ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/70/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Панорама"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімекс"

про: стягнення 156 946,76 грн.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: фізична особа - підприємець Костюк Аніта Ігорівна

секретар судового засідання: С.Коваль;

представники:

від позивача: А.Дубовий;

від відповідача: В.Мамчур, Н.Фліліпова;

від третьої особи: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Панорама" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімекс" про стягнення 156 946,76 грн.

Стислий виклад позицій сторін

Позовні вимоги аргументовані тим, що з метою перевезення придбаного товару між Товариством з обмеженою відповідальністю "Панорама" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоімекс" було укладено договір-заявку надання транспортно-експедиторських послуг № 30-08-1 від 30 серпня 2021 року, згідно предмету якого відповідач зобов`язався надати експедиторські послуги з перевезення товару.

На території Тернопільської митниці ДМСУ за фактом прибуття транспортного засобу було виявлено пошкодження товару - скла у кількості 148 листів із загальної чисельності - 243 листи. Внаслідок огляду товару було встановлено, що причиною пошкодження/втрати товару було неналежне пакування та кріплення вантажу, а саме допущені порушення з`єднувальних кріплень пірамід. Вартість пошкодженого товару складає 111 086,28 грн.

У зв`язку із перевезенням придбаного скла у позивача виникла необхідність нарахування та сплати: мито у розмірі 23 532,68 грн.; ПДВ у розмірі 51 771,89 грн.

Позивач вказує, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, має право на відшкодування частково сплаченого мита та ПДВ у пропорції, що відповідає частково втраченому товару на суму 45 860,48 грн. Тобто, загалом експедитор повинен сплатити на користь замовника суму коштів у розмірі 156 946,76 грн.

У своєму відзиві на позов відповідач зазначає, що з метою перевезення вантажу між відповідачем та ФОП Костюк А.І. було укладено договір надання транспортно - експедиторських послуг. Отже, на переконання відповідача, з моменту укладення вказаного договору відповідальність за збереження вантажу перейшов до ФОП Костюк А.І.

Факту пошкодження вантажу в кількості 148 листів скла відповідач не заперечив, зазначивши, що фактично визнає позов, у зв`язку з чим просив суд застосувати положення статті 130 ГПК України, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду спору.

Третя особа пояснення по суті позовних вимог суду не надала.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, ухвала суду 01 березня 2022 року повернулась до суду з відміткою адресат відсутній.

Згідно з положеннями статті 241 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України), не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 ЦК України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Як унормовано пунктом сьомим статті 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд вважає, що було вжито належних та необхідних заходів для повідомлення третьої особи про дату, час і місце розгляду справи.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до слухання на 01 березня 2022 року.

28 лютого 2022 року відповідачем подано відзив на позов.

28 лютого 2022 року від відповідача надійшло клопотання про залучення фізичної особи - підприємця Костюк Аніти Іванівни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвантажсервіс" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 01 березня 2022 року задоволено клопотання відповідача про залучення фізичної особи - підприємця Костюк Аніти Ігорівни до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвантажсервіс" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, розгляд справи відкладено на 05 квітня 2022 року.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

02 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Панорама" позивач/замовник) та юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Туреччини - Lider Isicam Мак. Sanayi ve Ticaret LTD. STI. було укладено типовий договір купівлі-продажу №2021-0223, відповідно до предмету якого позивач придбав 243 листи плоского скла товщиною 4 мм. Ціна придбаного скла визначена на рівні 3,5 доларів США за 1 м.кв. Загальна площа придбаного скла становить 1950,00 м.кв., у зв`язку з чим його вартість становить 6 825,00 доларів США. Вартість вказаного скла було оплачено позивачем, що стверджено відповідним платіжним документом.

Позивач вказує, що з метою перевезення придбаного товару між Товариством з обмеженою відповідальністю "Панорама" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоімекс" (відповідач/експедитор) було укладено договір-заявку надання транспортно - експедиторських послуг №30-08-1 від 30 серпня 2021 року, згідно з предметом якого експедитор зобов`язується за плату і за рахунок замовника організувати та надати транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні.

Позивач вказує, що на виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем було надано транспортно - експедиторські послуги для організації перевезення скла на пірамідах по маршруту, передбаченому договором №30-08-1.

Як слідує з відзиву на позов, з метою перевезення вантажу між відповідачем та ФОП Костюк А.І. було погоджено заявку-договір на перевезення від 30 вересня 2021 року, за яким експедитор ФОП Костюк А.І. зобов`язався здійснити перевезення вантажу за маршрутом Туреччина - Україна автомобілем марки DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , місце розвантаження: м. Київ, розмитнення: м. Тернопіль.

Як видно з міжнародної товарно - транспортної накладної (CMR) №023192, міжнародне перевезення здійснювалось транспортним засобом марки "DAF", реєстраційний номер якого НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Підтвердженням доставки товару до місця митного оформлення, визначеного договором №2021-0223 транспортним засобом є митна декларацією форми МД-2 №UA403000/2021/005041.

Як слідує з матеріалів справи, на території Тернопільської митниці ДМСУ за фактом прибуття транспортного засобу було виявлено пошкодження товару - скла у кількості 148 листів із загальної чисельності - 243 листи, кількість цілих листі - 95.

Вказані обставини відображені в акті №3 від 08 вересня 2021 року, що засвідчений представниками позивача та відповідача та посадовою особою митниці ДФС. Водій транспортного засобу О.Коваленко відмовився від підписання акту у зв`язку з бажанням надати власні пояснення.

Згідно із актом №3 від 08 вересня 2021 року пошкодження товару відбулося внаслідок неналежного пакування та кріплення товару.

На переконання позивача, пошкодження товару у кількості 148 листів із 243 свідчить про неналежне виконання експедитором зобов`язань, покладених на нього договором № 30-08-1.

Відповідно до пункту 3.1.4 договору від 30 серпня 2021 року, експедитор зобов`язується здійснювати контроль за навантаженням, розміщенням та кріпленням вантажу з метою збереження вантажу при перевезенні. при виявленні порушень у завантаженні, розміщенні, кріпленні вантажу зробити застереження у всіх екземплярах CMR та завірити їх підписом, а також вимагати від представника відправника письмового підтвердження таких порушень.

Згідно із умовами пункту 3.1.5. договору від 30 серпня 2021 року експедитор зобов`язується перевірити зовнішній стан упаковки вантажу, вагу, кількість місць, у відповідності до товаросупровідних документів. Якщо експедитор не має достатньої можливості для перевірки або були виявлені пошкодження упаковки, або була встановлена розбіжність фактичної ваги, кількості місць з інформацією зазначеною в товаросупровідних документах, він повинен зробити обґрунтовані застереження у всіх екземплярах CMR та завірити їх підписом, а також вимагати від представника відправника письмового підтвердження таких порушень.

Згідно з умовами пункту 3.1.6. договору від 30 серпня 2021 року експедитор зобов`язується негайно повідомляти замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню, а також недоліків зовнішнього стану упаковки вантажу.

Відповідно до пункту 3.1.8. договору від 30 серпня 2021 року експедитор зобов`язується відповідати за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення та до видачі одержувачеві якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталися внаслідок обставин, яким експедитор не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно із умовами пункту 3.5.1. договору від 30 серпня 2021 року сторони зобов`язується в разі виявлення недостачі, ушкодження, зіпсування або завдання шкоди вантажу під час його перевезення скласти акт у встановленій формі, в якому зазначається з вини кого була завдана шкода.

Позивач вказує, що на підставі договору №2021-0223 та інвойсу від 02 серпня 2021 року, в рахунок оплати товару, перевезення якого здійснювалось відповідно до договору № 30-08-1 перерахував продавцю грошові кошти у сумі 6 825,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 182 407,68 грн.. Зважаючи на те, що із загальної кількості 243 листів скла, розбито 148 листів, то відповідно відсотковий розмір збитку складає 60,9 %. Отже, компенсації підлягає вартість частково втраченого товару на суму 111 086,28 грн.

Окрім того позивач вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів підлягають відшкодуванню плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті, інший збиток відшкодуванню не підлягає.

У зв`язку із перевезенням придбаного скла у позивача виникла необхідність нарахування та сплати: мита у розмірі 23 532,68 грн.; ПДВ у розмірі 51 771,89 грн.

Отже, з урахуванням положень ч. 3 ст. 23 Конвенції, замовник має право на відшкодування частково сплаченого мита та ПДВ у пропорції, що відповідає частково втраченому товару на суму 45 860,48 грн.

30 вересня 2021 року позивач направив відповідачу претензію про оплату вказаних коштів у строк до 14 жовтня 2021 року.

У відповідь на претензію відповідач зазначив, що з метою перевезення вантажу між відповідачем та ФОП Костюк А.І. було укладено договір про надання транспортно - експедиторських послуг. Отже, на переконання відповідача, з моменту укладення вказаного договору відповідальність за збереження вантажу перейшла до ФОП Костюк А.І., у зв`язку з чим відповідач звернувся до експедитора з претензією про сплату вказаних коштів.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються надання послуг з організації перевезення вантажів. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за умовами договору, у зв`язку з чим, на переконання позивача у нього виникло право на стягнення вартості пошкодженого товару та суми платежів, які він поніс у зв`язку з сплатою митного та податкового платежу.

У свою чергу відповідач визнає обставини пошкодження товару.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів та транспортно-експедиторську діяльність.

Згідно з нормами статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів статті 308 ГК України вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов`язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Як визначено нормами статті 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави (Глава 65 ЦК України) поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначаються також нормами Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Так, згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Відповідно до норм статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України. Експедитори за дорученням клієнтів, серед іншого, забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження.

Згідно з нормами статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути зокрема міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Крім того судом враховано положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 р., далі - Конвенція), згідно з положеннями статті 1 якої, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Так, згідно з нормами статті 3 для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до норм статті 6 Конвенції, вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику.

Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Також, статтею 7 Конвенції встановлено, що відправник несе відповідальність за всі витрати, шкоду і збитки, заподіяні перевізнику внаслідок неточності або недостатності:

a) даних, зазначених у підпунктах b), d), e), f), g), h) та j) пункту 1 статті 6;

b) даних, зазначених у пункті 2 статті 6;

c) будь-яких інших даних чи інструкцій, що надаються ним для складання вантажної накладної або для включення в неї таких даних.

Відповідно до приписів статті 11 Конвенції для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати. Перевізник не зобов`язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника. Перевізник несе відповідальність як представник за наслідки втрати чи невірного використання документів, зазначених у вантажній накладній і доданих до неї або наданих в його розпорядження; сума відшкодування, яка сплачується перевізником, не повинна, однак, перевищувати ту, яка підлягала б сплаті у випадку втрати вантажу.

За наслідками розгляду справи судом встановлено, що на території Тернопільської митниці ДМСУ за фактом прибуття транспортного засобу було виявлено пошкодження товару - скла у кількості 148 листів із загальної чисельності - 243 листи, кількість цілих листі - 95.

Вказані обставини засвідчені актом №3 від 08 вересня 2021 року, який підписаний представниками позивача та відповідача та посадовою особою митниці ДФС. Пошкодження товару відбулося внаслідок неналежного пакування та кріплення товару.

Згідно з умовами пункту 3.1.8. договору від 30 серпня 2021 року, експедитор зобов`язується відповідати за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення та до видачі одержувачеві якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталися внаслідок обставин, яким експедитор не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно з умовами пункту 5.3. договору, експедитор несе відповідальність за повну або часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталося в проміжок часу від прийняттям вантажу до перевезення і його здачею.

За змістом статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

- потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

- передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

- сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі;

- у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.

Згідно з нормами статті 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У відповідності до статті 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (частина перша). Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Щодо встановлених судом обставин необхідно зауважити, що важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (аналогічна правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/3563/19).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

На думку суду, протиправність поведінки відповідача полягає в тому, що останній всупереч умовам договору не забезпечив належного контролю за навантаженням та кріпленням вантажу (збереженням), у зв`язку з чим підчас перевезення вантажу останній було частково пошкоджено. Наявність збитків підтверджується наданими позивачем доказами купівлі товару та його часткового пошкодження при перевезенні. Розмір збитків становить вартість пошкодженого майна. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками полягає в тому, що саме внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків щодо збереження переданого для перевезення вантажу останній було пошкоджено. Вина відповідача полягає в тому, що в супереч умов договору відповідачем не вчинено дій щодо збереження переданого для перевезення майна (вантажу).

ЦК України закріплено легальну цивільно-правову дефініцію вини (стаття 614 ЦК України), визначаючи її через обставини, які свідчать про її відсутність. Так, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Отже, вина у цивільному праві це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання або для запобігання заподіянню шкоди. Дане визначення вини позбавлене суб`єктивної характеристики, воно ґрунтується на зовнішніх, об`єктивних критеріях визначення. Вживання всіх залежних від особи заходів є формою поведінки особи, а не її психічного ставлення.

Таким чином розмір шкоди становить вартість пошкодженого майна (яке не можливо відновити так як майно втратило свої корисні властивості для його використання) що становить вартість пошкоджених листів скла в кількості 148 штук за ціною 111 086,28 грн. за курсом станом на час купівлі товару.

Згідно з положеннями статті 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

Таким чином суд погоджується з позицією позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь 111 086,28 грн. вартості пошкодженого вантажу.

Згідно з правилами статті 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості.

Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає.

Позивач вказує, що у зв`язку із перевезенням придбаного скла у позивача виникла необхідність нарахування та сплати: мита у розмірі 23 532,68 грн.; ПДВ у розмірі 51 771,89 грн., відтак позивач має право на часткове відшкодування сплаченого мита та податку у пропорції втраченого товару що становить 45 860,48 грн.

В якості сплати митного платежу позивачем надано суду платіжні доручення №911 від 08 вересня 2021 року та №927 від 10 вересня 2021 року.

Відповідач проти нарахування 45 860,48 грн. виплат які поніс позивач у зв`язку з митним оформленням та сплатою податку на додатну вартість не заперечив, визнавши обставини обґрунтованості таких вимог.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вказаних позовних вимог.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

За наслідками розгляду спору судом встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на корить позивача 156 946,76 грн., з яких 111 086,28 грн. вартість пошкодженого вантажу та 45 860,48 грн. сплаченого мита та податку за пошкоджений вантаж.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до норм статті 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав наявну заборгованість до початку розгляду справи, з врахуванням поданого відповідачем клопотання суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 1 240 грн. 50 коп. судового збору. Решту судового збору в розмірі 1 240 грн. 50 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімекс" (33013, м. Рівне, проспект Миру 18, кв. 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Панорама" (47242, Тернопільська область, Тернопільський район, с.Млинівці, вул. Грабковецька 1Д, ) 156 946 (сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 76 коп. збитків та 1 240 (одна тисяча двісті сорок) грн. 50 коп. судового збору.

3. Ухвалою суду повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Панорама" (47242, Тернопільська область, Тернопільський район, с.Млинівці, вул. Грабковецька 1Д, ) з державного бюджету України 1 240 (одна тисяча двісті сорок) грн. 50 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Панорама" (47242, Тернопільська область, Тернопільський район, с.Млинівці, вул. Грабковецька 1Д, ).

Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімекс" (33013, м. Рівне, проспект Миру 18, кв. 12, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 07 квітня 2022 року.

Суддя А.Качур