ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022м. ДніпроСправа № 904/6943/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства "ЦВЕК-Д", м. Дніпро

до відповідача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-2: Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради, скасування запису про державну реєстрацію права, скасування реєстрації земельної ділянки

Представники:

від позивача: Горб О.В., ордер ДП № 2609/014 від 07.01.2020, адвокат; Розинський О.О., витяг з ЄДР, представник;

від відповідача-1: Камишникова Ю.М., довіреність № 7/10-3429 від 24.12.2020, представник;

від відповідача-2: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "ЦВЕК-Д" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 22.12.2020 № б/н до відповідача-1: Дніпровської міської ради, відповідача-2: Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 в повному обсязі;

- скасувати запис номер 38500374 про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:128:0051 за Дніпропетровською міською радою;

- скасувати реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051 у Державному земельному кадастрі України із закриттям Поземельної книги на неї.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним рішенням Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 "Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, , для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)" у постійне користування відповідачу-2 передана земельна ділянка загальною площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051. Проте, відповідно до семантичних даних Публічної кадастрової карти України вказана земельна ділянка розташована безпосередньо біля промислової бази позивача за адресою: м. Дніпро, вул. Старокодацька, буд. 9, на земельній ділянці площею 3,2 га, яку рішенням VI сесії XXII скликання Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 25.01.1996 було надано Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку (РБУ зв`язку), правонаступником якого є позивач, у постійне користування для розширення виробничої бази, про що видано Державний акт на право постійного землекористування І-ДП № 005092 від 19.03.1999. Проте, через бездіяльність центрального органу виконавчої влади, який повинен реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, відомості про земельну ділянку позивача не внесені до Державного земельного кадастру з незалежних від позивача причин. За вказаних обставин, оспорюване рішення та вчинені на його підставі записи порушують право позивача на користування земельною ділянкою площею 3,2 га відповідно до Державного акту на право постійного землекористування І-ДП № 005092 від 19.03.1999.

Ухвалою господарського суду від 12.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 28.01.2021.

Разом із позовною заявою позивачем подане клопотання про витребування у відповідачів оригіналів технічної документації із землеустрою та призначення у справі інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою для з`ясування питання чи накладається межі земельної ділянки відповідачів на межі земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача.

В обґрунтування клопотання в частині витребування доказів позивач зазначає, що не має можливості самостійно витребувати у відповідачів геодезичні дані спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051.

27.01.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача-1 на позову заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що зазначена в оскаржуваному рішенні міської ради земельна ділянка не була передана раніше жодній фізичній чи/або юридичній особі, перебуває в межах міста Дніпра, тому спірне рішення, ухвалене компетентним органом (законним власником землі) та з урахуванням норм чинного законодавства. При цьому, позивачем не зареєстровано спірну земельну ділянку у відповідності до норм чинного законодавства. Земельна ділянка, на яку видано державний акт позивачу, не сформована, кадастровий номер не присвоєно, право власності або користування у Державному реєстрі земель не зареєстровано. Крім того, відсутні докази, що існували перешкоди з боку відповідача-1 у здійснені реєстрації земельної ділянки позивачем.

Ухвалою господарського суду від 28.01.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, підготовче засідання відкладено на 18.02.2021. Клопотання позивача в частині призначення експертизи залишено на вирішенні суду.

08.02.2021 позивачем до суду подано відповідь на відзив від 05.02.2021, в якому на спростування заперечень відповідача-1 зазначає, що на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває у межах м. Дніпро, міською радою не надано належних та допустимих доказів, зокрема, витягу з Державного земельного кадастру про межу адміністративно-територіального утворення. Спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного

користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092, номер державної реєстрації

1273. При цьому, відповідно до п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими не залежно від присвоєння їм кадастрового номера. Просив відхилити доводи відповідача-1 та не приймати надані до відзиву докази, як такі, що не стосуються предмету спору.

15.02.2021 Дніпровська міська рада надала для долучення до матеріалів справи лист Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 15.02.2021 № 4/7-88, з якого вбачається, що оригінали проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки (кадастровий номер :02:128:0051) та передачі її у постійне користування, передано на зберігання до Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради. У зв`язку з вищезазначеним, міська рада не має можливості надати витребувані оригінали документів до господарського суду.

18.02.2021 підготовче засідання не відбулося через перебування судді Рудь І.А. на лікарняному.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 24.02.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду, підготовче засідання призначене на 16.03.2021.

