ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 Справа № 917/80/22

Суддя Мацко О.С., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Корсунівське», 37262, Полтавська обл., Лохвицький р-н, с. Корсунівка,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенський молочний завод», 37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Індустріальна, 2,

про стягнення 647 910,37 грн.

Представники:

від позивача: Бонтлаб В.В. (у режимі відеоконференції)

від відповідача: відсутні

Секретар судового засідання Товар А.В.

25.01.2022 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Корсунівське» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенський молочний завод» про стягнення 647 910,37 грн. збитків за Угодою б/н від 13.10.2021 р. про врегулювання відносин щодо поставленого товару та відшкодування збитків. Ухвалою від 31.01.2022р. відкрито провадження у справі, задовлено клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, призначено підготовче засідання на 24.02.2022р., задволено клопотання позивача про проведення засідання в режимі відеоконференції.

21.02.2022р. надійшов відзив на позов.

Ухвалою від 24.02.2022р. розгляд справи було відкладено на 29.03.2022р.

У засіданні 29.03.2022р. взяв участь представник позивача (в режимі відеоконференції з застосуванням власних технічних засобів). Відповідач явку представника у засідання не забезпечив. 29.03.2022р. до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, мотивоване неожливістю направлення у засідання представника у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. Позивач проти задоволення клопотання заперечує. Суд, розгялнувши дане клопотання, встановив, що воно надійшло до суду в електронній формі та не підписано електронним цифровим підписом, що засвідчено відміткою особи, відповідальної за приймання електронної кореспонденції. Відтак, дане клопотання не підписане в порушення приписів ГПК України.

Крім того, суд вважає доцільним зауваження представника позивача стосовно того, що наразі Господарський суд Полтавської області працює у штатному режимі, станом на 29.03.2022р. бойові дії на території м.Полтави та області не ведуться, а сторони перебувають у однаковому становищі, враховуючи їх місцезнаходження. Відповідач не був побавлений можливості брати участь у засіданні в режимі відеоконференції, в т.ч. й з використанням власних технічних засобів, однак такою можливістю не скористався. У разі неможливості забезпечити присутність певного представника у засіданні, відповідач юридична особа міг забезпечити представництво з числа інших осіб. Крім того, позиція відповідача стосовно спору викладена у відзиві на позов, а явка сторін у засідання обов`язковою не визнавалася. Відтак, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги закінчення строку розгляду справи, встановленого ГПК України, суд не вважає за можливе відкладати розгляд справи.

Представник позивача у засіданні виклав зміст позовних вимог та наполягає на їх задоволенні. У обгрунтування позову позивач посилається на положення укладеної між сторонами Угоди про врегулювання відносин щодо поставленого товару та відшкодування збитків від 13.10.2021р., за якою, серед іншого, відповідач взяв на себе обов"язок сплатити позивачу 897 910,37 грн. збитків у строк до 06.12.2021р., однак виконав дане зобов"язання не уповному обсязі, внаслідок чого заборгованість у сумі 647 910,37 грн. заявлена до стягнення у даній справі.

Згідно відзиву на позов, відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що дана угода була укладена ним під впливом тяжких обставин; сума збитків, визначена в угоді, жодним чином не підтверджена та відсутній її розрахунок; дана сума взагалі не може бути кваліфікована як збитки з урахуванням визначення даного поняття, даного у ЦУ та ГК України; позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для стягнення збитків (відзив на позов арк.41-48 справи).

Суд, розглянувши, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне:

Між сторонами у справі існували правовідносини, що виникли з зобов"язань по поставці молока у період з 09.01.2021р. по 11.03.2021р., які не були виконані належним чином відповідачем (ТОВ «Лубенський молочний завод»), внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед контрагентом (ТОВ «Корсунівське»). Рішенням Госпдарського суду Полтавської області у спраі №917/940/21 від 07.09.2021р., яке набрало законної сили 30.09.2021р., було частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Корсунівське» та стягнуто з відповідача на його користь 3 268 394,68 грн. заборгованості, 22512,00 грн. річних, 122 344, 33 грн. інфляційних, 51 198,78 грн. судового збору.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено Угоду про врегулювання відносин щодо поставленого товару та відшкодування збитків вд 13.10.2021р. (а.с.19-23), згідно якої:

- сторони підтвердили існування між ними правовідносин з поставки молока на суму 4 788 394,68 грн. у період з 01.01.21р. по 11.03.21р.;

- підтвердили існування заборгованості у відповідача 3 268 394,68 грн.;

- підтвердили згоду з сумами нарахувань, стягнутими за рішенням від 07.09.2021р. у справі №917/940/21 та зафіксували, що сума недоотриманого прибутку позивача становить 897 910,37 грн., вказана сума підлягає сплаті додатково до суми , стягненої за вказаним рішенням суду;

- відповідач зобов"язався сплатити вказані збитки до 06.12.2021р. у пвному обсязі у добровільному порядку, у випадку несплати вони підлягають стягненню у судовому порядку. При цьому сторони підтверджують, що дана угода є підставою для відшкодування збитків та належним доказом для їх стягнення в суді (п.7 угоди).

Додатком до угоди є графік погашення заборгованості та відшкодування збитків. Угода підписана уповноваженими особами сторін директорами ТОВ та скріплена печатками, як і додаток №1 до неї (а.с.24-25).

Як зазначає позивач, на виконання угоди відповідачем було здійснено 2 платежі на загальну суму 250 000, 00 грн., при цьому позивач акцентує увагу суду на тому, що у призначенні платежу міститься посилання на вказану додаткову угоду; залишок заборгованості за угодою становить 647 910,37 грн., саме її позивач просить стягнути з відповідача.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК України). Ст.207 ЦК Укрїни встановлює презумпцію правомріності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Стаття 627 ЦК України містить відсилку до ст.6 ЦК та встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Ст.207 ЦК України встановлює презумпцію правомріності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Натомість ст.629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

З урахуванням наведених норм права, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про обгрунтованість та правомірність позовних вимог позивача. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, не можуть бути підставами для відмови у задволенні позовних вимог, оскільки відповідач довільно, на свій розсуд тлумачить норми права та умови укладеної між сторонами угоди. Так, наполягаючи на тому, що розмір збитків має бути обгрунтованим та підтвердженим, відповідач залишає поза увагою, що предметом стягнення в даному випадку є сума, погоджена сторонами в договорі між ними. Даний договір (угода від 13.10.2021р.) не є нікчемним; доказів того, що дана угода визнана судом недійсною, відповідачем не надано. Позивач повідомляє суду, що дана угода не визнавалася недійсною, і на даний час відстні будь-які провадження щодо визнання її недійсною і судовому порядку ні з тих підстав, про які відповідач повідомляв у відзиві (укладення під впливом тяжкої обставини), ні з будь-яких інших підстав. Вище у мотивувальній частині цього рішення суд посилається на приписи статей 207,629 ЦК України, якими встановлено презумпцію првомірності правочину та його обов`язковість для виконання сторонами.

Крім того, як зазначено вище, позивач акцентував увагу суду на тому, що дана угода частково виконувалася відповідачем, про що свідчать здійснені ним платежі на суму 250 000,00 грн. з вказівкою призначення платежу: «відшкодування збитків зг.угоди відш.збитків від 13.10.2021р.».

В самій угоді зазначено мету її укладення: «...з метою збереження добрих партнерських відносин і взаємовигідного ділового співробітництва...маючи на меті виконання договірних відносин щодо укладеного договору поствки у спрощений спосіб у період з 01.01.2021р. по 11.03.2021р., укладено дану Угоду про врегулювання відносин щодо поставленого товау та відшкодування збитків...». У відзиві відповідач пояснює, що фактично укладення цієї угоди було викликано необхідністю розстрочення заборгованості, яка підлягала стягненню за рішенням суду у справі №917/940/21, інакше б відповідача були проблеми з отриманням кредитних коштів для відновлення своєї платоспроможності.

З урахуванням усіх обставин справи, суд погоджується з позивачем, що поведінка відповідача має ознаки т.зв. «суперечливої поведінки». Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє заперечення відповідача проти позову та задовльняє позовні вимоги в повному обсязі. Судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується йому за рахунок відповідача з огляду на приписи ст.129 ГПК України.

Керуючись статтями 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенський молочний завод» ( 37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Індустріальна, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корсунівське» ( 37262, Полтавська обл., Лохвицький р-н, с. Корсунівка, ) 647910,37 грн. заборгованості, 9718,66 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256, ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено 05.04.2022р.

Суддя О.С.Мацко