ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року Справа № 903/813/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Павлюк І.Ю.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ-Захід-Логістик" на рішення Господарського суду Волинської області від 13.12.2021 р. у справі №903/813/21 (суддя Якушева І.О., повний текст рішення складено 17.12.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Захід-Логістик"

до Приватного підприємства "Панастранс"

про стягнення 48 146,11 грн. збитків.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.12.2021 у справі №903/813/21 відмовлено позивачу у стягненні з Приватного підприємства "Панастранс" 48 146,11 грн. збитків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Захід-Логістик" про стягнення з Приватного підприємства "Панастранс" 48 146,11 грн. збитків задоволити.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до хибного рішення, яке підлягає скасуванню повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення посилався на відсутність товарно-транспортних документів та записів у них, згідно яких здійснювалось перевезення вантажу.

Така позиція суду є хибною, адже суду надано товарно-транспортні документи, згідно яких здійснювалось перевезення вантажу, а також акт про пошкодження вантажу, у якому зазначено кількість пошкодженого вантажу.

Акт підписано як представниками вантажоодержувача, так і водієм, який здійснював перевезення вантажу.

Апелянт зазначає, що суду першої інстанції надано документи, а саме - претензію власника вантажу ПрАТ "Волиньхолдінг" у якій зазначено реальну суму збитку - 180 784,06 грн. Цю суму збитку було зменшено Скаржником до 48 146,11 грн., шляхом урегулювання зменшення суми збитку в власником вантажу.

Суд першої інстанції безпідставно не розцінює зазначену суму як збиток, не вважає, що сплачена сума випливає з договірних відносин між Скаржником та Відповідачем, хоча відшкодована сума саме є причиною і наслідком порушення Відповідачем договірних зобов`язань, що призвело до пошкодження вантажу під час транспортування та спричинених збитків.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки п. 5.2.2., укладеного між Скаржником та відповідачем договору, згідно якого відповідач як перевізник взяв на себе зобов`язання у разі виставлення третіми особами претензії до Експедитора (Скаржника) щодо невиконання або неналежного виконання Перевізником (Відповідачем) своїх зобов`язань відповідно до умов договору, Експедитор (Скаржник) має право переадресувати такі вимоги Перевізнику (Відповідачу) у повному обсязі. Саме сума 48146,11 грн., яка сплачена Скаржником Власнику вантажу ПРАТ "Волиньхолдінг" має причинно-наслідкових зв`язок з неналежним виконанням Відповідачем своїх обов`язків по договору - а саме п. 3.1.9 укладеного між Скаржником та відповідачем договору, де відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечити збереження вантажу з моменту Прийняття вантажу до перевезення до моменту видачі його вантажоодержувачу. Така норма відповідачем не була дотримана, він не забезпечив збереження вантажу, що призвело до пошкодження 28 бочок томатної пасти (6 686 кг).

Відповідно відшкодування Скаржником власнику вантажу ПрАТ "Волиньхолдінг" витрат по відновленню та приведенню у товарний вид пошкодженого вантажу під час його транспортування в сумі 48 146,11 грн. і є збитком через неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ-Захід-Логістик" на рішення Господарського суду Волинської області від 13.12.2021 р. у справі №903/813/21, запропоновано відповідачу надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзиви на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання скаржнику в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

25.01.2022 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б засвідчували факт настання відповідальності перевізника та суму на яку зменшилась вартість вантажу.

Тобто факт настання матеріальної відповідальності в наслідок втрати/пошкодження вантажу не підтверджений належними доказами.

07.02.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що тягар доказування наявності чи відсутності вини у спричинених збитках та їх наслідках під час перевезення вантажу покладається на Відповідача, який здійснював перевезення вантажу. У даному випадку діє презумпція вини перевізника і тягар доказування її відсутності покладається на відповідача (Перевізника), а не Кредитора. Це є виключною нормою у цивільному законодавств де існує презумпція вини винної особи.

