ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2022 Справа № 914/3921/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., розглянувши у письмовому провадженні справу
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 , м. Старокостянтинів, Хмельницька область

до відповідача: Фізичної особи-підприємеця « ОСОБА_1 », смт. Східниця, Львівська область

про стягнення 6 021,60 грн.

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд» не здійснювалось.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до Фізичної особи-підприємеця « ОСОБА_1 » про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань.

Ухвалою від 21.12.2021 позовну заяву залищено без руху та надано строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків суд визнав позовні матеріали достатніми для відкриття провадження по справі.

Ухвалою від 19.01.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від відповідача за вх. 4615/22 від 21.02.2022 надійшов відзив на позовну заяву.

Судом 21.03.2022 прийнято рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Аргументи позивача
Між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (надалі - Замовник) та ФОП ОСОБА_3 (надалі - Постачальник) укладено договір про закупівлю за державні кошти № 50 від 12.10.2020 (надалі - договір).

Постачальником виконано частину зобов`язання проте недопоставлено іншу, на суму 25 090,00 грн. (картер зчеплення нижня частина 2410 24-1601018-20 шт., картер зчеплення верхня частина 24-1601015-20 шт.).

07 грудня 2020 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов лист №11, щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань вищезгаданого договору Постачальником в частині недопоставки товару на суму 25 090,00 грн. згідно п.5 Специфікації, що є невід`ємною частиною договору.

Військова частина звернутилась до відповідача з повідомленням про розірвання договору про закупівлю за державні кошти в односторонньому порядку (у відповідності до п. 6.2.1 та п.13.1 договору) через неналежне виконання відповідачем умов договору №50, зазначаючи, що розірвання договору в односторонньому порядку не звільняє відповідача від відповідальності згідно п.6.3 та Розділу VII договору №50 від 12.10.2020.

Вищевказаний Договір вважається розірваним з 11.12.2020.

У зв`язку із недопоставкою товару в період з 16.11.2020 по 11.12.2020 включно, та на підставі викладеного, вважаємо, що заборгованість за невиконання своїх зобов`язань в частині постачання, становить 6 021,60 грн., згідно розрахунку пені у розмірі 1 (один) відсоток вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

Позиція відповідача
Відповідач частково заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що на підставі ст. 231 ГПК України стягненню підлягає пеня в розмірі 602,16 грн, що складає 0,1 відсотка вартості товарів протягом 24 днів на суму 25 090,00 грн. Крім того відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про закупівлю за державні кошти № 50 від 12.10.2020.

Відповідно до п 1.1 Договору Постачальник зобов`язується не пізніше 01.11.2020 року з моменту заключення договору, поставити Замовникові, а замовник прийняти та оплатити у порядку та на умовах визначених цим Договором: Диск зчеплення натискний в зборі ГАЗ 406, 402 406-1601090; Диск зчеплення ведений в зборі ГАЗ 406 4063-1601130; Комплект зчеплення УАЗ-451 (диск, корзина) 00 - НОМЕР_2 ; Картер зчеплення нижня частина 2410 24-1601018; Картер зчеплення верхня частина 24-1601015; Шпилька 291872-П8; Гвинт 201521-П8; Шайба 252156-П2 (Код ДК 021:20-6 Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів).

Ціна Договору, що підлягала оплаті становить 62 050,00 грн.

Постачальником виконано частину зобов`язання проте недопоставлено іншу, на суму 25 090,00 грн. (картер зчеплення нижня частина 2410 24-1601018-20 шт., картер зчеплення верхня частина 24-1601015-20 шт.).

У зв`язку із труднощами, що виникли під час постачання продукції, Відповідач звернувся до військової частини НОМЕР_1 , щодо продовження терміну поставки. За результатами переговорів - Замовником задоволено прохання та укладено із постачальником додаткову угоду від 01.11.2020 строком поставки не пізніше 16.11.2020.

У зв`язку із спливом строку на поставку другої частини товару, а саме: (картер зчеплення нижня частина 2410 24-1601018-20 шт., картер зчеплення верхня частина 24-1601015-20 шт.) на суму 25 090,00, на адресу відповідача направлена претензія №305 від 01.12.2018 з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання, що передбачені умовами договору №50 від 12.10.2020 та перерахувати на рахунок військової частини НОМЕР_1 заборгованість, що виникатиме в подальшому.

07 грудня 2020 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов лист №11, щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань вищезгаданого договору Постачальником в частині недопоставки товару на суму 25 090,00 грн. згідно п.5 Специфікації, що є невід`ємною частиною договору.

Військова частина звернулась до відповідача з повідомленням про розірвання договору про закупівлю за державні кошти в односторонньому порядку (у відповідності до п. 6.2.1 та п.13.1 договору) через неналежне виконання відповідачем умов договору №50, зазначаючи, що розірвання договору в односторонньому порядку не звільняє відповідача від відповідальності згідно п.6.3 та Розділу VII договору №50 від 12.10.2020.

Договір вважається розірваним з 11.12.2020.

ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦПК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом, 12.10.2020 між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №50, згідно якого Постачальник зобов`язується не пізніше 01.11.2020 року з моменту заключення договору, поставити Замовникові, а замовник прийняти та оплатити у порядку та на умовах визначених цим Договором: Диск зчеплення натискний в зборі ГАЗ 406, 090; Диск зчеплення ведений в зборі ГАЗ 406 4063-1601130; Комплект зчеплення УАЗ-451 (диск, корзина) 00 - НОМЕР_2 ; Картер зчеплення нижня частина 2410 24-1601018; Картер зчеплення верхня частина 24-1601015; Шпилька 291872-П8; Гвинт 201521-П8; Шайба 252156-П2 (Код ДК 021:20-6 Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів).

Доказами долученими до матеріалів справи підтверджується факт часткового виконання зобов`язання, що не спростовується відповідачем. Недопоставлено товар на загальну суму 25 090,00 грн.

Відтак, як встановлено судом, Відповідач неналежно виконав взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки товару вчасно.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідальність Відповідача за порушення строків виконання зобов`язання передбачена п. 7.3.2 Договору №50, а саме стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а прострочення понад 30 днів з додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Проте, згідно додаткової угоди №1 від 01.11.2020 до договору від 12.10.2020 №50 були внесені зміни до п.7.3.2 та викладено в наступній редакції:

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 1 (один) відсоток вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 6 021,60 грн за період з 16.11.2020 по 11.12.2020 на суму 25 090,00 грн.

Суд здійснивши перевірку нарахування пені за допомогою системи «ЛігаЗакон» та з врахуванням норм ч. 2 ст. 231 ГК України, встановив, що розмір пені не може перевищувати 0,1 відсотка вартості товарів в розмірі 602,16 грн. Право позивача на поставку та отримання товару порушено відповідачем.

Штрафні санкції розраховано позивачем за період з 16.11.2020 по 11.12.2020. З позовною заявою позивач звернувся у відділення поштового зв`язку 13.12.2021.

Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки позивач звернувся із вимогою про стягнення пені більше ніж через рік від дня закінчення терміну нарахування пені 11.12.2020, тобто зі спливом позовної давності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив позовну давність для звернення до суду за захистом порушеного права.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України залишається за позивачем.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст.241 ГПК України.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст.256,257 ГПК України.
Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Горецька З.В.