ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2022 р. Справа № 920/1024/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Кравчука Г.А.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 29.11.2021 (повне рішення складено 03.12.2021)

у справі №920/1024/21 (суддя - Котельницька В.Л.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс»

про стягнення збитків.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з позовом до Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» про стягнення збитків у розмірі 17450,45 грн, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №6410/18-ТЕ-29 від 03.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем використано природний газ у березні та квітні 2019 року в обсязі, меншому від замовленого. Вказане є підставою для стягнення з Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» збитків на підставі п. 3.13 договору постачання природного газу №6410/18-ТЕ-29 від 03.10.2018.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 27.09.2021 відкрито провадження у справі №920/1024/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 29.11.2021 у справі №920/1024/21 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги вцілому зводяться до того, що заявлені до стягнення з відповідача збитки фактично є штрафною санкцією за порушення умов договору та закону, а отже до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. ст. 22, 623 ЦК України та ст. ст. 224 і 225 ГК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 апеляційну скаргу у справі №920/1024/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2022 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі №920/1024/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.

У встановлений процесуальний строк відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1350/22 від 11.04.2022 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №920/1024/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 апеляційну скаргу у справі №920/1024/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Кравчук Г.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин даної справи убачається, що 03.10.2018 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Ромнитеплосервіс" (споживач) укладено договір постачання природного газу №6410/18-ТЕ-29.

В подальшому між сторонами укладено наступні додаткові угоди до договору: додаткова угода №1 від 22.10.2018, додаткова угода №2 від 27.10.2018, додаткова угода №3 від 01.11.2018 та додаткова угода №4 від 22.11.2018.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 22.11.2018 п. п. 1-12 договору №6540/18-ТЕ-29 викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 договору (тут і надалі в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1075,373 тис. куб. м, у тому числі по місяцях: жовтень 2018 року - 45,373 тис. куб. м, листопад 2018 року - 180,00 тис. куб. м, грудень 2018 року - 200,00 тис. куб. м, січень 2019 року - 200,00 тис. куб. м, лютий 2019 року - 200,00 тис. куб. м, березень 2019 року 200,00 тис. куб. м, квітень 2019 року - 50,00 тис. куб. м.

Умовами п. 2.2 договору визначено, що споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п. 2.1 цього договору, повністю покривають потреби споживача у відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених пунктом 1.2 цього договору. Споживач самостійно визначає обсяги, зазначені у пункті 2.1 цього договору, і несе відповідальність за правильність їх визначенні.

Відповідно до п. 2.4 договору перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду. Для цього споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором.

Пунктом 3.13 договору передбачено, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору.

При цьому, відповідно до пп. 3.13.1 договору якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що відшкодування позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб. м) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до пп. 3.13.1 або 3.13.2 п. 3.13 договору;

- позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до пп. 8 п. 6.2 договору відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору.

Згідно з пп. 4 п. 6.3 договору позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до листа позивача №26-1979/1.17-19 від 21.02.20189, який є невід`ємною частиною договору, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2 пп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 пп. 5 п. 6.2, пп. 8 п. 6.2, пп. 4 п. 6.3, абз. 3 пп. 2 п. 6.4 цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019. Водночас, пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз. 1 пп. 3.9.2 п. 3.9, абз. 4 пп. 5 п. 6.2, абзац 2 пп. 2 п. 6.4 цього з 01.03.2019 втрачають чинність.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, у період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019 та 30.04.2019.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник повинен був передати природний газ споживачу у березні 2019 року в обсязі 200,0 тис. куб. м та у квітні 2019 року - 50,0 тис. куб. м.

На виконання умов договору позивач фактично передав у власність відповідача природний газ у березні 2019 року в обсязі 142,83800 тис. куб. м, що підтверджується складеним 31.03.2019 сторонами договору актом приймання-передачі природного газу. Протягом квітня 2019 року позивач передав у власність відповідача природний газ в обсязі 30,15800 тис. куб. м, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2019.

Таким чином, за вказані періоди відповідач фактично спожив природний газ:

- у березні 2019 в обсязі на 57,16200 тис. куб. м (на 28,58%) меншому від погодженого сторонами в п. 2.1 договору;

- у квітні 2019 в обсязі на 19,84200 тис. куб. м (на 39,68%) меншому від погодженого сторонами в п. 2.1 договору.

13.06.2019 позивач надіслав відповідачу акт-претензію, у якій зазначив, що за підсумками квітня 2019 року різниця між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного за договором перевищує 5%. У розрахунковому періоді споживачем було використано природний газ в обсязі, меншому від замовленого. Як наслідок, на підставі п. п. 3.13, 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, розрахована сума збитків становить 51964,48 грн. Зазначена сума має бути сплачена протягом 20 робочих днів з дати отримання даного акту-претензії.

Листами №26/10-3109-19 від 07.11.2019 та №26/10-3702-19 від 20.11.2019 позивач повідомив відповідача про перерахунок по акту-претензії №26-2219-19 від 13.06.2019. За останнім листом перерахована сума збитків склала 17450,45 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, останнім нараховано відповідачу 13077,71 грн збитків за використаний природний газ в обсязі, меншому від замовленого у березні 2019 року та 4372,74 грн - у квітні 2019 року, що разом складає 17450,45 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем зазначеної суми, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що чинним законодавством не передбачено можливості нарахування споживачу збитків у разі зменшення останнім договірних обсягів спожитого природного газу. Разом з цим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання відповідачем позивачу збитків.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, погодився з відповідними доводами Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» та вказав, що право постачальника вимагати на підставі Правил №2496 та договору від споживача відшкодування збитків за недовикористання останнім замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягаря доказування понесених збитків. Судом зазначено, що п. 3.13 договору та пп. 2 п. 1 розділу VI Правил №2496 хоча й передбачають можливість відшкодування збитків споживачем, проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків. Право на стягнення збитків зі споживача не звільняє постачальника від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому процесуальним законом.

З наведеними висновками Господарського суду Сумської області щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 614 ЦК України визначає, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини, крім зазначених норм чинного законодавства, також регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила №2496) та Законом України "Про ринок природного газу".

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" договір постачання повинен містити такі істотні умови як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Згідно з розділом VІ Правил №2496 відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою.

У договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог:

1) форма акта-претензії є довільною;

2) при порушенні, зазначеному в пп. 3 п. 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

При вирішенні зазначеного спору суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.09.2021 у справі №904/6992/20, та зазначає наступне.

Виходячи із змісту п. 6 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", договір постачання повинен містити істотні умови, зокрема, щодо порядку відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Умовами договору постачання природного газу сторонами передбачено обсяги газу, які є плановими та можуть змінюватись. Сторони домовились про те, що допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу, встановлених у даному договорі, в розмірі до 5%.

Підпунктом 1 п. 1 розділу VI Правил №2496 передбачено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Відповідно до п. 2 розділу VI Правил №2496 у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Враховуючи положення пп. 1 п. 1 розділу VI Правил №2496, а також те, що договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, позивач має право вимагати від споживача відшкодування збитків у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

При цьому, визначальним є те, що пп. 1 п. 1 розділу VI Правил №2496 передбачає можливість щодо відшкодування збитків споживачем. Разом з цим, наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду з приводу того, що право на стягнення збитків зі споживача не звільняє постачальника від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними і допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що пп. 1 п. 1 розділу VI Правил №2496 передбачено лише максимально допустимий розмір, а саме розмір, що не є більшим подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для застосування до особи цивільно-правової відповідальності у вигляді збитків є доведені позивачем належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами у розумінні ст. ст. 76-80 ГПК України обставини заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань, а також причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

У той же час, як встановлено місцевим господарським судом, в обґрунтування понесення Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» збитків позивач лише посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу.

Однак, як встановлено судом вище, обставини щодо імовірного порушення споживачем умов вищевказаного договору не свідчать про доведення позивачем належними і допустимим доказами усіх елементів для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку стосовно недоведеності позивачем наявності збитків, протиправності поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, а тому підстави для покладення на Комунальне підприємство «Ромнитеплосервіс» обов`язку з відшкодування збитків та задоволення відповідної позовної вимоги відсутні.

У поданій апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що заявлені до стягнення з відповідача збитки фактично є штрафною санкцією за порушення умов договору та закону, а отже до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. ст. 22, 623 Цивільного кодексу України та ст. ст. 224 і 225 ГК України.

Однак, колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами договору постачання природного газу та приписи вищевказаних Правил №2496 визначають правову природу такого цивільного правопорушення, як споживання природного газу у обсязі меншому від підтвердженого обсягу природного газу, саме як збитки. Отже, у даному випадку позивачу необхідно довести правову природу таких збитків, причини їх виникнення та вину відповідача. Разом з цим, оскільки позивачем не доведено суду вказаних фактів, наведені доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані та такі, що не базуються на приписах закону.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 29.11.2021 у справі №920/1024/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 29.11.2021 у справі №920/1024/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 29.11.2021 у справі №920/1024/21.

4. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

Г.А. Кравчук