ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2022 р. Справа№ 909/94/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 (дата складання та підписання повного тексту рішення: 08.11.2021)

у справі № 909/94/21 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Кухтарук Наталії Ярославівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство"

про стягнення 199 390,64 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа - підприємець Кухтарук Н.Я. звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство" про стягнення заборгованості в сумі 199 390,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди приміщення № 1 від 01.10.2019, а саме:. заборгованість зі сплати орендної плати вказана за листопад-грудень 2019, січень-вересень 2020 року становить 151 800,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство" на користь Фізичної особи - підприємця Кухтарук Наталії Ярославівни борг у розмірі 151 800,00 грн, судовий збір у розмірі 2 277,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 515,35 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що укладеним Договором сплата орендної плати має здійснюватися орендарем безвідносно до виставлення позивачем рахунків, оскільки такої умови сторонами у Договорі не погоджено, натомість зафіксовано сталий розмір щомісячної орендної плати 13 800,00 грн та строк її оплати. Суд не вважає у даному випадку обставину неповідомлення позивачем про зміну в реквізитах рахунку простроченням останнього в розумінні ст. 613 ЦК України.

Стверджуючи про відсутність підстав для нарахування орендної плати у період з 17 березня 2020 року по середину травня 2020 року включно, відповідач посилається на припинення своєї господарської діяльності з використанням орендованого майна, про що останнім видано накази від 16.03.2020 № 16/03 та від 24.03.2020 № 24/03.

Разом з тим, обов`язковою умовою застосування вищенаведеної норми є наявність причинно-наслідкового взаємозв`язку між обмежувальними заходами введеними під час карантину та неможливістю користуватись орендованим приміщенням та обсяги такого обмеження. Між тим, відповідач не довів, що здійснювана ним діяльність була повністю або частково обмежена у зв`язку з карантином, а тому запровадження на території України карантину з 12.03.2020 об`єктивно та повно унеможливило використання за цільовим призначенням орендованого майна. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на наданий відповідачем Наказ № 24/03 від 24.03.2020 про повне закриття офісу в м. Івано-Франківську, у якому зазначено, що причина закриття офісу є його з нерентабельність.

Крім того, суд визнав безпідставними твердження відповідача про звільнення приміщення та передачу ключів від приміщення позивачу, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, а, також в будь-якому випадку договором чітко визначено порядок розірвання договору та повернення приміщення орендодавцю, якого у даному випадку дотримано не було.

Разом з тим, суд врахував, що сторони в договорі передбачили відшкодування відповідачем лише комунальних послуг, в той час, як вказане в рахунках позивача технічне обслуговування, ремонт приладів централізованої охорони, утримання будинку та прибудинкової території до комунальних послуг не належать, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо їх відшкодування позивачу.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача коштів за технічне обслуговування, ремонт приладів централізованої охорони, утримання будинку та прибудинкової території, оскільки вони до комунальних послуг не належать, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо їх відшкодування позивачу.

Суд не взяв до уваги надані позивачем докази направлення рахунків на електронну адресу 20.10.2020, оскільки адресата відправки неможливо ідентифікувати як відповідача.

Суд погодився з відповідачем та відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за надані послуги у зв`язку з недоведеністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Відповідач з позовом погодився частково.

На обґрунтування заперечень зазначив, що у нього дійсно утворився борг перед позивачем по сплаті орендної плати за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року. З березня 2020 року позивач припинив виставляти відповідачу рахунки за Договором, а в період карантину у березні-травні 2020 року плата не підлягала нарахуванню, а з середини травня 2020 року відповідач звільнив приміщення та повернув ключі від приміщення позивачу, тому на підставі п. 8.5.4 Договору оренди він є достроково припиненим.

У зв`язку чим відповідач визнав заборгованість з орендної плати за період листопад-грудень 2019 та січень 2020 року у сумі 41 400,00 грн;

Проти нарахування орендної плати за період з лютого по 16 березня 2020 року в сумі 20 922,58 грн заперечив, оскільки позивач в порушення п. 8.2.1 Договору не повідомив про зміну його банківських реквізитів, тобто не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких відповідач не може виконати свого обов`язку.

Проти нарахування орендної плати за період з 17 березня 2020 року по середину травня 2020 року включно заперечив, оскільки у цей час туристичний офіс відповідача не працював внаслідок локдауну у зв`язку з карантином, запровадженого на території України, тому має право на зменшення орендної плати на підставі п. 14 розділу "Прикінцеві та Перехідні положення " ЦК України.

Проти нарахування орендної плати за період з середини травня по вересень 2020 року заперечив, оскільки з середини травня 2020 року Договір є достроково припиненим. на підставі п. 8.5.4.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва у справі № 909/94/21 від 27.10.2021. Рішення Господарського суду міста Києва у справі № 909/94/21 від 27.10.2021 скасувати в частині стягнення з відповідача 89 477,42 грн орендної плати та в цій частині позову відмовити. Викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:

"1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство" на користь Фізичної особи - підприємця Кухтарук Наталії Ярославівни борг у розмірі 62 322,58 грн, судовий збір у розмірі 934,84 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 674,92 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.".

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що за договором оренди передбачено право його дострокового припинення, за умовою попередження іншої сторони за 1 місяць. Оскільки відповідач в кінці березня 2020 попередив позивача про дострокове припинення дії договору оренди та звільнення приміщення у травні 2020, вважає договір оренди припиненим з середини травня 2020 та як наслідок нарахування орендних платежів з цього періоду є безпідставним.

Суд першої інстанції не врахував позицію Верховного Суду про те, що недобросовісна поведінка учасника цивільних відносин не може захищатися суду, тоді як суд не врахував відмову позивача у наданні доказів приймання орендованого приміщення у травні 2020 та докази, що витребував суд.

Таким чином, відповідач вважає, що рішення суду в частині стягнення орендної плати з 17.03 по 19.05.2020 в розмірі 28935,48 грн прийнято з неправильною оцінкою доказів та порушує право орендаря(відповідача) на зменшення орендної плати.

Крім того, стягнення орендної плати за період з 20.05 по 30.09.2020 в загальній сумі 60541,94 грн безпідставне, так як правовідносини припинилися у травні 2020.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивачем, у строк, встановлений ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022, не надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Натомість, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відзив Фізичної особи - підприємця Кухтарук Наталії Ярославівни подано 16.02.2022, в той час як останнім днем для подання відзиву було 04.02.2022, у зв`язку із чим поданий відзив залишається без розгляду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 909/94/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі № 909/94/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі № 909/94/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 01.10.2019 між Фізичною особою - підприємцем Кухтарук Наталією Ярославівною (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство з продажу авіаперевезень" (Орендар) укладено договір оренди приміщення № 1 (надалі також - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування Приміщення для використання під офіс та зобов`язується сплачувати орендну плату, в порядку, передбаченому цим Договором. Вище вказане приміщення знаходиться у володінні та користуванні Орендодавця на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2002 рік.

У договорі надано визначення "Приміщення" - об`єкт нерухомості - частина не житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 60 кв.м.

Строк оренди приміщення становить з 01.10.2019 по 01.10.2020.

Відповідно до п. 2.4 договору оренди приміщення передається за Актом приймання - передачі, підписаний уповноваженими представниками сторін та свідчить про початок строку оренди.

Повернення приміщення здійснюється за тими ж правилами, як і при його передачі в орендну ( п.2.6 договору оренди).

Пунктом 3.1.3 Договору оренди передбачено, що вартість комунальних послуг (водо-, газо- електропостачання, телефон, охорона, комунальні платежі, податки за землю та нерухомість) не входять до складу орендної плати та відшкодовуються Орендодавцю окремо (додатково) за фактом їх споживання на підставі відповідних рахунків Орендодавця і сплачуються щомісячно протягом 5 банківських днів з моменту отримання Орендарем відповідних документів (рахунків) на оплату. Зняття показників лічильника за споживання електроенергії здійснюється разом представниками Орендодавця та Орендаря.

За обслуговування рахунку Орендар сплачує Орендодавцю щомісячно плату в розмірі 400 грн, або переоформляє на себе угоди з енергопостачальними організаціями та оплачує комунальні послуги самостійно (спосіб оплати комунальних послуг відображається в додатку до угоди).

Згідно з пунктами 4.1.1-4.1.3 Договору, Орендар виплачує Орендодавцю орендну плату, з урахуванням попередньої оплати на два місяця, з моменту підписання Акту приймання-передачі приміщення від Орендодавця до Орендаря за даним Договором (далі - Орендна плата). Загальний розмір орендної плати на місяць становить 13800 грн. (тринадцять тисяч вісімсот грн).

Орендар сплачує щомісячно орендну плату авансом - не пізніше 10 робочого дня місяця.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, Орендна плата сплачується Орендарем шляхом перераховування належної до сплати суми на банківський рахунок орендодавця щомісячно авансом не пізніше 10 робочих днів відповідного місяця.