Відповідачем жодних доказів відсутності його вини у незбереженому перевезенні не надано, також відповідач не спростував ні письмовими доказами, ні нормами права відсутність своєї вини.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.11.2019 між ТОВ "ІСТ-Захід-Логістик" як експедитором та приватним підприємством "Панастранс" як перевізником було укладено Договір №747 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні.

На підставі договору №747 від 25.11.2019, укладеного між ТОВ "ІСТ-Захід-Логістик" та приватним підприємством "Панастранс", відповідно до заявки на перевезення вантажу у міжміському сполученні № 8737-20/Л від 15.09.2020 відповідач прийняв до перевезення вантаж - томатну пасту гарячого дроблення, який перевозився від постачальника - ФГ "Органік Сістемс" до покупця - ПрАТ "Волиньхолдинг".

Перевезення виконувалось транспортним засобом НОМЕР_1 / НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що підтверджується копією товарно-транспортної накладної № ФС- 00001350 від 16.09.2020.

Згідно з п.п. 3.1.9. п.3.1. укладеного між позивачем і відповідачем договору, відповідач як перевізник, зобов`язаний був забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття для перевезення і до моменту видачі його у пункті призначення вантажоодержувачу, зазначеному в товарно-транспортній.

Відповідно до п. п. 5.2.1. п.5.2. договору перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення до моменту видачі вантажоодержувачу, зазначеному в товарно-транспортних документах.

18.09.2020 при вивантаженні вантажу на складі вантажоодержувача - ПрАТ "Волиньхолдінг" було виявлено пошкодження товару: 28 бочок томатної пасти вагою 6 686 кг. Факт пошкодження вантажу підтверджується копією акту про приймання матеріалів від 18.09.2020. Акт засвідчений підписами водія та працівників складу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зазначена продукція в кількості 18 бочок не могла бути використана у виробництві через деформацію цих бочок і неможливістю їх запуску на конвеєрі виробництва. Власник вантажу був змушений прийняти рішення та віддати цей вантаж в утилізацію.

Загальна сума збитків склала 180 784,06 грн. та включає: вартість томатної пасти - 112 572,18 грн.; вартість утилізації - 38 081,20 грн.; ПДВ згідно з а.198.5 ст.198 ПКУ - 30 130,68 грн.

На вказану суму - 180 784,06 грн. ПрАТ "Волиньхолдінг" звернулося до позивача з претензію про сплату збитків.

17.10.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №600 з вимогою відшкодувати збитки в розмірі 180 784,06 грн. в добровільному порядку.

Претензія залишена відповідачем без відповіді.

19.11.2020 відповідач надав відповідь на претензію №01/19-11, у якій відмовив у задоволенні вимог позивача, посилаючись на відсутність доказів його вини.

У позовній заяві позивач посилається на те, що з метою зменшення збитків позивач неодноразово вів перемовини з власником вантажу - ПрАТ "Волиньхолдінг" щодо можливості переробки вантажу вручну чи реалізації товару іншим особам.

Після тривалих перемовин з власником вантажу - ПрАТ "Волиньхолдінг" було досягнуто згоди про можливість обробки вантажу вручну, оскільки ушкоджені бочки в конвеєр на заходили через їх деформацію.

Позивач стверджував, що вартість таких робіт склала 48 148,11 грн., на підтвердження цього він подав калькуляцію, виконану економістом з фінансової роботи ПрАТ "Волиньхолдінг" (а.с.36).

На зазначену суму ПрАТ "Волиньхолдінг" надіслало претензію позивачу, яка ним повністю оплачена, що підтверджується копією платіжного доручення №1554 від 30.06.2021.

В свою чергу позивач надіслав відповідачу претензію на суму сплачених коштів у розмірі 48 121,76 грн.

06.07.2021 відповідач надав відповідь на претензію за №02/06-07, у якій відмовив позивачу у задоволенні претензійних вимог, посилаючись на норми ст. 623 ЦК України, та зазначаючи, що розмір збитків, завданих порушенням права, доводиться кредитором, а не перевізником.

Позивач, вважаючи, що у нього після виплати вантажовласнику суми у розмірі 48 121,76 грн. виникло право на регресну вимогу до перевізника, звернувся з позовом до Господарського суду Волинської області про стягнення з ПП "Панастранс" 48 121,76 грн. збитків.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №903/813/21, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 03.11.2021; запропоновано сторонам подати суду: позивачу: будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності); відповідачу: в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу (на власний розсуд): відповідно до ст. 166 ГПК України подати відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 03.11.2021 розгляд справи відкладено на 17.11.2021.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.11.2021 розгляд справи відкладено на 01.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 01.12.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 13.12.2021.

Розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Захід-Логістик" до Приватного підприємства "Панастранс" про стягнення 48 146,11 грн. збитків суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача не підлягає до задоволення

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що незважаючи на те, що позивач задовольнив претензію вантажовласника та добровільно перерахував йому суму коштів у розмірі 48 148,11 грн., звертаючись з позовом до суду про стягнення цієї суми коштів з відповідача як з перевізника позивач на підставі ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України зобов`язаний довести розмір заподіяних збитків.

Однак, позивач, перераховуючи кошти в розмірі 48 146,11 грн. не виконував обов`язку замість відповідача (перевізника) перед власником товару ПрАТ "Волиньхолдінг", оскільки він не сплачував вартості пошкодженого товару.

З огляду на наведені приписи законодавства, враховуючи фактичні обставини справи, позивач у встановленому законом порядку не довів розміру збитків, заявлених до стягнення з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

У відповідності до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (частина 2 статті 218 Господарського кодексу України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

З вище викладеного вбачається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється по за межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

Як вже зазначалося вище, 18.09.2020 при вивантаженні вантажу на складі вантажоодержувача - ПрАТ "Волиньхолдінг" було виявлено пошкодження товару: 28 бочок томатної пасти вагою 6 686 кг. Факт пошкодження вантажу підтверджується копією акту про приймання матеріалів від 18.09.2020. Акт засвідчений підписами водія та працівників складу.

Позивач вважаючи, що зазначена продукція в кількості 18 бочок не могла бути використана у виробництві через деформацію цих бочок і неможливістю їх запуску на конвеєрі виробництва, був змушений прийняти рішення та віддати цей вантаж в утилізацію.

Загальна сума збитків склала 180 784,06 грн. та включає: вартість томатної пасти - 112 572,18 грн.; вартість утилізації - 38 081,20 грн.; ПДВ згідно з а.198.5 ст.198 ПКУ - 30130,68 грн.

На вказану суму - 180 784,06 грн. ПрАТ "Волиньхолдінг" звернулося до позивача з претензію про сплату збитків.

17.10.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №600 з вимогою відшкодувати збитки в розмірі 180 784,06 грн. в добровільному порядку.

Претензія залишена відповідачем без відповіді.

19.11.2020 відповідач надав відповідь на претензію №01/19-11, у якій відмовив у задоволенні вимог позивача, посилаючись на відсутність доказів його вини.

У позовній заяві позивач посилався на те, що з метою зменшення збитків позивач неодноразово вів перемовини з власником вантажу - ПрАТ "Волиньхолдінг" щодо можливості переробки вантажу вручну чи реалізації товару іншим особам.

Після тривалих перемовин з власником вантажу - ПрАТ "Волиньхолдінг" було досягнуто згоди про можливість обробки вантажу вручну, оскільки ушкоджені бочки в конвеєр на заходили через їх деформацію.

Позивач стверджує, що вартість таких робіт склала 48 148,11 грн., на підтвердження цього він подав калькуляцію, виконану економістом з фінансової роботи ПрАТ "Волиньхолдінг" (а.с.36).

На зазначену суму ПрАТ "Волиньхолдінг" надіслало претензію позивачу, яка ним повністю оплачена, що підтверджується копією платіжного доручення №1554 від 30.06.2021.

В свою чергу позивач надіслав відповідачу претензію на суму сплачених коштів у розмірі 48 121,76 грн.

06.07.2021 відповідач надав відповідь на претензію за №02/06-07, у якій відмовив позивачу у задоволенні претензійних вимог, посилаючись на норми ст. 623 ЦК України, та зазначаючи, що розмір збитків, завданих порушенням права, доводиться кредитором, а не перевізником.

Як на правові підстави позову позивач посилався на ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Підпунктами 3.1.9. п.3.1. укладеного між позивачем і відповідачем договору, відповідач як перевізник, зобов`язаний був забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття для перевезення і до моменту видачі його у пункті призначення вантажоодержувачу, зазначеному в товарно-транспортній.

Відповідно до п. п. 5.2.1. п.5.2. договору перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення до моменту видачі вантажоодержувачу, зазначеному в товарно-транспортних документах.

В п.7.2. договору сторонами узгоджено, що кожен випадок збитків, за який інша сторона вимагає відшкодування, повинен бути обґрунтованим та підтвердженим належним чином оформленими документами, що передбачають можливість звернутися з вимогою до винної сторони. Претензії з повним пакетом товарно-супровідних документів повинні бути подані у терміни, встановлені чинним законодавством України, з урахуванням надання стороні права і можливості висунути вимоги іншій стороні.

Предметом доказування у даній справі є умовно пошкоджений вантаж, проте позивач, зазначивши ціну позову 48 146, 11 грн. зазначає те, що її сформовано на підставі розрахунку про залучення працівників для вивантаження томатної пасти.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем не дотримано умову договору зазначену в п.п.5.2.1, а саме: Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення до моменту видачі Вантажоодержувачу, зазначеному в товарно транспортних документах.

Відповідно до ст. 158 Статуту автомобільного транспорту УРСР затвердженого постановою Ради міністрів Української PCP № 401 від 27.06.1969 року, обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми.

Згідно п. 13.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, в разі, якщо при виявленні недостачі, ушкодження або зіпсування вантажів, Перевізник і вантажовідправник або вантажоодержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин і суми, на яку зменшилась вартість вантаж па вимогу Перевізника, вантажовідправника чи вантажоодержувача проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами.

Пункт 13.7 Правил говорить, що експертиза проводиться у присутності представників Перевізника і Замовника. Результати експертизи оформляються актом. Акт експертизи підписується експертами й особами, які були присутні при проведенні експертизи.

Таким чином, факт настання матеріальної відповідальності в наслідок втрати/пошкодження вантажу засвідчується виключним переліком зазначених документів

Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми.

Згідно п. 13.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, в разі, якщо при виявленні недостачі, ушкодження або зіпсування вантажів, Перевізник і вантажовідправник або вантажоодержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин і суми, на яку зменшилась вартість вантаж па вимогу Перевізника, вантажовідправника чи вантажоодержувача проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами.

Відповідно до пункту 13.7 Правил, що експертиза проводиться у присутності представників Перевізника і Замовника. Результати експертизи оформляються актом. Акг експертизи підписується експертами й особами, які були присутні при проведенні експертизи.

Таким чином, факт настання матеріальної відповідальності в наслідок втрати/пошкодження вантажу засвідчується виключним переліком зазначених документів.

Однак, позивачем не надано жодних доказів, які б засвідчували факт настання відповідальності Перевізника, та суму на яку зменшилась вартість вантажу.

Колегія суддів зазначає, що частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Однак, регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних і стягнення збитків в порядку регресу ґрунтується на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Натомість встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що спірні правовідносини виникли на підставі договору, а отже не є позадоговірними і не можуть кваліфікуватися як регресні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обрана позивачем послідовність дій у реалізації права вимоги до відповідача щодо відшкодування збитків, а саме: після сплати суми на користь ПрАТ "Волиньхолдінг", не може слугувати підставою для зміни кваліфікації правової природи правовідносин сторін з договірних на регресні, враховуючи наступне.

