ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/12/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Славіом"

про: стягнення 277 243,93 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Славіом" про стягнення 277 243,93 грн., з яких: 24 767,75 грн. інфляційні втрати, 76 501,85 грн. 48 % річних, 40 589,10 грн. пені та 135 385,23 грн. штраф.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" та Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Славіом" було укладено договір поставки №КС27/17, за умовами якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Однак всупереч умовам договору відповідачем здійснено оплату вказаних товарів з порушенням строків оплати, визначених договором.

У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідно до статті 7 договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу: пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення (п.7.1.1. договору) в розмірі 40 589,10 грн.; штрафи (п.7.8 договору) в розмірі 135 385,23 грн.; 48% річних від простроченої суми (п.7.7 договору) в розмірі 76 501,85 грн.; суму інфляційних втрат в розмірі 24 767,75 грн.

У поданому відзиві на позов відповідач зазначає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають до задоволення, оскільки розрахунок за договором здійснювався в іноземній валюті.

Щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу відповідачем заявлено позовну давність.

Щодо вимог про стягнення відсотків річних, відповідач просив суд зменшити їх розмір на 75% відсотків.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до слухання на 15 лютого 2022 року.

11 лютого 2022 року відповідачем подано відзив на позов.

15 лютого 2022 року позивачем подано відповідь на відзив.

В судовому засіданні 15 лютого 2022 року оголошено перерву до 09 березня 2022 року 11-30 год.

09 березня 2022 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

09 березня 2022 року відповідачем подано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

22 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Славіом" (покупець, відповідач), було укладено договір поставки №КС27/17 (далі - договір), відповідно до предмету якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Згідно з умовами пункту 2.1. договору, за договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору.

За змістом пункту 2.2. договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.

Відповідно до пункту 3.1. договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до договору.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що поставка продукції здійснюється на умовах визначених у додатках до цього договору.

Як слідує з матеріалів справи, 22 березня 2017 року позивачем та відповідачем було укладено додаток №1 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 960 856,42 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Розрахунок по зобов`язанню на суму 960 856,42 грн. від вартості товару за цим додатком проводиться покупцем не пізніше 07 липня 2017 року від дати отримання товару за цим додатком , шляхом надання простого векселя постачальнику.

Як видно з видаткових накладних №1375 від 23 березня 2017 року на суму 53 279,51, №1694 від 28 березня 2017 року на суму 260 531,90 грн., №1695 від 28 березня 2017 року на суму 243 981,64 грн., №2035 від 31 березня 2017 року на суму 47 573,22 грн. №2244 від 04 квітня 2017 року на суму 169 678,69 грн., №2342 від 06 квітня 2017 року на суму 124 648,68 грн., №2575 від 07 квітня 2017 року на суму 61 152,78 грн., на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 960 856,42 грн.

29 березня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №2 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 52 913,47 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 30 липня 2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №2194 від 04 квітня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 52 913,47 грн.

31 березня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №3 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 60 383,52 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 30 липня 2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №2025 від 31 березня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 60 383,52 грн.

18 травня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №4 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 55 322,76 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 30 липня 2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №5178 від 19 травня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 55 322,76 грн.

19 травня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №5 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 21 474,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 30 липня 2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №5170 від 19 травня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 21 474,00 грн.

15 червня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №6 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 31 144,12 грн..

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 01 вересня 2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №6478 від 15 червня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 31 144,12 грн.

27 липня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №7 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 142 840,37 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 31 липня 2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №7567 від 31 липня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 142 840,37 грн.

11 серпня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №8 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 148 940,57 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 16 серпня 2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №7985 від 11 серпня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 148 940,57 грн.

30 серпня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №9 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 150 491,63 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк 04 вересня2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №8383 від 30 серпня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 150 491,63 грн.

01 вересня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №10 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 13 415,76 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 20 жовтня 2017 року.

04 жовтня 2017 року позивач та відповідач уклали додаток №11 до договору, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 31 278,96 грн.

Відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначається в національній валюті України, та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/євро), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара США/євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Продавець оплачує постачальнику 100% вартості товару в строк до 30 жовтня 2017 року.

