ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Черкаси справа № 925/564/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: Татаринов О.С. , Починок О.І. - адвокати за ордером;

від першого відповідача: Білоус В.Ю. за посвідченням;

від другого відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" ( м. Тальне, Черкаська область) до Головного управління ДПС у Черкаській області ( м. Черкаси) та до Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області (м. Черкаси) про стягнення 323 404,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з Державного бюджету України збитків в розмірі 323 404,25 грн.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. .

09.08.2021 в справу від позивача надійшло клопотання від 06.08.2021 про заміну сторони правонаступником, яким позивач просить суд замінити першого відповідача - Головне управління ДПС у Черкаській області (ідентифікаційний код 43142920) на Головне управління ДПС у Черкаській області (ідентифікаційний код 44131663), утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України.

Ухвалою від 16.08.2021 суд замінив першого відповідача Головне управління ДПС у Черкаській області (ідентифікаційний код 43142920, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235) на Державну податкову службу України (ідентифікаційний код 43005393, 04053, м. Київ, Львівська пл., 8).

На цій підставі справу № 925/564/21 передано на розгляд за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Постановою від 18.10.2021 апеляційну скаргу позивача було задоволено повністю та скасовано хвалу Господарського суду Черкаської області від 16.08.2021 про заміну сторони та передачу справи за територіальною підсудністю. При цьому суд апеляційної інстанції клопотання позивача про заміну сторони правонаступником задовольнив частково і замінив першого відповідача - Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області на Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Черкаській області. Справу повернуто для продовження розгляду до Господарського суду Черкаської області.

В ході розгляду справи представники позивача свої вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити.

Відповідачі проти позову заперечили, про що суду надано відзиви на позов.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В ході розгляду справи першим відповідачем було заявлено клопотання про закриття провадження у справі з підстав, що даний спір про стягнення коштів належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Дані доводи відповідача суд відхилив з таких підстав:

За заявленим позовом у справі позивач просить стягнути з Державного бюджету кошти, які були сплачені ним своєму контрагенту ТОВ "КХП "Талне" з іноземними інвестиціями за господарськими зобов`язаннями у відповідності до п. 6.3. Додаткової угоди № 1 від 08.07.2020 до договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020 (а.с. 15), укладеної між цими особами.

За наслідками порушення позивачем, як постачальником товару, строків реєстрації податкової накладної, позивач сплатив на користь ТОВ "КХП "Талне" за платіжним дорученням № 6 від 17.08.2020 року - 323 404,25 грн. (а.с. 153 том 1), які є предметом спору.

Позивач посилається, що рішенням від 29.10.2020 у справі № 580/3874/20 Черкаського окружного адміністративного суду (а.с. 29 том 1) за позовом ТОВ "Українська мукомельна компанія" до ГУ ДПС у Черкаській області, було визнано протиправним та скасовано рішення комісії ГУ ДПС у Черкаській області № 1833321/42282608 від 13.08.2020 про відмову в реєстрації податкової накладної № 2 від 06.07.2020, складеної за результатом вчинення господарської операції по договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020. Це доводить неправомірність дій першого відповідача та підставність стягнення спірних коштів з державного бюджету як збитків позивача у господарській діяльності.

Незважаючи на те, що перший відповідач у справі є суб`єктом владних повноважень, суд вважає, що спір між сторонами не повинен розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції, виходячи з такого:

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.

Відповідно до статей 124, 125 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначається Законом України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з нормами частини третьої статті 22 якого місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів з огляду на пряму вказівку закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду за характером спірних відносин, складу сторін та виходячи з прямої вказівки закону.

У частині 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З наведеного випливає, що єдиним винятком у вищезгаданій нормі Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає юрисдикцію адміністративних судів з розгляду спорів про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, є об`єднання таких вимог з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Водночас господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 17.09.2019 у справі № 910/13174/18 та постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 915/1842/19.

За заявленим позовом у справі № 925/564/21 позивач просить стягнути з Державного бюджету збитки в сумі 323 404,25 грн. При цьому позивачем не заявлено вимоги про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір між позивачем та першим відповідачем ГУ ДПС у Черкаській області вже врегульовано рішенням від 29.10.2020 у справі № 580/3874/20 Черкаського окружного адміністративного суду. На його основі позивач вирішує майновий спір з метою відновлення своїх порушених прав.

Відповідно до статей 20 ГК України та 16 ЦК України до способів захисту прав законних інтересів віднесено відшкодування збитків (майнової шкоди).

Отже з огляду на предмет позову, характер взаємовідносин сторін та суб`єктний склад учасників спору у справі № 925/564/21, відсутні підстави для віднесення цієї справи до юрисдикції адміністративних судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 803/3/18, провадження №11-1173апп18 (пункт 28), викладено правову позицію, що адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Подібний висновок щодо підвідомчості до господарської юрисдикції справи, предметом розгляду у якій є вимога про стягнення збитків, завданих протиправними діями службових осіб державного органу, яка заявлена без вимоги вирішити публічно-правовий спір, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 (провадження № 12-153гс19).

Отже спір у справі № 925/564/21 належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Заслухавши доводи і заперечення представників сторін щодо заявленого позову і дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2020 між ТОВ "Українська мукомельна компанія" та ТОВ "Комбінат хлібопродуктів "Талне" з іноземними інвестиціями" було укладено договір купівлі-продажу, за умовам якого Позивач, як Продавець, зобов`язався передати у власність ТОВ "КХП "Талне", як Покупцю, транспортні засоби - Спеціалізовані вантажні автомобілі згідно переліку та видів, які вказані у розділі 1 Договору (а.с. 12 том 1).

Загальна сума договору становить 1503353,60 грн. в т.ч. ПДВ 250 558,53 грн. (п. 2.1.).

За умовами Договору його сторони домовилися про 100% оплату товару Покупцем не пізніше 31.12.2020 (п. 2.2) та про поставку товару Покупцю за актом приймання-передачі з належними документами та вільним від будь-яких прав третіх осіб.

За наслідками реалізації товару по Договору позивач повинен скласти і зареєструвати податкову накладну.

Сторонами не заперечується, що податкова накладна є звітним документом, який використовують платники ПДВ для обліку власного податкового зобов`язання та податкового кредиту. Для отримання покупцем товару права на податковий кредит, податкову накладну продавцю товару необхідно зареєструвати у єдиному реєстрі податкових накладних згідно вимог та правил податкового законодавства.

Позивач доводить, що на виконання умов Договору між ним та ТОВ "КХП "Талне" було складено видаткову накладну № 4 від 06.07.2020 року (а.с. 16 том 1) про передачу покупцю вантажних автомобілів на загальну суму 1503353,60 грн. з ПДВ в сумі 250558,93 грн.

Також цими сторонами складено Акт приймання-передачі № 1 від 06.07.2020 (а.с. 17 том 1) про те, що покупець без зауважень прийняв від позивача автомобілі згідно умов Договору від 06.07.2020.

Розрахунок за автомобілі проведено покупцем із позивачем повністю на суму 1503353,60 грн. платіжним дорученням № 22 від 06.07.2020 (а.с. 18 том 1).

Доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020 чи окремо додаткової угоди до нього № 1 і приведення сторін у первісний стан суду не подано.

Позивач доводить, що 08.07.2020 сторонами договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020 було укладено Додаткову угоду № 1 від 08.07.2020 (а.с. 15 том 1), за умовами якої п. 6.3. містить умови, що при порушенні Постачальником термінів реєстрації належним чином оформленої податкової накладної, включаючи зупинення її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, незалежно від причин, порушення інших вимог податкового законодавства, що пов`язано із цим договором, Постачальник зобов`язаний сплатити неустойку (штраф) в розмірі 21% від суми поставки та відшкодувати Покупцю збитки.

Суд вважає, що формулювання п. 6.3. за умовами Додаткової угоди № 1 від 08.07.2020 повністю охоплює всі випадки не реєстрації податковим органом з будь-яких причин належним чином оформленої податкової накладної, яку повинен скласти позивач за результатом проведення господарської операції по договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020. Протилежні доводи першого відповідача з цього приводу суд відхиляє.

Також суд відхиляє і заперечення першого відповідача про те, що рішення про нереєстрацію податкової накладної було прийнято не ГУ ДПС у Черкаській області, а Державною податковою службою України, яка і повинна фінансово відповідати за позовом перед позивачем.

Однак дане питання про можливість пред`явлення позову за місцем знаходження відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи у спорах, що виникають з діяльності цього органу (ч. 3 ст. 29 ГПК України) вже вирішено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 по даній справі № (а.с. 48 том 2).

Рішенням від 29.10. 2020 у справі № 580/3874/20 Черкаського окружного адміністративного суду (ас.. 29 том 1) встановлено, що в межах здійснення господарських операцій по договору від 06.07.2020 про продаж позивачем на користь ТОВ "КХП "Талне" з іноземними інвестиціями вантажних автомобілів та отримання за них повної суми коштів, позивачем було вчинено дії, спрямовані на реєстрацію податкової накладної № 2 від 06.07.2020. Дана податкова накладна відображає продаж транспортних засобів на загальну суму 1503353,60 грн. в т.ч. ПДВ 250558,93 грн.

Також адміністративним судом встановлено, що ГУ ДПС у Черкаській області було прийнято на реєстрацію вказану податкову накладну, але її реєстрація зупинена з причини ненадання позивачем додаткових пояснень та договорів про проведену операцію та походження товару. Суд прийшов до висновку, що незважаючи на виконання позивачем всіх вимог податкового органу щодо надання додаткових документів та пояснень, податкова накладна протиправно так і не була зареєстрована. Суд вказав також, що у відповідності до п. 9-11 Порядку № 520 прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних, письмові пояснення та копії документів, подані платником податків до контролюючого органу в порядку п. 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.