Договір може бути достроково припинений за бажанням будь-якої із Сторін, про що Сторона повідомляє про розірвання Договору не пізніше, ніж за 1 (один) місяць до бажаного припинення Строку Оренди. (п. 8.5.4 Договору)

Згідно Акту від 01.10.2019 позивач передав, а відповідач прийняв орендоване приміщення у користування.

За змістом ст. 283 ГК України ст. 759 ЦК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п.3 ст. 291 ГК України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів не бере до уваги лист відповідача від 07.06.2021 ( а.с.39-40 т.2), в якому орендар вказує на дострокове припинення договору оренди з середини травня 2020, оскільки даний лист складений після спливу строку дії договору оренди, за текстом стосується заперечень щодо нарахування вартості комунальних платежів.

Наполягання відповідача на тому, що позивач не виконував вимоги суду, викладені в ухвалах про витребування доказів, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на те, що, по-перше, за невиконання вимог суду, позивач був притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

По, друге- Правилами ДСТУ 4163-2003 ДСТУ 4163:2020 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" листування, акти, договори, складаються з двох чи більше примірників.

Відповідач не обґрунтував відсутність тих чи інших документів, які просив витребувати у позивача. Таким чином посилання на упередженість суду не знайшло підтвердження.

Письмові пояснення свідків ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), які оформлені нотаріально та знаходяться у матеріалах справи не беруться до уваги, оскільки дані свідки перебувають/перебували у трудових відносинах з відповідачем, а тому не можуть вважатися допустимими доказами.

Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт звернення відповідача із заявою про дострокове припинення договору оренди в строк, визначений законом.

Відсутні докази направлення на адресу позивача примирника заяви про припинення строку дії договору з дорученням примирника акту приймання-передачі ( повернення) майна.

Відсутність доказів про звернення відповідача з заявою про дострокове припинення договору та відповідно складеного Акту про повернення майна (відмову позивача у прийманні приміщення чи відмови у підписанні відповідних актів) не дає підстав вважати договір оренди припиненим з середини травня 2020р.

Сплата орендної плати за Договором має здійснюватися орендарем безвідносно до виставлення позивачем рахунків, оскільки такої умови сторонами у Договорі не погоджено, натомість зафіксовано сталий розмір щомісячної орендної плати 13 800,00 грн та строк її оплати.

Згідно ст. 613 ЦК України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення у виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення у прийнятті виконання зобов`язання.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності підстав для сплати орендної плати у зв`язку з неповідомленням позивачем про зміну в реквізитах банківського рахунка, враховуючи що, відповідач не підтвердив, що така зміна відбулася та коли, не довів, що намагався, однак не міг виконати свого обов`язку з оплати через неповідомлення реквізитів відповідачем, не звертався до позивача з вимогою про надання відомостей про зміну рахунку, будучи обізнаним про зміну в законодавстві з цього приводу. Отже, суд не вважає у даному випадку обставину неповідомлення позивачем про зміну в реквізитах рахунку простроченням останнього в розумінні ст. 613 ЦК України.

Постановою № 211 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2020 № 377) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12 березня до 22 травня 2020 року на усій території України карантин, зокрема, заборонено до 22.05.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, крім провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, а також медичної практики, діяльності з виготовлення технічних та інших засобів реабілітації, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з продажу, надання в оренду, технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, періодичних випробувань автотранспортних засобів на предмет дорожньої безпеки, сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з підключення споживачів до Інтернету, поповнення рахунків мобільного зв`язку, сплати комунальних послуг та послуг доступу до Інтернету, ремонту офісної та комп`ютерної техніки, устаткування, приладдя, побутових виробів і предметів особистого вжитку, надання послуг хімчистки, поштової та кур`єрської діяльності, будівельних робіт, робіт із збирання і заготівлі відходів, діяльності кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя, очей, рук) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19" від 16 червня 2020 року № 692-IX, який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в такій редакції: "14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Відповідачем не надано жодного доказу щодо звернення до позивача з пропозицією у зменшенні розміру орендної плати чи звільнення від оплати орендних платежів на період карантину, а тому відмова відповідача від сплати щомісячних орендних платежів свідчить про порушення відповідачем умов договору оренди в односторонньому порядку.

Крім того колегія суддів вважає, що на період карантину, приміщення могло використовуватися відповідачем за напрямком його господарської діяльності, шляхом продажу продуктів туризму та перевезень онлайн на майбутній період.

З огляду на викладене, нерентабельність господарської діяльності відповідача не є доказом неможливості користуватись орендованими приміщеннями за цільовим призначенням внаслідок карантину.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі № 909/94/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі № 909/94/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне агентство".

4. Справу № 909/94/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун