ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28 березня 2022 року м. Черкаси Справа № 925/205/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В., розглянувши, без виклику представників сторін, справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до відповідача - Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго",

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2022 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - АТ "НАК "Нафтогаз України") від 09.02.2022 №39/10-366-22 до Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" (надалі - КП "Смілакомунтеплоенерго") з вимогою про стягнення боргу у загальній сумі 91 939,18 грн, у тому числі: пеня у сумі 1 232,73 грн, три проценти річних у сумі 241,70 грн та збитки у сумі 90 464,75 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов Договору від 26.12.2018 № 1689/18-БО-36 постачання природного газу.

Ухвалою господарського суду від 28.02.2022 відкрито провадження у справі № 925/205/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Початок розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження призначено на 28.03.2022. Визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Суд враховує, що ухвалу про відкриття провадження у справі направлено позивачу за адресою, вказаною ним самим у позовній заяві і яка є юридичною адресою позивача відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштовий конверт з копією ухвали про відкриття провадження у справі із трек-номером 576 з 18.03.2022 у точці видачі/доставки, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти.

Втім, суд вчинив дії щодо належного повідомлення позивача, направивши копію ухвали про відкриття провадження у справі на його електронну адресу, вказану у позовній заяві 28.02.2022.

Відтак суд дійшов висновку, що позивач належним чином повідомлений про розгляд справи судом.

Відповідно до витягу з сайту "Укрпошти" (трек-номер 584), відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 22.03.2022.

03.03.2022, у строк встановлений судом, надійшов відзив на позовну заяву від 02.03.2022 № 345. У відзиві відповідач зазначає про відсутність його вини у неможливості виконання своїх зобов`язань щодо контролю обсягів використання природного газу і своєчасного надання додаткової угоди на коригування замовлених обсягів за окремим договором на постачання природного газу та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суду стало відомо, що 08.02.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 904/6994/20 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до КПТМ "Криворіжтепломережа" про стягнення коштів постановив ухвалу про передання вказаної справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

У вказаній ухвалі Верховний Суд зазначив таке.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 224, 225 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, підставою для такої відповідальності, як відшкодування збитків є порушення зобов`язання.

Предметом спору у справі, що розглядається та справі, яка розглядалась Верховним Судом є вимога АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення збитків, розрахованих на підставі умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо обсягів газу, що споживався.

У справі № 904/6994/20 та № 925/205/22 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та відповідачем укладені договори постачання природного газу за змістом відповідних пунктів яких постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору.

Сторони передбачали кількість та фізико-хімічні показники природного газу та визначили, що постачальник передає споживачу замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у визначеній кількості.

Сторони погодили, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений у договорі), то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві збитки в порядку, визначеному договором (за наведеними формулами).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 затверджені Правила постачання природного газу, які розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, дія яких поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Пп. 1 п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з КПТМ "Криворіжтепломережа" грошових коштів зазначено, що враховуючи положення пункту 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, а також те, що договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший/перевищений від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

Разом з цим суд зазначив, що право на стягнення збитків із споживача (передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. То ж справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях щодо застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 (провадження № 12-117гс19) зазначено, що за наведеними положеннями Господарського кодексу України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

У пунктах 6.14- 6.16 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено також, що нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них. Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) зазначено, що приписами ч. 2 та 3 ст. 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Таким чином, цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи ч. 2 ст. 6 та ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

За змістом ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Закон України "Про ринок природного газу" визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав-сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, за змістом частини 1 статті 4 якого державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципом, зокрема, щодо відповідальності суб`єктів ринку природного газу за порушення правил діяльності на ринку природного газу та умов договорів.

Ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" передбачені правила постачання природного газу та встановлено, зокрема, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку (абзаци перший та другий зазначеної норми). За змістом частин 3, 4 статті 12 вказаного Закону права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Правила постачання природного газу затверджуються Регулятором після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства і є обов`язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами.

У ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" визначені істотні умови договору, зокрема, згідно з пунктом 6 передбачено, що договір постачання повинен містити таку істотну умову, як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Як вже зазначалося, у договорі постачання природного газу сторони передбачили відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до договору у визначеному порядку.

В ухвалі Верховний Суд зазначає, що наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20 та від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20 стосовно того, що право на стягнення збитків із споживача, передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Отже, суд доходить висновку, що правовідносини у справі № 925/205/22 та у справі № 904/6994/20 за характером спору та сферою правового регулювання є подібними.

Враховуючи те, що висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 904/6994/20 сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якого є юридична визначеність та принципу пропорційності, господарський суд вважає, що висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 904/6994/20 матимуть значення при вирішенні справи № 925/205/22 та підлягатимуть застосуванню у цьому спорі.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді «Верховенство права», схваленій на 86-му пленарному засіданні 25-26.03.2011, також зазначала, що однією зі складових принципу верховенства права є юридична визначеність, яка є істотно важливою для питання довіри до судової системи та верховенства права. Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними (пункти 44, 46).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою палатою Верховного Суду.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Отже, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи, що правовідносини у справі № 925/205/22 та № 904/6994/20 за характером спору та сферою правового регулювання є подібними, а також враховуючи, що висновок, наданий об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 904/6994/20, має суттєве значення для вирішення спору у цій справі, господарський суд вважає за необхідне, не переходячи до розгляду справи по суті, зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду судових рішень у справі № 904/6994/20.

Керуючись ст. 228, 229 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 925/205/22 до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду судових рішень у справі № 904/6994/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Копії ухвали направити учасникам справи.

Суддя З.В. Зарічанська