ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3512/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Гора, вул. Бориспіль-7)

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4),

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (03039, м. Київ, просп. Голосіївський, 50),

про стягнення 22260,46 грн. заборгованості за договором оренди № 1932 від 20.01.2017 р., у тому числі - 19794,56 грн. основного боргу, 853,88 грн. пені, 1183,14 грн. штрафу, 155,67 грн. 3% річних, 273,21 грн. інфляційних втрат,

Без виклику представників сторін

Обставини справи:

До господарського суду Київської області звернулося Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - ДП «МА «Бориспіль», позивач) до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (далі - ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ", відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - третя особа), про стягнення 22260,46 грн. заборгованості за договором оренди № 1932 від 20.01.2017 р., у тому числі - 19794,56 грн. основного боргу, 853,88 грн. пені, 1183,14 грн. штрафу, 155,67 грн. 3% річних, 273,21 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання за договором оренди № 1932 від 20.01.2017 р. в частині сплати вартості орендних платежів відповідно до виставлених рахунків, які відповідачем було оплачено частково, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 19794,56 грн. основного боргу, 853,88 грн. пені, 1183,14 грн. штрафу, 155,67 грн. 3% річних, 273,21 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою позовною заявою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення 22260,46 грн. заборгованості за договором оренди № 1932 від 20.01.2017 р. підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.12.2021 р. було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

22.12.2021 р. до господарського суду Київської області від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях надійшли пояснення № 52-04.01-5574 від 15.12.2021 р. (вх. № 29586/21 від 22.12.2021 р.), відповідно до яких третя особа зазначала, що відповідач звернувся до Регіонального відділення із заявою від 21.04.2020 р. № 02.2-09-51 про звільнення від орендної плати на період дії карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 р. № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» було визначено переліки орендарів, яким нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків (Додаток № 2 до даної постанови). Регіональне відділення задовольнило заяву відповідача частково та відповідно до п. 1 наказу Регіонального відділення від 26.10.2020 р. № 672 «Щодо нарахування орендної плати на період дії карантину» установило, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, здійснюється у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати. Також п. 2 цього ж наказу Регіональне відділення встановлює, що нарахування орендної плати відповідачу починається з дати встановлення карантину. Станом на 14.12.2021 р. заборгованість з орендної плати орендаря у співвідношенні, встановленому договором оренди, відсутня.

04.01.2022 р. до господарського суду Київської області від ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" надійшов відзив на позовну заяву № 01.3.2-01-311 від 28.12.2021 р. (вх. № 25/22 від 04.01.2022 р.), відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що позивачем безпідставно обліковується заборгованість ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" зі сплати 50% суми по рахунках № 76/1407 від 31.05.2021 р., № 76/1668 від 30.06.2021 р., № 76/1915 від 31.07.2021 р., № 76/2132 від 31.08.2021 р., № 76/2444 від 30.09.2021 р., оформлених на виконання умов договору оренди від 20.01.2017 р. № 1932, яким авіакомпанії було передано в платне строкове користування державне нерухоме майно - частину приміщення № 1 площею 170 кв.м, що розташоване в будівлі Док-ангара «Східний», і яка виникла через безпідставне нарахування позивачем орендної плати у двократному розмірі (100% замість 50%), що прямо протирічить вимогам постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 р. № 611. Водночас, відповідач підтверджує інформацію, викладену в позові, щодо того, що на користь позивача були перераховані кошти у розмірі 19894,60 грн.

Відповідач наголошує, що у відповідності до положень Постанови № 611 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, здійснюється у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з Додатком 2. Орендодавці державного майна забезпечують нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину. Додаток 2 до Постанови № 611 встановлює, що нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% орендарям, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів. Оскільки авіакомпанія відповідача є транспортним підприємством, яке використовує орендоване приміщення для надання послуг з перевезення пасажирів, то на неї розповсюджуються положення Постанови № 611, у зв`язку із чим нарахування орендної плати має/мало здійснюватися у розмірі 50% від орендної плати, нарахованої за звичайних умов. Слід зазначити, що позивач не є стороною договору, а є лише балансоутримувачем майна. Також позивач, як державне підприємство не наділений повноваженнями на самостійне визначення порядку взаєморозрахунків між сторонами договору. Не дивлячись на зазначене, позивач, в порушення приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, самостійно визначає порядок взаєморозрахунків між сторонами, приймає рішення про відсутність підстав для врахування чинних і не скасованих постанов КМУ, які є обов`язковими для їх застосування державним підприємством у своїй діяльності.

Отже, дії балансоутримувача з безпідставного стягнення 100% розміру орендних платежів протирічать чинному законодавству та умовам договору, у зв`язку з чим сума орендної плати за спірний період, на думку відповідача, має становити згідно рахунку-фактури № 76/1404 від 31.05.2021 р. 3953,89 грн., а не 7907,77 грн., рахунку-фактури № 76/1668 від 30.06.2021 р. - 3961,80 грн., а не 7923,59 грн., рахунку-фактури № 76/1915 від 31.07.2021 р. - 3965,76 грн., а не 7931,52 грн., рахунку-фактури № 76/2132 від 31.08.2021 р. - 3957,83 грн., а не 7915,65 грн., рахунку-фактури № 76/2444 від 30.09.2021 р. - 4005,32 грн., а не 8010,63 грн.

Поряд з цим, відповідач відзначав, що, враховуючи критичну ситуацію, що склалася в авіаційній галузі України і світу, внаслідок вжиття заходів, направлених на запобігання поширенню коронавірусу, відповідач був змушений значно скоротити парк літаків та штат персоналу. Фінансові можливості відповідача значно знизилися через безпосередній негативний вплив вищезазначених обставин, на які авіакомпанія не мала і не має впливу (обставини непереборної сили) - протягом періоду існування обмежень, пов`язаних з COVID-19, операційна діяльність авіакомпанії (виконання пасажирських і вантажних перевезень), яка є основним джерелом отримання прибутку, була спочатку повністю призупинена, а в подальшому - в значній мірі скорочена. Не дивлячись на вищезазначені обставини, авіакомпанія вживає всіх доступних заходів, направлених на виконання її фінансових зобов`язань.

Як зазначає відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. У даному випадку, стягнення штрафних (фінансових) санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договором є надмірним заходом фінансового впливу, що не відповідає фактичним обставинам виникнення прострочення і ступеню вини авіакомпанії у такому простроченні. При цьому вимоги позивача ґрунтуються на загальних положеннях законодавства та укладеного договору, без врахування вимог Постанови КМУ № 611. Відповідач вважає, що судом може бути враховано протиправну бездіяльність позивача, результати господарської діяльності авіакомпанії, а також негативний триваючий вплив непереборних обставин на таку діяльність. З огляду на викладене, відповідач вважає, що санкції, заявлені до стягнення позивачем, не відповідають змісту спірних взаємовідносин, вині авіакомпанії у їх виникненні, у зв`язку з чим існують об`єктивні передумови для відмови у задоволенні позову в цій частині. Також відповідач повідомляє, що існує рішення суду, яке набрало законної сили, у справі № 910/13931/20 між тими ж сторонами, яким зменшено пеню на 90% (постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 р.).

12.01.2022 р. до господарського суду Київської області від ДП «МА «Бориспіль» надійшла відповідь на відзив № 35-22/1-10 від 10.01.2022 р. (вх. № 586/22 від 12.01.2022 р.), за змістом якої позивач зазначав таке.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна України» від 10.04.1992 р. № 2269-ХІІ (із змінами) істотною умовою договору оренди є орендна плата, з урахуванням її індексації. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 2269-ХІІ розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Пунктом 10.3 укладеного договору оренди встановлено, що зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін, балансоутримувача та органу, уповноваженого управляти державним майном. Зміни, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Отже, згідно з вимогами законодавства України та умов договору, розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін з обов`язковим укладенням письмового договору. Однак, як відзначає позивач, станом на даний час зміни до умов договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі Додатку 2 до Постанови № 611 у наведеному вище порядку його сторонами не вносились.

Також позивач звертав увагу суду на те, що п. 3.6 договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% на 30% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Отже, згідно з умовами договору на позивача покладено обов`язок надавати і, відповідно, формувати та виставляти відповідачу рахунок-фактуру. Постанова № 611 не містить посилань щодо відсутності необхідності укладати додаткові угоди про зміну орендної плати. Позивач вважає, що в такому випадку мають застосовуватись положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна, позаяк у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. З огляду на зазначене, позивач вважає, що відповідач повинен був сплачувати орендну плату у строки та в розмірі, встановлених договором.

Поряд з цим, позивач вважає, що заявлені до стягнення штрафні санкції відповідають змісту спірних взаємовідносин, є обґрунтованими та арифметично правильно розрахованими відповідно до умов договору оренди № 1932 від 20.01.2017 р., у той час як доводи відповідача, що на час дії карантину на підприємстві було оголошено вимушений простій, є виключно підприємницькими ризиками самого відповідача та не можуть бути підставою для звільнення останнього від виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди.

Заперечень на відповідь на відзив до матеріалів справи відповідачем не надано.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

20.01.2017 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (на даний час - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (орендар) було укладено договір оренди № 1932 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі - договір), згідно з умовами якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області передало, а орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме - частину приміщення № 1, загальною площею 170,0 кв.м, в будівлі Док-ангара "Східний" (інв. номер 47504) (далі - майно), розташоване за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач).

Згідно з п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів.

Відповідно до п. 2.1 договору, відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що обов`язок щодо складання акта приймання - передавання при укладенні договору покладається на третю особу, а при поверненні майна з користування - на орендаря.

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку липень 2016 р. - 12206,64 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно з п. 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та позивачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

У разі, якщо на дату спати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж 3 місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості (п. 3.8 договору).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується "Призначення платежу" за зразком, наведеним у розділі 11 договору).

Згідно з п. 10.1 договору, цей договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 20.01.2017 р. до 19.01.2018 р. включно.

Відповідно до п. 10.4 договору, у разі відсутності заяви однієї сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору, при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

20.01.2017 р. майно було передано орендодавцем орендарю, що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна (додаток № 2 до договору), копія якого долучена до матеріалів справи.

24.01.2018 р. між орендодавцем та орендарем було укладено додатковий договір № 1 до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 1932 від 20.01.2017 р., згідно з умовами якого сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до 19.01.2019 р. включно.

Згідно з п. 2 додаткового договору № 1, відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що положення пункту 1 цього додаткового договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме - з 20.01.2018 р.

12.02.2019 р. між орендодавцем та орендарем було укладено додатковий договір № 2 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1932 від 20.01.2017 р., згідно з умовами якого сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 (один) рік до 19.01.2020 р. включно.

Відповідно до п. 2 додаткового договору № 2, згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що положення цього додаткового договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме - з 20.01.2019 р.

07.04.2020 р. між орендодавцем та орендарем укладено додатковий договір № 3 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1932 від 20.01.2017 р., згідно з умовами якого сторони домовились про внесення змін до платіжних та поштових реквізитів сторін.

Відповідно до п. 2 додаткового договору № 3, у зв`язку із проведенням незалежної оцінки об`єкта оренди на виконання статті 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", сторони домовились пункти 1.1 та 3.1 договору викласти в такій редакції: 1) "п. 1.1 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину приміщення № 1 площею 170,0 кв.м в будівлі Док-ангара "Східний" (інв. № 47504) (далі - майно), що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.12.2019 р. і становить за незалежною оцінкою - 1135340,00 грн., без врахування ПДВ."; 2) "п. 3.1 орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2019 року - 14191,75 грн.".

Згідно з п. 3 додаткового договору № 3, сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 (один) рік до 19.01.2021 р. включно, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 04.11.2019 р. № 1075 "Про деякі питання продовження договорів оренди на новий строк" (із змінами).

Відповідно до п. 5 додаткового договору № 3, у відповідності зі ст. 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що положення п.п. 2, 3 цього додаткового договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме - з 20.01.2020 р.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов договору № 1932 від 20.01.2017 р., для сплати орендної плати за період травень 2021 року - вересень 2021 року позивачем (балансоутримувачем) було виставлено відповідачу (орендарю) рахунки-фактури: № 76/1407 від 31.05.2021 р. на суму 18978,66 грн., з яких 30% - 7907,77 грн. підлягає сплаті на користь ДП «МА «Бориспіль», № 76/1668 від 30.06.2021 р. на суму 19016,62 грн., з яких 30% - 7923,59 грн. підлягає сплаті на користь ДП «МА «Бориспіль», № 76/1915 від 31.07.2021 р. на суму 19035,64 грн., з яких 30% - 7931,52 грн. підлягає сплаті на користь ДП «МА «Бориспіль», № 76/2132 від 31.08.2021 р. на суму 18997,56 грн., з яких 30% - 7915,65 грн. підлягає сплаті на користь ДП «МА «Бориспіль», № 76/2444 від 30.09.2021 р. на суму 19225,52 грн., з яких 30% - 8010,63 грн. підлягає сплаті на користь ДП «МА «Бориспіль».

Також позивачем було надано відповідачу акти приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2021 р., від 30.06.2021 р., від 31.07.2021 р., від 31.08.2021 р., від 30.09.2021 р.

Відповідач, у свою чергу, перерахував на користь позивача орендну плату за спірний період в сумі 19894,40 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи картками рахунку № 361.76 за контрагентом ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ", за якими відповідачем на користь позивача було сплачено 01.07.2021 р. 3953,88 грн., 21.07.2021 р. 3961,79 грн., 26.08.2021 р. 4015,76 грн., 20.09.2021 р. 3957,83 грн., 21.10.2021 р. 4005,32 грн.

Враховуючи, що відповідач, за твердженням позивача, свої договірні зобов`язання щодо сплати орендних платежів за період користування майном у травні - вересні 2021 року виконав неналежним чином, оскільки сплатив лише частину орендної плати за виставленими рахунками-фактурами, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 19794,56 грн., позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", одними з істотних умов договору оренди є об`єкт оренди (склад і вартість майна, з урахуванням її індексації), орендна плата з урахуванням її індексації.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата є платежем, який вносить орендар орендодавцеві незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Поряд з цим, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що у відповідності до положень постанови КМУ № 611 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з Додатком 2 до вказаної постанови. Зокрема, додаток 2 Постанови № 611 встановлює, що нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% орендарям, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів. Оскільки відповідач є транспортним підприємством, яке використовує орендовані приміщення для надання послуг з перевезення пасажирів, то на нього розповсюджуються положення Постанови № 611, у зв`язку із чим нарахування орендної плати у спірний період мало здійснюватися у розмірі 50% від орендної плати.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 р. № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - Постанова № 611) врегульовані деякі питання щодо звільнення орендарів від сплати орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Як зазначалося вище, згідно з пунктом 1.2 договору № 1932 від 20.01.2017 р. майно передається в оренду з метою забезпечення діяльності з пасажирських перевезень.

Додатком № 2 до Постанови № 611 встановлено, що нарахування орендної плати за користування нерухомим майном здійснюється у розмірі 50% орендарям, які використовують нерухоме державне майно для транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Крім того, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях № 672 від 26.10.2020 р. передбачено, що на період дії карантину Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" встановлено нарахування орендної плати у розмірі 50%.

Враховуючи вищевикладене, ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, відповідно до п. 2 Постанови № 611, має право на зниження орендної плати на 50 відсотків.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, позивач посилається на те, що згідно із вимогами законодавства України та умовами договору оренди розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін з обов`язковим укладенням окремого письмового договору.

У свою чергу, відповідач вказує, що зменшення розміру орендної плати до 50% надано відповідачу не внаслідок звичайних умов здійснення господарської діяльності, а у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень (непереборної обставини) та прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 611, а тому внесення змін до договору оренди не вимагається.

Слід зазначити, що відповідно до п. 2 Постанови № 611 орендодавців державного майна зобов`язано забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

З огляду на положення Постанови № 611, нарахування орендної плати орендарям у розмірі, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.

Оскільки Постанова № 611 не встановлює будь-які процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі - не передбачає необхідності погоджень або укладення додаткових угод, суд дійшов висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди, цією постановою не вимагається.

Наведена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.08.2021 р. у справі № 910/13397/20.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про обов`язковість внесення змін до договору оренди для застосування 50% знижки зі сплати орендної плати для відповідача та констатує, що згідно з умовами Постанови № 611, починаючи з дати встановлення карантину, нарахування орендної плати за договором № 1932 від 20.01.2017 р. має здійснюватись у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати.

У той же час, відповідач, згідно наявних у матеріалах справи доказів, наданих самим позивачем, у повному обсязі перерахував на користь позивача оренду плату у спірному періоді, з урахуванням вимог постанови КМУ від 15.07.2020 р. № 611 та наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 26.10.2020 р. № 672 «Щодо нарахування орендної плати на період дії карантину», відповідно до яких відповідач має право під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на зменшення орендної плати на 50 відсотків.

За вказаних обставин у відповідача відсутня заборгованість за договором № 1932 від 20.01.2017 р. зі сплати орендної плати за користування майном у спірному періоді (травень - вересень 2021 року).

Поряд з цим, як встановлено судом, оплати за користування майном у спірному періоді були здійснені відповідачем до звернення позивача до суду з даним позовом.

За таких обставин, позивачем безпідставно заявлено до стягнення суму боргу з орендної плати, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а відтак суд відмовляє в їх задоволенні.

Крім стягнення основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 1183,14 грн. штрафу, розрахованого на суму 11831,14 грн., та 853,88 грн. пені, у тому числі - за період з 16.06.2021 р. до 30.06.2021 р. на суму 7907,77 грн. в сумі 48,75 грн., з 01.07.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3953,88 грн. в сумі 236,69 грн., з 16.07.2021 р. до 20.07.2021 р. на суму 7923,59 грн. в сумі 16,28 грн., з 21.07.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3961,79 грн. в сумі 204,60 грн., з 16.08.2021 р. до 25.08.2021 р. на суму 7931,52 грн. в сумі 34,77 грн., з 26.08.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3915,76 грн. в сумі 140,56 грн., з 16.09.2021 р. до 19.09.2021 р. на суму 7915,65 грн. в сумі 14,75 грн., з 20.09.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3957,82 грн. в сумі 97,70 грн., з 16.10.2021 р. до 20.10.2021 р. на суму 8010,63 грн. в сумі 18,65 грн., з 21.10.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 4005,31 грн. в сумі 41,04 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Поряд з цим, суд відзначає, що даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Однак, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 3.7 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так, за умовами п. 3.6 договору відповідач був зобов`язаний був сплачувати орендну плату не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розміру, із врахуванням зменшення суми оплати орендної плати за кожний місяць на 50%, тому оплата повинна була бути здійснена відповідачем наступним чином: за рахунком-фактурою № 76/1407 від 31.05.2021 р. - 3953,89 грн. до 15.06.2021 р., за рахунком-фактурою № 76/1668 від 30.06.2021 р. - 3961,80 грн. до 15.07.2021 р., за рахунком-фактурою № 76/1915 від 31.07.2021 р. - 3965,76 грн. до 15.08.2021 р., за рахунком-фактурою № 76/2132 від 31.08.2021 р. - 3957,83 грн. до 15.09.2021 р., за рахунком-фактурою № 76/2444 від 30.09.2021 р. - 4005,32 грн. до 15.10.2021 р.

Проте, фактично відповідачем було здійснено сплату орендних платежів з порушенням передбаченого п. 3.6 договору строку, а саме - 01.07.2021 р. 3953,88 грн., 21.07.2021 р. 3961,79 грн., 26.08.2021 р. 4015,76 грн., 20.09.2021 р. 3957,83 грн., 21.10.2021 р. 4005,32 грн.

Отже, згідно з розрахунком пені, зробленим судом, з урахуванням періоду прострочення сплати відповідачем орендної плати, з урахуванням зменшення її на 50%, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, становить 75,54 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
3953.8916.06.2021 - 17.06.202127.5000 %0.041 %*3.25
3953.8918.06.2021 - 01.07.2021147.5000 %0.041 %*22.75
3961.8016.07.2021 - 21.07.202167.5000 %0.041 %*9.77
4015.7616.08.2021 - 26.08.2021118.0000 %0.044 %*19.36
3957.8316.09.2021 - 20.09.202158.5000 %0.047 %*9.22
4005.3216.10.2021 - 21.10.202168.5000 %0.047 %*11.19
Крім того, як зазначалося вище, у п. 3.8 договору сторони передбачили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж 3 місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Заявлений позивачем штраф у розмірі 1183,14 грн. не підлягає стягненню з відповідача, оскільки його нарахування є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на відсутність прострочення зі сплати орендної плати у відповідача перед позивачем більш, ніж на 3 місяці.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу залишається судом без задоволення.

Поряд з цим, суд відзначає, що у відзиві на позов відповідач просив суд зменшити розмір пені та штрафу, посилаючись на те, що відповідач перебуває у тяжкому фінансовому становищі, яке викликане значним скороченням кількості авіарейсів через запровадження карантину на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Крім цього, неустойка не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

За відсутності встановленого законом переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 904/5830/18 від 22.10.2019 р., у справі № 902/855/18 від 13.01.2020 р.

Дослідивши обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу та пені, оскільки у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу судом відмовлено, а визначений за розрахунком суду розмір належної до стягнення з відповідача пені (75,54 грн.) не є надмірно великим.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 155,67 грн. та 273,21 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що їх розмір було визначено позивачем у сумі 155,67 грн., нарахованій за період з 16.06.2021 р. до 30.06.2021 р. на суму 7907,77 грн. в сумі 9,75 грн., з 01.07.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3953,88 грн. в сумі 43,55 грн., з 16.07.2021 р. до 20.07.2021 р. на суму 7923,59 грн. в сумі 3,26 грн., з 21.07.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3961,79 грн. в сумі 37,12 грн., з 16.08.2021 р. до 25.08.2021 р. на суму 7931,52 грн. в сумі 6,52 грн., з 26.08.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3915,76 грн. в сумі 25,10 грн., з 16.09.2021 р. до 19.09.2021 р. на суму 7915,65 грн. в сумі 2,60 грн., з 20.09.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3957,82 грн. в сумі 17,24 грн., з 16.10.2021 р. до 20.10.2021 р. на суму 8010,63 грн. в сумі 3,29 грн., з 21.10.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 4005,31 грн. в сумі 7,24 грн.

За здійсненим судом розрахунком (з урахуванням вірного розміру сум прострочених оплат) позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 14,39 грн., а саме -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
3953.8916.06.2021 - 01.07.2021163 %5.20
3961.8016.07.2021 - 21.07.202163 %1.95
4015.7616.08.2021 - 26.08.2021113 %3.63
3957.8316.09.2021 - 20.09.202153 %1.63
4005.3216.10.2021 - 21.10.202163 %1.98
Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 14,39 грн.

Розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, становить 273,21 грн., нарахованих за період з 01.07.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3953,88 грн. в сумі 79,41 грн., з 21.07.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3961,79 в сумі 75,53 грн., з 26.08.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3915,76 грн. в сумі 82,65 грн., з 20.09.2021 р. до 11.11.2021 р. на суму 3957,82 грн. в сумі 35,62 грн.

Натомість, за розрахунком суду, інфляційні втрати не підлягають до стягнення, виходячи з наступного розрахунку:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
16.06.2021 - 01.07.20213953.891.0000.003953.89
16.07.2021 - 21.07.20213961.801.0000.003961.80
16.08.2021 - 26.08.20214015.761.0000.004015.76
16.09.2021 - 20.09.20213957.831.0000.003957.83
16.10.2021 - 21.10.20213957.831.0000.003957.83
З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4, код 14348681) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069) 75 (сімдесят п`ять) грн. 54 коп. пені, 14 (чотирнадцять) грн. 39 коп. 3% річних, 9 (дев`ять) грн. 17 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 11.04.2022 р.

Суддя В.М. Бабкіна