ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" березня 2022 р. Cправа № 902/1299/21

за позовом: Фізичної особи-підприємця Гладуна Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджі" (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31-А, м. Вінниця, 21018)

про стягнення 226 254,00 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

Представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

28.12.2021 р. Фізична особа-підприємець Гладун Сергій Михайлович звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджі" про стягнення 226 254,00 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1299/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд вважає їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду.

Ухвалою суду від 30.12.2021р. відкрито провадження у справі № 902/1299/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 26.01.2022 р.

На визначену дату судом в судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 30.12.2021 р.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

02.03.2022 р. в судове засідання представники сторін в судове засідання не з`явились.

Ухвалою суду від 02.03.2022 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 31.03.2022 р.

На визначену дату судом представник позивача не з`явився, при цьому про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 02.03.2022 р.

Представник відповідача не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним повідомлений ухвалою суду від 21.01.2022 р.

Водночас, відповідачу ухвала суду від 02.03.2022 р. вручена останньому 28.03.2022 р., що підтверджується витягом з сервісу відстежень підприємства "Укрпошта".

Суд вважає за необхідне зазначити, що при неявці в судове засідання представника відповідача суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що відповідач належним чином був повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Водночас слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, розглянувши матеріали справи, детально дослідивши докази надані сторонами встановив наступні обставини.

В якості заявлених позовних вимог позивачем зазначається наступне: згідно укладеного 20.07.2021 р. договору про відступлення права вимоги (цесії) Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс ОІЛ-20» передало Фізичній особі-підприємцю Гладун Сергій Михайлович право вимоги зобов`язань в обсягах і на умовах, що обумовлені договором купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів № 48 від 17.02.2021 р. (п.1.2.1.), а саме - заборгованості в сумі 250 000,00 грн та нарахованих штрафних санкцій. За доводами позивача відповідачем не погашено наявну заборгованість новому кредитору, що і стало підставою позову.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: 17.02.2022 р. між ТОВ «Сервіс Оіл-20» (Продавець) та ТОВ "Глобал Енерджи" (Покупець) було укладено договір № 42, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує паливно-мастильні матеріали, згідно виставлених рахунків та видаткових накладних, в т.ч. ПДВ 20%.

Відповідно до п.1.2. договору встановлено, що поставка товару здійснюється партіями, згідно заявки (Покупця), транспортом (Продавця) або (Покупця). Під партією товару розуміється кількість товару, відвантаженого в одну адресу, одному вантажеодержувачу/вантажевласнику, згідно умов, вказаних в даному договорі.

Згідно з пунктом 1.3. договору товар переходить у власність (Покупця) після завантаження транспорту та підписання ТТН Покупцем.

Судом встановлено, що згідно з договором № 42 від 17.02.2021 р. купівлі-продажу протягом з 18 лютого по 05 березня 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал - Енерджі» (відповідач) придбавав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс ОІЛ - 20» за видатковими накладними паливно-мастильні матеріали на загальну суму 1 242 210,36 грн, що підтверджується наступними накладними: 18.02.2021р. на суму 181082,16 грн за накладною №РН-0000077, 18.02.2021 р. на суму 221214,84 грн за накладною №РН-0000078, 18.02.2021р. на суму 206437,50грн. за накладною №РН-0000079, 05.03.2021р. на суму 407515,86 грн за накладною №РН-0000047, 05.03.2021р. на суму 225960,00 грн за накладною №РН-0000048.

В подальшому 20.07.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс ОІЛ-2» та Фізичною особою - підприємцем Гладуном С.М. було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), у відповідності до якого право вимоги зобов`язань в обсягах і на умовах, що обумовлені договором купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів №48 від 17.02.2021 р. (п.1.2.1.), а саме - заборгованості в сумі 250 000,00 грн та нарахованих штрафних санкцій перейшли до Фізичної особи - підприємця Гладунова С.М.

Як встановлено п.2.3. договору цесії, передача права вимоги від ТОВ «Сервіс ОІЛ-2» до ФОП Гладуна С.М. відносно Боржника означає передачу всієї сукупності прав, наданих цивільним та господарським законодавством для кредитора у зобов`язанні, в тому числі і права вимагати виконання зобов`язання в судовому порядку.

Матеріалами справи стверджується, що на адресу відповідача було відвантажено паливо-мастильні матеріали на загальну суму 1 242 210,36 грн, проте, оплачено лише частково в сумі 1 043 210,36 грн. Таким чином борг становить 199 000,00 грн.

Як визначено сторонами у п.5.1. договору купівлі-продажу, оплата придбаного товару здійснюється відповідачем на підставі видаткових накладних протягом чотирьох календарних днів від дати отримання товару.

Відповідно до пункту 7.4. договору передбачено, що за прострочення оплати відповідач сплачує Продавцю штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення до повного розрахунку.

При цьому позивач скористався своїм правом зменшення розміру нарахувань штрафних санкцій і нараховує пеню на передану первинним кредитором позивачу суму боргу 250000,00 грн. з дати утворення прострочення.

Так, остання поставка товару датована 05.03.2021р. відповідно розрахуватись за них відповідач мав протягом 4-х днів - до 09.03.2021 р. Прострочення сплати боргу почалось з 10.03.2021 р. Пеня згідно з наданим розрахунком становить: 27 254,70 грн.

Оскільки заборгованість у повному обсязі у визначений претензії строк боржник перед новим кредитором не погасив, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості, з урахуванням нарахування нарахованої пені.

Згідно з приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до приписів статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Тобто відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого первісний кредитор передає свої права новому кредитору. В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому, зміст зобов`язання, тобто сукупність прав та обов`язків його сторін, залишається незмінним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом вище, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги від 17.02.2022 р. до Фізичної особи - підприємця Гладунова С.М. перейшло право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал - Енерджі» щодо виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів №48 від 17.02.2021 р. борг по якому на момент підписання договору про відступлення права вимоги становив 250 000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 199 000,00 грн, з урахуванням встановленого є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача на суму 27 254,70 грн.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 7.4. договору передбачено, що за прострочення оплати відповідач сплачує Продавцю штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення до повного розрахунку.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 27 254,70 грн пені вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 27 254,70 грн.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо заявлених позивачем в прохальній частині позову про стягнення витрат, на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Натомість, позивачем за позовом не надано суду доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи (рахунків, платіжних документів про їх оплату, тощо).

Крім того, позивачем за позовом не подано до закінчення судових дебатів заяви в порядку визначеному абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України про розподіл судових витрат в цій частині після прийняття рішення у справі.

З огляду на вказане, вимоги позивача за позовом в цій частині задоволенню судом не підлягають.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджі" (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31-А, м. Вінниця, 21018, ) на користь Фізичної особи-підприємця Гладуна Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 199 000,00 грн боргу, 27 254,70 грн пені та 3 393,82 грн витрати зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 07 квітня 2022 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1)

3 - відповідачу (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31-А, м. Вінниця, 21018)