Велика Палата у постанові від 04.07.2018 у справі №910/2603/17 вказала, що норми ст. 228 ГК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, встановлюють право учасника господарських відносин, який вже відшкодував збитки, стягнути такі відшкодовані збитки з третіх осіб, що фактично їх спричинили, у порядку регресу.

На відміну від суброгації у страхових відносинах, де право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту ст.ст. 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим, в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

Право на стягнення відшкодованих збитків в порядку регресу виникає з того моменту, коли учасник господарських відносин відшкодував збитки потерпілій стороні замість третьої особи, тому регресне зобов`язання розглядається як похідне від іншого зобов`язання. У регресних зобов`язаннях як загальне правило діє принцип повного відшкодування збитків. Третя особа відповідає перед учасником господарських відносин у тому обсязі, в якому збитки фактично відшкодовані, відтак обсяг регресної вимоги повинен відповідати розміру виплаченого відшкодування.

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку ст. 1191 ЦК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач, перераховуючи кошти в розмірі 48146,11 грн., не виконував обов`язку замість відповідача (перевізника) перед власником товару - ПрАТ "Волиньхолдінг", оскільки він не сплачував вартості пошкодженого вантажу.

Згідно з актом №23/2020 від 18.09.2020 про приймання матеріалів було деформовано 28 бочок.

Однак у вище зазначеному акті не вказано про те, що були пошкоджені упаковки томатної пасти, що знаходились в них.

Сума перерахованих позивачем коштів у розмірі 48 146,11 грн. - це сума, у яку ПрАТ "Волиньхолдінг" оцінило як додаткові витрати, пов`язані з опрацюванням томатної пасти вручну.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що сума коштів, перерахованих позивачем на підставі платіжного доручення №1554 від 30.06.2021, не є вартістю пошкодженого вантажу, за який відповідач як перевізник згідно з п.п. 5.2.1. п.5.2. договору зобов`язався нести повну матеріальну відповідальність з моменту прийняття його для перевезення до моменту видачі вантажоодержувачу, зазначеному в товарно-транспортних документах.

А тому, у даному випадку, у позивача не виникло права регресу, яке виникає в особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим.

Зобов`язання зворотної вимоги (регресу) входять до групи позадоговірних зобов`язань і стягнення збитків в порядку зворотної вимоги (регресу ) ґрунтується на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, натомість встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що спірні правовідносини виникли на підставі правочину - договору № 747 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 25.11.2019 р., а отже не є позадоговірними і не можуть кваліфікуватися саме як понесені витрати.

В даному випадку між сторонами виникли договірні відносини, де згідно ч.2 ст 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок збитків позивачем здійснено на підставі претензії ПрАТ "Волиньхолдинг" №1017/01-17 від 16.06.2021 р. та з доданого ПрАТ "Волиньхолдинг" розрахунку.

Проте, позивачем не надано жодних документів організаційно-розпорядчого характеру (наказів, розпоряджень, тощо), що підтверджують додаткове залучення чотирьох працівників з зайнятістю 3 години в зміну (2 зміни на добу) протягом 14 днів, з оплатою праці працівника за годину у розмірі 119,76 грн..

Окрім того, позивачем не додано до матеріалів справи жодних первинних документів бухгалтерського обліку, жодних належних доказів, що підтверджують факт доплати додатково залученим працівникам за виконану роботу зі спрацювання томатної пасти (в тому числі сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску нарахованих на заробітну плату, та доплату вищезгаданих працівників).

Доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, спростовуються вище встановленими обставинами справи та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, доводи відповідача які містяться у відзиві на апеляційну скаргу підтверджують висновки суду першої інстанції та обставини які встановлено судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 13.12.2021 р. у справі №903/813/21 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ-Захід-Логістик" на рішення Господарського суду Волинської області від 13.12.2021 р. у справі №903/813/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 13.12.2021 р. у справі №903/813/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №903/813/21 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "22" березня 2022 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.