15.03.2020 відповідач-1 надав до суду заперечення щодо документів, наданих позивачем до клопотання про проведення експертизи та зазначив, що надану позивачем технічну документацію неможливо використовувати для проведення експертизи, оскільки вона не затверджена Дніпровською міською радою. Крім того, так як межа міста Дніпро, що проходить вздовж земельної ділянки, зазначеної у державному акті І-ДП № 005092 від 19.03.1999, встановлена у 1970 році та не змінювалася до цього часу, у позивача були відсутні підстави для надання клопотання про підготовку технічного звіту відновлення меж земельної ділянки на місцевості та відповідно розробки такої технічної документації. Вказана технічна документація не відповідає вимогам Закону України "Про землеустрій". Вважає, що для проведення експертизи повинна використовуватися землевпорядна документація, на підставі якої Новоолександрівською сільською радою було видано державний акт на постійне користування земельною ділянкою, оскільки вона містить всі необхідні для експертизи вихідні дані. У поданих запереченнях відповідач-1 просив суд поставити на вирішення судової експертизи наступні питання:

1) Встановити координати поворотних точок межи земельної ділянки, що належить Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному, комерційному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д" на праві постійного користування на підставі державного акту від 19.03.1999, номер державної реєстрації 1273 (1-ДП №005092) з відображенням їх на карті-схемі до проекту встановлення межі м. Дніпропетровська або з прив`язкою до межи певної адміністративно-територіальної одиниці.

2) Встановити координати поворотних точок межі міста на підставі технічної документації щодо встановлення-відновлення межі міста Дніпро в районі земельної ділянки, що належить Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному, комерційному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д" на праві постійного користування на підставі державного акту від 19.03.1999, номер державної реєстрації 1273 (І-ДП №005092) з відображенням їх на карті-схемі до проекту встановлення межі м. Дніпропетровська.

3) Встановити, на підставі державного акту від 19.03.1999, номер державної реєстрації 1273 (І-ДП №005092), до якої адміністративно-територіальної одиниці (місто, селище, тощо) належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:128:0051 та земельна ділянка, що належить Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному, комерційному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д" на праві постійного користування на підставі державного акту від 19.03.1999, номер державної реєстрації 1273 (І-ДП №005092).

Ухвалою господарського суду від 16.03.2021 підготовче засідання відкладене на 23.03.2021 для надання відповідачем-2 витребуваних судом документів.

22.03.2021 позивач подав пояснення до заперечень відповідача-1 від 22.03.2021, в яких, зокрема, зазначив, що предметом доказування за цією справою є встановлення обставин накладання однієї земельної ділянки на іншу, а не знаходження земельної ділянки позивача за межами або в межах населеного пункту. Технічна документація, подана позивачем, виконана за дорученням органу по земельних ресурсах на підставі даних земельно-кадастрової документації ліцензованим суб`єктом топографо-геодезичних робіт, є цілком законна та не порушує норми законодавства. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено її затвердження. Також не передбачене в разі відновлення й повторне перепогодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Просив суд відхилити доводи та міркування Дніпровської міської ради стосовно недопустимості законного та допустимого доказу, а саме технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості 2008 № 079708, яка містить необхідний для проведення експертизи каталог координат земельної ділянки позивача; відхилити запропоновані Дніпровською міською радою усі питання до експертної установи стосовно встановлення межі міста, оскільки це питання не є предметом доказування по справі.

У підготовчому засіданні 23.03.2021 відповідачем-1 надана для долучення до матеріалів справи завірена копія рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 № 369/61 "Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоустрою та інфраструктури дніпровської міської ради для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)" з додатками.

У підготовчому засіданні 23.03.2021 відповідач-2 надав клопотання від 23.03.2021 № 3/5-543, в якому зазначив, що витребувана судом документація (19 акр.) перебуває у складі "Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва крематорію в районі кладовища Запорізьке шосе, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської Шевченківський район м. Дніпро", що налічує 88 прошитих аркушів та виготовлено у єдиному примірнику необхідному для вирішення різних поточних завдань замовником. Окреме надання оригіналів технічної документації із землеустрою з встановленням меж спірної земельної ділянки на місцевості (в натурі) з каталогом геодезичних координат є не можливим. Враховуючи наведене, просив долучити до матеріалів справи належним чином завірені копії технічної документації із землеустрою з встановленням меж спірної земельної ділянки на місцевості (в натурі) з каталогом геодезичних координат.

Ухвалою господарського суду від 23.03.2021 клопотання Акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" задоволено; у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; провадження у справі на час проведення експертизи зупинене; матеріали справи № 904/6943/20 направлені на адресу експертної установи.

06.05.2021 на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи від 04.04.2021.

У зв`язку із надходженням апеляційної скарги Дніпровської міської ради на ухвалу господарського суду від 23.03.2021, матеріали справи № 904/6943/20 відкликані судом з експертної установи та супровідним листом від 13.05.2021 направлені до Центрального апеляційного господарського суду.

Постановою Центрального апеляційного суду від 28.07.2021 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2021 - без змін.

02.08.2021 матеріали справи надійшли на адресу Господарського суду Дніпропетровської області з апеляційної інстанції.

Ухвалою господарського суду від 02.08.2021 клопотання експерта задоволено; зобов`язано сторони надати документи, необхідні для проведення експертизи.

Супровідним листом від 18.08.2021 матеріали справи направлені на адресу експертної установи для виконання вимог ухвали суду від 23.03.2021.

27.10.2021 матеріали справи повернуто на адресу Господарського суду Дніпропетровської області із висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 08.10.2021 № 4472/4473-21.

Ухвалою господарського суду від 08.11.2021 провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначене на 02.12.2021.

29.11.2021 відповідачем-1 до суду подані заперечення щодо висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, в яких зазначив, що експертиза була проведена на підставі неналежних та недопустимих доказів, а саме на підставі технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки, якою користується АТ «ЦВЕК-Д», яка не затверджена Дніпровською міською радою відповідно до ст. 30 Закону України «Про землеустрій» та як того вимагають норми чинного законодавства, а тому досліджена технічна документація в сулу закону є нікчемною. Відповідач-1 стверджує, що позивач свідомо не надавав витребувані документи, які не досліджувались експертом. У висновку експерта відсутня об`єктивність та повнота дослідження, а тому його не можна оцінювати як належний та допустимий доказ при розгляді справи та ухвалені рішення.

У підготовчому засіданні 02.12.2021 оголошено перерву до 09.12.2021 для надання сторонами витребуваних судом документів.

08.12.2021 відповідач-2 подав до суду письмові пояснення з урахуванням висновку експерта, в яких зазначив, що земельна ділянка, щодо якої було ухвалено спірне рішення згідно матеріалів містобудівного кадастру перебуває в межах міста Дніпра, зазначене підтверджується листами Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 10.07.2019 №3/15-308 та листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01.07.2019 № 18-4- 0.221-4807/2-19, які надані відповідачем-1 до відзиву на позовну заяву. Стверджує, що у районі розташування вищезазначеної земельної ділянки межа міста Дніпра не змінювалась, а тому земельна ділянка, яка надавалась позивачу в постійне користування, як на момент прийняття рішення Новоолександрівської сільської ради 17.02.1999, так і на момент прийняття спірного рішення - знаходилась в межах міста Дніпра, що свідчить про те, що лише Дніпровська міська рада правомочна була розглядати і вирішувати питання щодо спірних земельних ділянок. Таким чином, оскільки зазначена в рішенні міської ради земельна ділянка не була передана раніше жодній фізичній чи/або юридичній особі та перебуває в межах міста Дніпра, тому спірне рішення, ухвалене компетентним органом (законним власником землі) та з урахуванням норм чинного законодавства. Щодо висновку експерта зазначає, що позивач не сприяв та не надав на вимогу експерта та суду необхідних для проведення експертизи документів, що свідчить про ухилення АТ «ЦВЕК-Д» від встановлення об`єктивних обставин справи. Вважає, що висновок експерта № 4472/4473-21 від 08.10.2021 не є належним, допустимим та достовірним, оскільки виконаний на підставі нікчемнхи в силу закону документів, що створює хибне уявлення про обставини справи. Просив суд не враховувати висновок експерта при ухвалені рішення по справі та відмовити у задоволенні позову.

09.12.2021 відповідач-1 подав до суду додаткові пояснення щодо висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою господарського суду від 09.12.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні 11.01.2022.

11.01.2022 судове засідання не відбулося через перебування судді Рудь І.А. на лікарняному.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 13.01.2022 розгляд справи по суті призначений у судовому засіданні на 27.01.2022.

27.01.2022 відповідач-1 подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що:

- заявляючи вимогу щодо скасування запису про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку, позивач намагається втручатись у законно набуте право міської ради, яке виникло у неї в силу положень чинного законодавства;

- державна реєстрація - це не підстава набуття права власності або користування, а лише засвідчення державою вже набутого особою права власності або користування і ототожнювати факт набуття права з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності або користування, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права, а не є підставою його набуття

- позивачем взагалі не доведено чи дійсно Державний акт на право постійного користування існував та чи існує наразі; можливо взагалі право постійного користування земельною ділянкою позивача припинено;

- з урахуванням того, що право комунальної власності у Дніпровської міської ради виникло на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», то рішення що оскаржується не створює жодних юридичних наслідків для позивача, а тому вимога щодо скасування запису про державну реєстрацію права комунальної власності за міською радою також не підлягає задоволенню;

- позивачем вибірково надані наявні в нього документи, зокрема, для проведення експертизи. Відсутність належних документів може свідчити лише про те, що позивачем не доведено порушення своїх прав, оскільки певні факти при проведенні експертизи було встановлено на підставі технічної документації щодо відновлення меж в міських координатах, яка є незатвердженою. Відновлення відбувалось по нібито фактичному використанню земельною ділянкою, проте яким чином встановлено фактичне використання земельною ділянкою - не відомо. Так, земельна ділянка з 1996 року позивачем не використовувалась, розширення виробничої бази не відбулось; земельна ділянка не огороджена та не містить ознак її використання; будь-які будівлі на спірній земельній ділянці відсутні, що, зокрема, підтверджується актом обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051 від 31.08.2021 №7/8-0821, складеним Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради;

- суд не може на власний розсуд встановити межу фактичного використання позивачем земельною ділянкою, оскільки, як вже наголошувалось, фактичне використання земельною ділянкою може бути значно більшим, будь-які межові знаки на земельній ділянці, що перебуває в постійному користуванні позивача відсутні, зміщення меж земельної ділянки може бути в будь-яку частину поверхні, а тому експертні висновки є такими, що викладені на підставі наявних у позивача документів, а не на підставі належних, без урахування обставин справи, історії виниклих правовідносин, а тому не можуть вважатися належним доказом порушення прав позивача.

У судових засіданнях 27.01.2022 та 09.02.2022 оголошувалися перерви до 09.02.2022 та 22.02.2022 відповідно.

У судове засідання 22.02.2022 відповідач-2 явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідач-2, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений у судовому засіданні 09.02.2022 під розписку.

У судовому засіданні 22.02.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заявах по суті спору, просив позов задовольнити; представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та заявах по суті спору.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.1994 за рішенням орендарів Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку (РБУ зв`язку), було створено акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д", в подальшому перейменованого в Приватне акціонерне товариство "ЦВЕК-Д".

Рішенням VI сесії XXII скликання Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 25.01.1996 за згодою землекористувача, Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку було відведено у постійне користування земельну ділянку площею 3,2 га для розширення виробничої бази, за рахунок земель обмінного фонду, здійсненого у 1979 році між Дніпропетровським районом Дніпропетровської області та містом Дніпропетровськ, що знаходиться в меліоративному стані.

На підставі цього рішення Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку виданий державний акт на право постійного користування землею площею 3,2 га серія ДП ДН 000077 від 26.01.1996, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №817.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району №10 від 17.02.1999 за результатами розгляду клопотання Акціонерного проектно-будівельного та експлуатаційного комерційного товариства закритого типу "ЦВЕК-Д" у зв`язку з приватизацією державного майна Ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська було вирішено переадресувати земельну ділянку з Ремонтно-будівельного управління зв`язку на Акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д".

На підставі цього рішення Новоолександрівською сільською радою Дніпропетровського району виданий державний акт на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №1273. Цей акт посвідчував надання у постійне користування Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному комерційному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д" земельної ділянки площею 3,2 га для розширення виробничої бази.

Рішенням Дніпровської міської ради від 19.12.2018 №267/39 Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва крематорію в районі кладовища по Запорізькому шосе, 55А зі сторони вул. Аеропортівської.

В березні 2019 на адресу Дніпровської міської ради надійшов лист Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" №27 від 26.03.2019 із запереченнями щодо намірів міської ради розпорядитись земельною ділянкою в районі кладовища по Запорізькому шосе, 55а зі сторони вул. Аеропортівської та вул. Старокодацької для будівництва крематорію. В обґрунтування таких заперечень товариство посилалось на Державний акт на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999 та наявність права користування цією земельною ділянкою.

Рішенням Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 "Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, , для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)" у постійне користування відповідачу-2 передана земельна ділянка загальною площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051.

Позивач заявляє про порушення відповідачами його права постійного користування земельною ділянкою, оскільки рішенням Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради було незаконно передано частину земельної ділянки АТ "ЦВЕК-Д".

На переконання позивача межі земельної ділянки відповідачів площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051 накладаються на межі земельної ділянки площею 3,2 га, яка знаходиться у користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія І-ДП № 005092 від 19.03.1999, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1273. А тому оспорюване рішення та вчинені на його підставі реєстраційні дії та записи порушують його право на користування земельною ділянкою площею 3,2 га відповідно до вказаного Державного акту, оскільки питання вилучення земельної ділянки (її частини) або відмови від права постійного землекористування не вирішувалось, право постійного користування позивача не припинялось.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 143 Конституції України органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

Нормами ст. 13, 142 Конституції України передбачено виключне право органу місцевого самоврядування від імені територіальної громади самостійно розпоряджатися землею, яка є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, оскільки доходи від її використання є складовими у формуванні доходів місцевого бюджету.

Згідно зі ст. 1 Земельного кодексу України та ст. 14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

За змістом ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Господарського кодексу України органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб`єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом.

За приписами ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, визнання незаконними (протиправними) рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав та інтересів особи в разі, якщо порушення своїх прав вона вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи характер.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи на підставі рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району №10 від 17.02.1999, Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному комерційному товариству закритого типу «ЦВЕК-Д», правонаступником якого є позивач, передано у постійне користування земельну ділянку площею 3,2 га для розширення виробничої бази, про що виданий державний акт на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №1273 (т. 1 а.с. 46, 47-50).

Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Частинами 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передають у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному Законом.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 Земельного кодексу України, і їх перелік є вичерпним: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, порядок набуття, виникнення, а також припинення права постійного користування земельною ділянкою, що, зокрема, перебуває у комунальній власності, врегульований нормами Земельного кодексу України.

Статтею 143 Земельного кодексу України визначено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять та сторонами не надано докази на підтвердження припинення права позивача на користування земельною ділянкою, відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, з підстав, визначених у ст. ст. 141, 143, 149 Земельного кодексу України.

Вищевказаний державний акт на момент вирішення даного спору є діючим, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

При цьому позивач стверджує, що земельна ділянка загальною площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051, яка оскаржуваним рішення відповідача-1 передана у постійне користування Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район), розташована безпосередньо біля промислової бази позивача за адресою: м. Дніпро, вул. Старокодацька, буд. 9, на земельній ділянці площею 3,2 га, що перебуває у постійному користуванні позивача, відповідно до вищезазначеного акту І-ДП №005092 від 19.03.1999.

Доказування цього факту ускладнюється тим, що у сематичних даних Публічної кадастрової карти України відсутні дані про земельну ділянку позивача.

У зв`язку із чим за клопотанням позивача ухвалою господарського суду від 23.03.2021 у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції.

На вирішення судової експертизи поставлені такі питання:

1. Чи накладається межі земельної ділянки відповідачів площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051 на межі земельної ділянки площею 3,2 га, яка знаходиться у користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія І-ДП № 005092 від 19.03.1999, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1273?

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 08.10.2021 № 4472/4473-21 встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:128:0051 загальною площею 0,3675 га накладається на земельну ділянку, межі якої відновлені відповідно до "Технічна документація № 079708 щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості Акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "Цвек -Д" розширення виробничої бази за адресою: вул. Старокодацька, в районі буд. №9 Бабушкінський район" виготовлена ТОВ "Основа", 2008, згідно до Державного акту на право постійного користування землею серія І - ДП №005092 від 19.03.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1273.

За приписами ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку висновку експерта, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та позиції сторін, господарський суд зазначає, що висновок експерта відповідає вимогам ст. 98 Господарського процесуального кодексу та приймається судом в якості належного доказу по справі.

Щодо доводів відповідача-1, викладених у запереченнях щодо документів, наданих позивачем до клопотання про проведення експертизи та запереченнях щодо висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, господарський суд зазначає таке.

Так, позивачем для забезпечення виконання експертизи надано Технічну документацію №079708 щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості 2008 року з планом і каталогом геодезичних координат. Крім того позивач просив суд витребувати у відповідачів геодезичні дані спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051.

Відповідач-1 вважає, що надана позивачем технічна документація не може бути використана для експертизи, оскільки ні в Земельному кодексі України, ні в Законі України "Про землеустрій" (в редакції від 22.05.2003) технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості не існувало, технічна документація не затверджена міською радою.

Проте, такі аргументи відповідача-1 не можуть бути прийняті судом, оскільки в даному випадку предметом спору є не з`ясування питання знаходження земельної ділянки позивача за межами або в межах населеного пункту, а встановлення обставин накладання однієї земельної ділянки на іншу.

Щодо документального підтвердження факту відновлення позивачу меж земельної ділянки, то за ч. 1 ст. 107 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2008 - на час виконання технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості позивача) основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Таким чином, приймаючи рішення від 23.09.2020 №369/61"Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, , для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)", Дніпровською міською радою не враховано, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:128:0051 накладається на земельну ділянку позивача, що перебуває у його постійному користуванні згідно із Державним актом на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, право користування земельною ділянкою якого не є припиненим. Відповідно, оскаржуване рішення Дніпропетровської міської ради порушує права позивача.

З урахуванням вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., особа не може відповідати за помилку органу місцевого самоврядування при прийнятті ним рішень, а тому її не може бути позбавлено конституційного права, оскільки вона добросовісно, відкрито та на законних підставах набула право користування земельною ділянкою.

Наведе підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішеннями від 24.06.2003 «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великої Британії і Північної Ірландії» та від 22.11.2007 у справі «Україна-Тюмень проти України», в яких йдеться про те, що суб`єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів при укладанні останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладанні цих договорів припустились помилки.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Доводи Дніпровської міської ради про те, що позивачем не було зареєстровано спірну земельну ділянку у відповідності до норм чинного законодавства; не було зареєстровано у визначеному порядку право користування спірною земельною ділянкою у Державному реєстрі земель, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме державним актом на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №1273.

При цьому, згідно з п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

За встановлених обставин, господарський суд доходить до висновку, що оспорюване рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 прийняте з порушенням закону, що регулює порядок надання земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб, іншим особам, у зв`язку із чим вважає вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 в повному обсязі обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування запису номер 38500374 про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:128:0051 за Дніпропетровською міською радою та скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051 у Державному земельному кадастрі України із закриттям Поземельної книги на неї, господарський суд зазначає таке.

Так, під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, господарський суд вважає, що з 16.01.2020, тобто на час прийняття оскаржуваного рішення, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак позивач обрав невірний спосіб судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

За таких обставин господарський суд зазначає, що у зв`язку із викладенням статті 26 Закону України № 1952 у новій редакції згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, станом на час прийняття оскаржуваного рішення зазначений закон вже не визначав такого способу захисту порушених прав та інтересів позивача як скасування запису про державну реєстрацію права та скасування реєстрації земельної ділянки, отже, починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною Законом України № 1952.

Обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права є підставою для відмови у позові.

З урахуванням вищевикладеного, не підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування запису номер 38500374 про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:128:0051 за Дніпропетровською міською радою та скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051 у Державному земельному кадастрі України із закриттям Поземельної книги на неї.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У питанні повноти обґрунтування рішення суд враховує приписи Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" щодо обов`язку судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

В ході вирішення спору відповідачами не надано доказів, які б спростовували доводи позивача та встановлені судом фактичні обставини справи.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Акціонерного товариства «ЦВЕК-Д» про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача у справі зі сплати судового збору та вартості судової експертизи покладаються на відповідачів порівну пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Повний текст цього рішення складений з урахуванням виникнення 24.02.2022 (в період терміну для складання повного тексту даного рішення) виключних обставин, пов`язаних з військовою агресією Російської Федерації проти України та запровадженням в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 "Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, , для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)".

Стягнути з Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, ) на користь Акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" (49075, м. Дніпро, вул. Петрозаводська, буд. 369а, ) 1 135 грн. 00 коп. (одну тисячу сто тридцять п`ять грн. 00 коп. ) витрат зі сплати судового збору, 3 569 грн. 49 коп. (три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять грн.. 49 коп.) витрат на проведення судової експертизи.

Стягнути з Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 6, ) на користь Акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" (49075, м. Дніпро, вул. Петрозаводська, буд. 369а, ) 1 135 грн. 00 коп. (одну тисячу сто тридцять п`ять грн. 00 коп. ) витрат зі сплати судового збору, 3 569 грн. 49 коп. (три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять грн.. 49 коп.) витрат на проведення судової експертизи.

У решті позову відмовити.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.03.2022

Суддя І.А. Рудь