Відповідно до видаткової накладної №9429 від 06 жовтня 2017 року, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товари загальною вартістю 31 278,96 грн.

Позивач вказує, що в супереч умовам договору відповідачем здійснено оплату товару з порушенням строків такої оплати, що були визначені договором.

Суд встановив, що за товар поставлений згідно з умовами договору КС27/17 від 22 березня 2017 року відповідач розрахувався за поставлену продукцію наступним чином.

За додатком №1 строк до оплати 07.07.2017 року оплачено векселем 20.07.2017 року.

За додатками №2, 3, 4, 5 строк до оплати 30.07.2017 року оплачено 29.11.2017 року.

За додатком №6 строк до оплати 01.09.2017 року оплачено 29.11.2017 року.

За додатком №7 строк до оплати 01.09.2017 року оплачено 30.10.2017 року.

За додатком №8 строк до оплати 16.08.2017 року оплачено 30.10.2017 року.

За додатком №9 строк до оплати 04.09.2017 року оплачено 29.11.2017 року.

За додатком №10 строк до оплати 20.10.2017 року оплачено 29.11.2017 року.

За додатком №11 строк до оплати 30.10.2017 року оплачено 29.11.2017 року.

Згідно з умовами пункту 7.1.1. договору за порушення передбачених договором зобов`язань встановлено, що покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Згідно з умовами пункту 7.8. договору, в разі прострочення покупцем платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець сплачує додаткового штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Згідно з умовами пункту 7.7. договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 договору покупець, відповідно до ст.625 ЦК України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої заборгованості.

Пунктом 7.9. договору передбачено, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за договором відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України (далі ГК України), не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо їх стягнення, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3-х років.

Враховуючи вищезазначені умови договору позивачем нарахував відповідачу штрафні санкції, інфляційні втрати та відсотки річних.

За прострочення оплати поставленого згідно з умовами договору товару позивач нарахував відповідачу 24 767,75 грн. інфляційні втрати, 76 501,85 грн. 48 % річних, 40 589,10 грн. пені та 135 385,23 грн. штраф.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, заснованими на договорі, та стосуються прав та обов`язків щодо поставки товару. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої вимоги про стягнення неустойки, інфляційних та річних законними, оскільки відповідачем порушено умови договору.

Як унормовано положеннями статті 11 ЦК України та статті 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з визначеннями статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з правилами статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до положень статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з положеннями статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з положеннями статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з нормами статті 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Судом із фактичних обставин справи установлено, що відповідач свої обов`язки з оплати поставлено товару виконав з простроченням.

Приписами статті 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одним з основоположних принципів цивільного права є правова максима pacta sunt servanda (договори мають виконуватись). Цей принцип знайшов відображення в цивільному законодавстві: договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Також pacta sunt servanda, як один з основоположних цивільно-правових принципів, становить основу норм, що регулюють виконання господарських зобов`язань.

Так, у силу вимог положень статті 193 ГК України, які кореспондуються зі статтями 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з визначенням статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Предметом цього спору є вимога про стягнення 24 767,75 грн. інфляційні втрати, 76 501,85 грн. 48 % річних, 40 589,10 грн. пені та 135 385,23 грн. штрафу.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Статтею 193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом частини 2 статті 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 ГК України.

Згідно зі статтею 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 1 статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173, 230 ГК України неустойка (штраф, пеня) є різновидами господарських санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною 4 статті 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня та штраф застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі №904/5770/18.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлений частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України, а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі №904/5770/18, від 27.09.2019 року у справі №923/760/16, від 02.04.2019 року у справі №917/194/18, від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17, від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Відповідно до пунктів 7.1.1., 7.8. договору позивач нарахував відповідачу за прострочення оплати поставленого товару 40 589,10 грн. пені та 135 385,23 грн. штрафу.

Суд, здійснивши перерахунок пені та штрафу приходить до висновку, що вказаний розрахунок є законним та обґрунтованим.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з умовами пункту 7.7. договору сторонами погоджено інший розмір процентів річних, що відповідає вимогам статті 625 ЦК України, а саме: 48 процентів річних.

За прострочення оплати поставленого товару позивач нарахував відповідачу 76 501,85 грн. 48% річних та 24 767,75 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків відсотків річних, суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок є арифметично правильним, відповідає умовам договору та статті 625 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Згідно пункту 2.2. договору, ціна продукції, що поставляється за договором вказується у додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду товару (засоби захисту рослин, насіння, міндобрива та мікродобрива). Для товару (засоби захисту рослин, насіння, міндобрива та мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.

Згідно з умовами пункту 2.3. договору, загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1 та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей у даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівняні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

За змістом пункту 3.1 договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до цього договору.

Пунктом 3.2. договору сторони встановили, що в тому випадку, курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С=А1:А2хВ. Де С - сума належна до оплати; В - ціна товару на момент підписання додатку; А1 - (курс міжбанківського валютного ринку України дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів; А2 - (курс міжбанківського валютного ринку України дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

За змістом пункту 3.3 договору, всі платежі за договором здійснюються покупцем з врахуванням п. 3.2 договору. На підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2 договору сторони, продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують "Акт звіряння взаємних розрахунків". Ініціатива підписання Акту звіряння взаємних розрахунків покладається на покупця.

Як встановлено нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (Рішення ВСУ від 28.03.2012 р. у справі 6-36736/10).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає (Постанова ВСУ від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року по справі № 638/10417/15-ц.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.10.2018 року по справі № 905/192/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.07.2018 року по справі № 761/1617/15-ц.

У постанові від 4 грудня 2019 року у справі 910/15714/18 Верховний Суд зазначив, що розглядаючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат для правильного вирішення судового спору суду необхідно встановити:

- чи встановлений укладеною між сторонами редакцією договору порядок застосування еквіваленту іноземної валюти на день виконання грошового зобов`язання;

- чи визначені формули, які б регулювали визначення розміру грошових зобов`язань у випадку збільшення/зменшення курсу іноземної валюти;

- чи мав відповідач обов`язок на коригування грошового зобов`язання відповідно до курсу валюти встановленого на день оплати грошового зобов`язання;

- враховуючи ці наведені обставини необхідно визначити у якій валюті фактично укладений договір; та чи має у такому випадку позивач, право на застосування до відповідача відповідальності на підставі статті 625 ЦК України шляхом стягнення інфляційних втрат у зв`язку з порушенням останнім грошового зобов`язання за договором.

Разом з тим, суд встановив, що умовами укладеного сторонами договору визначено: обов`язок відповідача щодо застосування еквіваленту ціни товару у іноземній валюті; формули обрахунку належних до сплати сум грошових коштів, які ураховують коливання курсу валют на день фактичної оплати; визначено обов`язок покупця здійснювати усі оплати постачальнику повної вартості товару, що визначається шляхом множення грошового еквіваленту вартості неоплаченого товару у іноземній валюті на міжбанківському валютному ринку на день проведення оплати з урахуванням формул наведених у частині першій пункту 3.2 договору (пункти договору 2.2., 2.3, 3.1, 3.2)

А отже у даному випадку, за встановлених судом обставин щодо порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривні з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати не підлягають стягненню.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 24 767,75 грн. інфляційних втрат є необґрунтованими, а відтак в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Водночас, суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 76 501,85 грн. 48 % річних, 40 589,10 грн. пені та 135 385,23 грн. штрафу є законними та обґрунтованими, поряд з тим суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Положеннями ГК України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч. 1 ст. 231 ГК України), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

За частиною третьою статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №922/4294/19.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 р. у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Разом з цим, відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За таких умов, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі №902/538/18.

Згідно висновків викладених у пункті 8.38. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 слідує, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, як слідує з вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, під час розгляду справи встановлено, що сторони договору дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару.

Таким чином, оскільки в даній справі сторонами збільшено відсоток річних (нарахований згідно статті 625 ЦК України), суд вважає за необхідне застосувати практику Великої Палати Верховного Суду що відображена у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

У своєму відзиві на позов відповідач просив суд зменшити розмір процентів річних на 75 %.

Враховуючи викладені обставини та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем, а також відсутність доказів понесення позивачем збитків, приймаючи до уваги ті обставини що відповідачем здійснено повну оплату поставленого товару, а прострочення такої оплати не було триваючим, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафних санкцій (пені, штрафу) а також 48 відсотків річних.

В даному конкретному випадку суд зокрема враховує, що основний борг відповідач оплатив добровільно. Заборгованість за отриманий від позивача товар була повністю оплачена відповідачем ще понад три роки тому. Борг відповідача перед позивачем мав місце нетривалий час (до чотирьох місяців). Більшу частину оплати за товар (на суму 960 856,42 грн.) відповідач здійснив векселем 20.07.2017, хоча строк оплати товару на зазначену суму визначено - 16.10.2017.

З врахуванням вищенаведено, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені з 40 589,10 грн. до 12 000,00 грн., штрафу з 135 385,23 грн. до 35 000,00 грн., 48% рівних з 76 501,85 грн. до 20 000,00 грн. Суд вважає такі розміри штрафних санкцій та процентів річних такими, що відповідатимуть критеріям справедливої компенсації.

У своєму відзиві на позов відповідач просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення неустойки строк позовної давності.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності до позовних вимог суд відзначає наступне.

Згідно з приписами статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з нормами статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з правилами статті 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Згідно з положеннями пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020\

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. Надалі строк встановлення карантину неодноразово продовжувався та триває досі.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 31 грудня 2021 року, та вимоги позивача, 3 річний строк позовної давність щодо цих вимог у справі позивачем не пропущено, оскільки такий строк продовжений на строк дії такого карантину.

Твердження відповідача про те, що продовження строків позовної давності в силу вимог закону в даному випадку не відбулося з огляду на те, що строк позовної давності встановлений умовами договору, суд оцінює критично, так як підстави для продовження строку позовної давності встановлені безпосередньо законом, водночас суд відзначає, що статтею 259 ЦК України надано право сторонам на збільшення строку позовної давності, водночас сторонам встановлено заборону на скорочення позовної давності за домовленістю сторін.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

За висновком суду, були встановлені обставини щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача 76 501,85 грн. 48 % річних, 40 589,10 грн. пені та 135 385,23 грн. штрафу.

Водночас за результатами розгляду спору суд встановив наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення неустойки та процентів річних, а саме суд прийшов до висновку, про необхідність зменшення розміру пені з 40 589,10 грн. до 12 000,00 грн., штрафу з 135 385,23 грн. до 35 000,00 грн., 48% рівних з 76 501,85 грн. до 20 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12 000,00 грн. пені, 35 000,00 грн. штрафу, та 20 000,00 грн. 48 % річних, відтак в задоволенні вимог про стягнення 28 589,10 грн. пені, 100 385,23 грн. штрафу, 56 501,85 грн. 48% річних суд відмовляє.

Крім того за наслідками розгляду справи судом встановлено відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених вимог в частині інфляційних втрат в розмірі 24 767,75 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Ціна даного позову складає 277 243,93 грн., судовий збір становить 4 158,66 грн.

У зв`язку з безпідставністю позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 24 767,75 грн., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 371,52 грн. покладаються на позивача, решта 3 787,14 грн. покладаються на відповідача та підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Славіом" (35500, Рівненська область, Дубенський район, м.Радивилів, вул. Кременецька 120, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників 4В, ) 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. пені, 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. 48 % річних та 3 787 (три тисячі сімсот вісімдесят сім) грн. 14 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 28 589,10 грн. пені, 100 385,23 грн. штрафу, 56 501,85 грн. 48% річних та інфляційних втрат в розмірі 24 767,75 грн. відмовити.

4. Судові витрати у вигляді 371,52 грн. судового збору покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників 4В, ).

Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Славіом" (35500, Рівненська область, Дубенський район, м.Радивилів, вул. Кременецька 120, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Суддя А.Качур