ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Справа №914/738/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

за участю представників учасників справи:

позивача: адвоката Легінь Р.О.,

відповідача: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжиніринг Системс Україна" від 18.10.2021 (вх. суду від 20.10.2021 №01-05/3487/21)

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.09.2021 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст рішення складено 04.10.2021, м. Львів)

у справі № 914/738/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія "Адамсон", м. Івано-Франківськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжиніринг Системс Україна", м. Золочів, Львівська область

про стягнення 689 257,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У березні 2021року ТОВ «Енергосервісна компанія "Адамсон" звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» про стягнення 689 257,75 грн, з яких 545 488,23грн основного боргу, 4 523,52грн 3% річних, 12 064,56грн інфляційних втрат, 18 083,80 грн пені, 109 097,64 грн штрафу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01.09.2017 сторони уклали договір поставки №01/09/17-01, на виконання умов якого позивач передав відповідачу товар загальною вартістю 779 268,23грн. При цьому, позивач вказує, що факт здійснення позивачем поставки відповідачу обладнання встановлено також рішеннями судів у справі №909/452/19 за позовом ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» до ТОВ «Енергосервісна компанія "Адамсон" про зобов`язання передати технічну документацію на поставлений товар згідно з договору поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017. Разом з тим, позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо повної оплати вартості отриманого товару не виконав, його заборгованість становить 545 488,23 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості товару на підставі п.8.4 договору та ст. 625 ЦК України позивач також заявив до стягнення 18 083,80 грн пені, 109 097,64 грн штрафу, 4 523,52 грн 3% річних та 12 064,56 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.09.2021 у справі № 914/738/21 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 545 488,23 грн основного боргу, 18 083,80 грн пені, 109 097,64 грн штрафу, 12 064,56 грн інфляційних втрат, 4 523,52 грн 3% річних, 10 338,87 грн судового збору.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив передоплату у розмірі 233 780,00 грн за товарно-матеріальні цінності згідно з договором №01-09/17-01 від 01.09.2017, щодо яких відповідач не висловлював позивачу жодних вимог про повернення. Суд встановив, що позивачем за спірною господарською операцію сформував податкові накладні та зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відповідач задекларував податок на додану вартість саме за спірними правовідносинами з позивачем. Крім того, суд вказав на те, що саме відповідач заявив позов до позивача про зобов`язання передати технічну документацію на поставлений товар згідно з договору поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017. Відтак суд дійшов висновку, що відповідач вчинив дії, які підтверджують факт отримання ним товару, а тому був зобов`язаний оплатити решту вартості товару у строк по 20.11.2020 (оскільки позивач виконав свої зобов`язання щодо поставки в повному обсязі -передавши технічну документацію на поставлений товар лише 21.10.2020). Також суд відхилив посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, вказавши, що п.8.4 договору сторони збільшили позовну давність про стягнення пені та штрафу до 3років, а відтак, оскільки позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі 21.10.2020, а позов поданий 10.03.2021, такий строк не пропущений. Разом з тим, суд зазначив, що у випадку, якщо відраховувати такий строк з 29.09.2017 (дати поставки), такий строк також не пропущений, оскільки ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020, визначений ст. 258 ЦК України строк позовної давності продовжений на строк дії карантину.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач (ТОВ «Інжиніринг Системс Україна») не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що суд першої інстанції не врахував, що в рішенні суду від 12.11.2019 у справі №909/452/19 встановлено, що надані ТОВ «Енергосервісна компанія "Адамсон" товарно-транспортна накладна, накладні на відвантаження як докази стосуються правовідносин між ТОВ «Віссманн» та ТОВ «ТОВ «Енергосервісна компанія "Адамсон" за договором №093387 від 31.08.2017 та підтверджують поставку ТОВ «Віссманн» - «ТОВ «Енергосервісна компанія "Адамсон", а не відповідачу. Також зазначає, що у цьому рішенні суд надав оцінку видатковій накладній №ІФ00000585 від 16.12.2017 на суму 779 268,23грн та вказав, що така не відповідає вимогам первинного документа(не підписана відповідачем, кількість товару не відповідає його кількості, вказаній у специфікації) та не може однозначно підтверджувати факт належної поставки постачальником. У зв`язку з чим апелянт вказує, що позивач не надав передбачених ст. 664 ЦК України належних доказів на підтвердження факту поставки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу-без задоволення. Так, позивач вказує, що під час розгляду справи №909/452/19 відповідач неодноразово визнавав отримання обладнання та не спростував включення ним податкових накладних в податковий кредит з ПДВ за вересень та грудень 2017року пропорційно від загальної суми поставки.

Крім того, у відзиві позивач заявив, що планує понести 28 000,00грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

В подальшому, ухвалою від 07.02.2022 призначено розгляд справи в судовому засіданні 22.02.2022.

22.02.2022 представник скаржника адвокат Тибінка В.Я. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні Борщівського районного суду Тернопільської області.

У судовому засіданні 22.02.2022 представник позивача заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні представників учасників справи, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи, а також строки розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє клопотання апелянта про відкладення розгляду справи. При цьому, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права надати повноваження на представництво своїх інтересів іншому представникові, а його представник вправі був подати клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з ст. 197 ГПК України(судове засідання у Борщівському районному суді Тернопільської області призначено на 14год10хв, водночас судове засідання у даній справі призначено на 11год30хв).

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

01.09.2017 ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» (постачальник) та ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» (покупець) уклали договір поставки №01/09/17-01.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язувався приймати і оплачувати товар (обладнання), в найменуванні, кількості і ціні згідно з рахунків та/або узгоджених сторонами специфікацій, які є невід`ємними частинами цього договору.

Пунктом 2.2.1. договору оплата за поставку здійснюється на наступних умовах: 30% вартості товару - протягом 3 календарних днів з дня підписання цього договору; 70% вартості товару - впродовж 30 календарних днів з дати отримання товару.

Згідно з пунктом 3.1. договору, якщо інше не передбачено рахунком та/або у відповідній специфікації товар постачається протягом 4-8 тижнів з дня здійснення повної оплати по відповідному рахунку або авансового платежу в залежності, що передбачено умовами договору.

Відповідно до п. 8.4. договору в разі порушення строків здійснення розрахунків за договором, покупець на підставі письмової вимоги (претензії) зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, за весь період прострочення грошового зобов`язання. Пеня може нараховуватися по день пред`явлення відповідної вимоги (претензії) в межах трирічного строку з дня вчинення відповідного порушення, а в разі безпідставного ухилення покупця від виконання вимог передбачених в вимозі (претензії), пеня може нараховуватися аж до дня прийняття судом рішення по суті спору.

Окрім того, за порушення строків здійснення розрахунків за цим договором, покупець на підставі письмової вимоги (претензії) зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання сплатити постачальнику штраф в розмірі 20% (двадцять процентів) від загальної вартості неоплаченого товару. Застосування штрафу до покупця за порушення грошового зобов`язання може бути пред`явлене постачальником в межах трирічного строку з дня вчинення відповідного порушення.

У специфікації, яка є додатком №1 до договору, сторони погодили склад та вартість товару (обладнання) на загальну суму 779 268,23 грн.

На виконання пункту 2.2.1. договору покупець платіжними дорученнями № 318 від 04.09.2017 на суму 150 000,00 грн, №346 від 18.09.2017 на суму 33 780,00 грн, №363 від 27.09.2017 на суму 50 000,00 грн з призначенням платежу «часткова оплата за товарно-матеріальні цінності згідно з договором №01/09/17-01 від 01.09.2017», перерахував на рахунок постачальника кошти в загальній сумі 233 780,00 грн.

На підтвердження факту поставки товару (обладнання) відповідачу на загальну суму 779 268,24 грн позивачем долучив:

-видаткову накладну №ІФ0000585 від 16.12.2017 на суму 779 268,24грн(том 1.а.с. 95), яка не підписана відповідачем,

-податкові накладні №4 від 04.09.2017 (на загальну суму 125 000,00 грн, з яких 25 000,00 грн ПДВ), №45 від 18.08.2017 (на загальну суму 33 780,00 грн, з яких 5 630,00 грн ПДВ), №73 від 27.09.2017 (на загальну суму 50 000,00 грн, з яких 8 333,33 грн ПДВ), №131 від 16.12.2017 (на загальну суму 545 488,24 грн, з яких 90 914,71 грн ПДВ), та розрахунки коригування кількісних і вартісних показників №154 від 16.12.2017 до податкової накладної №4 від 04.09.2017, №129 від 16.12.2017 до податкової накладної №45 від 18.08.2017, №130 від 16.12.2017 до податкової накладної № 73 від 27.09.2017.

У травні 2019року ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» про зобов`язання передати технічну документацію на поставлений товар згідно з договором поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017 та стягнення 10 107,00 грн 3% річних.

В свою чергу, ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із зустрічним позовом до ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» про стягнення 1 064 469, 37 грн, з яких: 545 488,24 грн - основний борг, 297 791,74 грн - пеня, 109 097,65 грн - штраф, 26 317,94 грн - відсотки, 85 773,80 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2019 у справі №909/452/19 позов ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» про зобов`язання передати технічну документацію на поставлений товар та стягнення 10 107,00 грн 3% річних задоволено частково. Суд зобов`язав ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» передати ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» технічну документацію на поставлений товар згідно з договором поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017. В частині стягнення з ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» 10 107,00 грн 3% річних відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2019 залишено без змін.

Рішеннями судів у справі №909/452/19 встановлено, що в підтвердження поставки товару ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» подало суду видаткову накладну №ІФ0000585 від 16.12.2017 на суму 779 268,24 грн, яка не відповідає вимогам, які ставляться до первинного документу, визначеним статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зі змінами затвердженими наказом Міністерства фінансів України №427 від 11.04.2017. Зокрема, видаткова накладна не підписана та не скріплена печаткою ТОВ «Інжиніринг Системс Україна»; загальна кількість товару, зазначена у видатковій накладній - 28 одиниць (технічна документація - 3 одиниці), не відповідає загальній кількості товару - 37 одиниць (технічна документація - 4 одиниці), визначеній специфікацією №1 до договору; видаткова накладна датована 16.12.2017, а відправлена на адресу ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» 16.05.2018; за штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення Укрпошта №026 та товарно-транспортною накладною «Нова пошта» №3449, при здійсненні судом відстеження - інформація відсутня. За наявності такого доказу, суди не мали можливості прийти до однозначного висновку про належну поставку товару постачальником покупцю, як і до висновку то те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжиніринг Системс Україна» виник обов`язок здійснити розрахунок за поставлений товар.

Крім того, як зазначили суди, посилання ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» на товарно-транспортну накладну № 905000383 від 29.09.2017, накладні на відвантаження № від 29.09.2017, № від 31.10.2017, судові рішення від 25.06.2018, від 12.12.2018 у справі №909/166/18, то вказані докази стосуються відносин ТОВ «Віссманн» та ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» за договором №093387 від 31.08.2017 та підтверджують поставку товару ТОВ «Віссманн» ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон», а не ТОВ «Інжиніринг Системс Україна». Як і податкові накладні №4 від 04.09.2017 з розрахунком коригування кількісних і вартісних показників № 154 від 16.12.2017, № 45 від 18.09.2017 з розрахунком коригування кількісних і вартісних показників № 129 від 16.12.2017, №73 від 27.09.2017 з розрахунком коригування кількісних і вартісних показників №130 від 16.12.2017, №131 від 16.12.2017 та квитанції про реєстрацію податкових накладних № від 22.09.2017, № від 27.09.2017, № від 12.10.2017, № від 15.01.2018, № від 31.10.2018, № від 30.10.2018, № від 31.10.2018 відображають господарські операції в бухгалтерському обліку ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» та податкові зобов`язання останнього, однак не доводять належного виконання ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон», з дотриманням умов договору та специфікації №1, взятого на себе зобов`язання з поставки товару ТОВ «Інжиніринг Системс Україна».

Водночас, рішеннями судів у справі №909/452/19 також встановлено і ту обставину, що ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» виконало частину зобов`язань з поставки товару ТОВ «Інжиніринг Системс Україна», зокрема, шляхом поставки, що була здійснена ТОВ «Віссманн» з його складу на адресу відповідача. Зокрема, був поставлений товар, проте, без відповідної технічної документації, яка є невід`ємною частиною товару і без якої товар не можливо використати за призначенням. Таким чином, у ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» є невиконаними зобов`язання перед ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» згідно з договору поставки № 01/09/17-01 від 01.09.2017, а саме не передана технічна документація на поставлений товар.

На виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2019 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 у справі №909/452/19, Господарським судом Івано-Франківської області 07.04.2020 видано наказ про зобов`язання ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» передати ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» технічну документацію на поставлений товар згідно договору поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2021 у справі №909/452/19 наказ Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2020 про зобов`язання ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» передати ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» технічну документацію на поставлений товар згідно договору поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017 було визнано таким, що не підлягає виконанню. Підставою ухвалення даної ухвали стало те, що ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон», не очікуючи на примусове виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2019 в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», добровільно здійснило заходи щодо виконання покладеного судом на ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» обов`язку передати ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» технічну документацію на поставлений товар згідно договору поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017 шляхом неодноразового направлення 16.03.2020, 14.04.2020, 11.09.2020, 21.10.2020 на адресу ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» вказаних документів.

Як вбачається із відповіді Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про надання інформації б/н від 10.09.2021 на запит Господарського суду Львівської області (том 1,а.с. 147), податкові накладні №4 від 04.09.2017, №45 від 18.08.2017, №73 від 27.09.2017 включені ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» в податковий кредит з ПДВ за вересень 2017року (вх. № від 18.10.2017), податкова накладна №131 від 16.12.2017 включена Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжиніринг Системс Україна» в податковий кредит з ПДВ за грудень 2017року (вх. № від 17.02.2018).

Розрахунки коригувань до вказаних податкових накладних за даними ЄРПН складено у зв`язку зі зміною номенклатури, до зміни сум ПДВ по відповідних податкових накладних не призвели, у звітності не відображались.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 689 257,75 грн, з яких:

-545 488,23 грн основного боргу (779 268,24грн загальної вартості товару -233 780,00 грн попередньої плати),

- 18 083,80 грн пені, яка нарахована за період з 23.11.2020 по 03.03.2021,

-109 097,64 грн штрафу, нарахованого на підставі п.8.4 договору;

-4 523,52 грн 3% річних, нарахованих за період з 23.11.2020 по 03.03.2021;

-12 064,56 грн інфляційних, нарахованих за період листопада 2020року по березень 2021року.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання передати у власність, а відповідач - приймати і оплачувати товар (обладнання), в найменуванні, кількості і ціні згідно з рахунків та/або узгоджених сторонами специфікацій, які є невід`ємними частинами цього договору.

Так, у специфікації, яка є додатком №1 до договору, сторони погодили склад та вартість товару (обладнання) на загальну суму 779 268,23 грн.

Як встановлено судом, відповідач 04.09.2017, 18.09.2017, 27.09.2017 перерахував позивачу 233 780,00 грн як часткову оплату за товарно-матеріальні цінності згідно договору №01/09/17-01 від 01.09.2017. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач висловлював зауваження щодо правильності та правомірності зарахування вказаної суми коштів чи заявляв вимоги щодо недопоставки товару на зазначену суму, або повернення вказаної суми коштів.

На підставі договору №01/09/17-01 від 01.09.2017 позивач поставив товар (обладнання) загальною вартістю 779 268,24 грн, на підтвердження чого склав та підписав видаткову накладну №ІФ0000585 від 16.12.2017, а також податкові накладні №4 від 04.09.2017, №45 від 18.08.2017, №73 від 27.09.2017, №131 від 16.12.2017. Як вбачається з відповіді Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про надання інформації б/н від 10.09.2021, вказані податкові накладні включені відповідачем в податковий кредит з ПДВ за вересень 2017 та за грудень 2017.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до позивача про зобов`язання передати технічну документацію на поставлений товар згідно з договором поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017 і такий позов рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2019 у справі №909/452/19 задоволено.

Так, у позовній заяві ТОВ «Інжиніринг Системс Україна» вказувало, що 30.09.2017 ТОВ «ЕК «Адамсон» виконало частину зобов`язань з поставки товару шляхом постави, здійсненої ТОВ «Віссманн» з його складу, однак такий товар був поставлений без відповідної технічної документації.

Разом з тим, в межах розгляду даного спору, відповідач заперечує факт отримання від позивача товару, вказуючи на те, що рішеннями судів у справі №909/452/19 встановлено, що видаткова накладна складена позивачем одноособово, не підписана відповідачем (покупцем), а тому не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За змістом пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у пункті 2.4 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).

За змістом статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта.

Для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам слід було врахувати, що фактичне здійснення господарської операції повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі(така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №911/5309/14).

Також у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 вказано, що самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2019 у справі №909/452/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2020, встановлено, що видаткова накладна №ІФ0000585 від 16.12.2017 не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню, оскільки не містить підпису покупця, отже, ця видаткова накладна не може бути беззаперечним доказом факту поставки товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У той же час, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 915/675/19.

Як зазначалося судом вище, відповідач здійснив передоплату у розмірі 233 780,00 грн, щодо яких він не висловлював позивачу жодних вимог про повернення. Позивач за спірною господарською операцію сформував податкові накладні та зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відповідач, в свою чергу, задекларував податок на додану вартість саме за спірними правовідносинами з позивачем.

Крім того, саме відповідачем було заявлено позов до позивача про зобов`язання передати технічну документацію на поставлений товар згідно договору поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, на підтвердження факту поставки позивач надав як докази податкові накладні щодо декларування відповідачем податку на додану вартість за правовідносинами з позивачем, відповідач вчиняв дії, які підтверджують факт отримання ним товару. Водночас, відповідач факт поставки товару не спростував, а його поведінка зводиться до заперечення вчинених ним раніше дій.

Як вбачається з судових рішень у справі №909/452/19 суди надавали оцінку податковим накладним, зокрема, зазначили, що такі відображають господарські операції в бухгалтерському обліку ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» та податкові зобов`язання останнього, однак не доводять належного виконання ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» з дотриманням умов договору та специфікації №1 взятого на себе зобов`язання з поставки товару ТОВ «Інжиніринг Системс Україна».

Згідно ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Так, згідно з пунктами 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 14.1.181. статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Датою виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів відносяться до податкового кредиту. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що виходячи з положень законодавства, основою податкового обліку є первинні документи з відображення господарських операцій.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).

У постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19 також зазначено, що сама по собі відсутність первинних документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

При цьому Верховний Суд визнав передчасними висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що віднесення покупцем сум податків за отриманими від постачальника податковими накладними до податкового кредиту підтверджує обставини реальної поставки товару за спірними видатковими накладними. Як вже зазначалося, самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

З урахуванням наведеного, незважаючи на невідповідність видаткової накладної вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню, що встановлено рішеннями судів у справі №909/452/19, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем своїх вимог доказами в їх сукупності, які засвідчують логічну та вірогідну поведінку позивача у правовідносинах з відповідачем, в той час як поведінка відповідача, з огляду на наявні в справі докази, є нелогічною і зводиться до заперечення вчинених раніше дій.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази в їх сукупності є більш вірогідними на доведення факту поставки товару відповідачу на суму 779 268,24 грн. Водночас, відповідач не спростував факт поставки йому позивачем товару. Відтак оскільки, відповідач здійснив часткову оплату поставленого його товару, перерахувавши 233 780,00 грн попередньої плати, апеляційний суд вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з нього 545 488,23 грн основного боргу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач заявив до стягнення 18 083,80 грн пені, яка нарахована за період з 23.11.2020 по 03.03.2021, 109 097,64 грн штрафу, нарахованого на підставі п.8.4 договору, 4 523,52 грн 3% річних, нарахованих за період з 23.11.2020 по 03.03.2021, 12 064,56 грн інфляційних, нарахованих за період листопада 2020року по березень 2021року.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами п.2.2.1 договору відповідач зобов`язаний був здійснити оплату 70% вартості товару впродовж 30 календарних днів з дати отримання товару.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку із невиконанням позивачем зобов`язань щодо поставки разом із товаром технічної документації на нього, відповідач звертався до суду із позовом про зобов`язання позивача надати таку документацію. Рішенням суду від 12.11.2019 у справі №909/452/19 вказаний позов було задоволено, зобов`язано позивача передати технічну документацію на поставлений товар згідно договору. Таке рішення було остаточно виконано позивачем 21.10.2020, що встановлено ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2020 у справі №909/452/19. Таким чином, позивачем зобов`язання щодо поставки товару згідно договору поставки №01/09/17-01 від 01.09.2017 було виконано у повному обсязі лише 21.10.2020. З огляду на наведене, а також умови договору щодо розрахунків, відповідач зобов`язаний був оплатити решту вартості товару у строк по 20.11.2020 включно.

Однак, як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останнім вартість товару не оплачена.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як зазначалося вище, згідно п. 8.4. договору в разі порушення строків здійснення розрахунків за договором, покупець на підставі письмової вимоги (претензії) зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, за весь період прострочення грошового зобов`язання. Пеня може нараховуватися по день пред`явлення відповідної вимоги (претензії) в межах трирічного строку з дня вчинення відповідного порушення, а в разі безпідставного ухилення покупця від виконання вимог передбачених в вимозі (претензії), пеня може нараховуватися аж до дня прийняття судом рішення по суті спору.

Окрім того, за порушення строків здійснення розрахунків за цим договором, покупець на підставі письмової вимоги (претензії) зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання сплатити постачальнику штраф в розмірі 20% (двадцять процентів) від загальної вартості неоплаченого товару. Застосування штрафу до покупця за порушення грошового зобов`язання може бути пред`явлене постачальником в межах трирічного строку з дня вчинення відповідного порушення.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені розміри пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нараховані позивачем правильно.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 545 488,23 грн основного боргу, 18 083,80 грн пені, 109 097,64 грн штрафу, 12 064,56 грн інфляційних, 4 523,52 грн 3% річних.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.09.2021 у справі № 914/738/21 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжиніринг Системс Україна" від 18.10.2021 (вх. суду від 20.10.2021 №01-05/3487/21)- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.09.2021 у справі № 914/738/21 -залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.03.2022

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець