м. Тернопіль, вул. Симоненка, 4, кв. 188, ) до Приватного виробничо-комерційного підприємства «ТУЛОН» (58005, м. Чернівці просп. Незалежності, буд. 78, кв. 3, ) про стягнення заборгованості в розмірі 48276,00 грн - задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного виробничо-комерційного підприємства «ТУЛОН» (58005, м. Чернівці просп. Незалежності, буд. 78, кв. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМП ТРАНС» (46016, м. Тернопіль, вул. Симоненка, 4, кв. 188, ) заборгованість в розмірі 48276,00 грн, 6800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 ГПК України, повне рішення складено та підписано 14 березня 2022 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя О.С. Тинок