За результатами вирішення спору у адміністративній справі № 580/3874/20 було визнано протиправним та скасовано рішення комісії ГУ ДПС в Черкаській області № 1833321/422282608 від 13.08.2020 про відмову в реєстрації податкової накладної № 2 від 06.07.2020 та зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 2 від 06.07.2020 днем її фактичного подання на реєстрацію.

Постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 залишено без змін.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В справу не подано доказів, які спростовують факт перерахування позивачем на користь свого контрагента ТОВ "КХП "Талне" з іноземними інвестиціями штрафних санкцій в сумі 323 404,25 грн. за платіжним дорученням № 6 від 17.08.2020 , оригінал якого додано до справи (а.с. 153 том 1).

Однак суд не погоджується із правомірністю визначення суми перерахованих штрафних санкцій позивачем, виходячи з такого:

За умовами п. 6.3. Додаткової угоди № 1 від 08.07.2020 до Договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020 (а.с. 15 том 1) позивач зобов`язався сплатити на користь ТОВ "КХП "Талне" з іноземними інвестиціями неустойку (штраф) у розмірі 21% від суми поставки за порушення термінів реєстрації чи не реєстрацію податкової накладної.

Таким чином штраф складає 315 704,26 грн. (1 503 353,60 Х 21%).

З претензії ТОВ "КХП "Талне" з іноземними інвестиціями на адресу позивача від 13.08.2020 № 158 (а.с. 26 том 1) вбачається, що ТОВ "КХП "Талне" вимагало сплатити крім 315704,26 грн. штрафу, ще й 7699,99 грн. неустойки.

На вимогу суду позивач подав у справу розрахунок пені на суму 7886,44 грн. (а.с. 62 том 2), при тому що така пеня у загальній сумі, сплаченій на користь ТОВ "КХП "Талне", повинна складати лише 7699,99 грн.

Питання сплати позивачем на користь ТОВ "КХП "Талне" штрафних санкцій за нереєстрацію податкової накладної врегульовано лише у п. 6.3. Договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020 в редакції Додаткової угоди № 1 (а.с. 15 том 1). Даний пункт не передбачає сплати пені та не визначає її розмір і порядок обрахунку, що сторонами спору не спростовано.

У відповідності до положень ст. 547, 548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Позивач не вказав суду положення закону чи умов Договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020, якими було б передбачено сплату пені за нереєстрацію позивачем податкової накладної.

Отже правові підстави для сплати пені у складі спірної суми за ціною позову у позивача були відсутні, а тому ці кошти не можуть стягуватися із державного бюджету в якості компенсації збитків позивача у виниклих спірних відносинах.

Як вже визначився суд, Позивач, заявляючи вимогу про відшкодування збитків, заподіяних протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не ставить позовної вимоги про вирішення при цьому публічно-правового спору. Відносини між сторонами є господарськими.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

За правилами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень ч. 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У ч.1 статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними нормами, що передбачають певні особливості для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. При цьому обов`язковою є наявність інших елементів складу цивільного правопорушення для доказування у спорах про стягнення збитків та шкоди.

Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди/збитків є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди і її розмір та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків. Ці обставини має довести позивач.

У пункті 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії (бездіяльність) органу державної влади та її посадової особи, внаслідок яких (якої), на думку позивача, було завдано шкоди/збитків, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зібраними у справі доказами доводиться неправомірність бездіяльності податкових органів в особі першого відповідача щодо нереєстрації податкової накладної позивача № 2 від 06.07.2020 року за результатами здійснення господарської діяльності по договору купівлі-продажу № 18 від 06.07.2020. Дана обставина підтверджується висновками з рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі № 580/3874/20 (а.с. 29 том 1).

Нереєстрація у встановлені строки належним чином оформленої позивачем податкової накладної потягнула за собою обов`язок позивача сплатити визначений додатковою угодою № 1 від 08.07.2020 (а.с. 15 том 1) штраф на користь ТОВ "КХП "Талне", що позивачем було виконано повністю.

Таким чином збитки у позивача є об`єктивним наслідком поведінки ГУ ДПС у Черкаській області.

Таким чином, наданими у справу доказами позивачем доведено неправомірні дії ГУ ДПС у Черкаській області, наявність збитків у позивача за наслідками таких дій та розмір цих збитків і причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяними збитками.

У постанові від 16 червня 2021 року в справі № 910/14341/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 згідно якої кошти державного бюджету належать на праві власності державі з урахуванням чого боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже у аналогічних спорах відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, у даному випадку ГУ ДПС у Черкаській області.

Відповідно до підпункту 2 пункту 35, п. 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ 03.08.2011 № 845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Отже територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності).

Відповідно до частини п`ятої статті 238 ГПК України, чинної на момент прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій, відсутні вимоги про зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, номера (види) рахунків, з яких має бути здійснено стягнення (списання) коштів, зокрема, за вимогами до держави Україна. Аналогічної позиції щодо стягнення шкоди завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами з Державного бюджету України дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у постанові № 920/715/17.

Тому резолютивна частина рішень у зазначених спорах не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 02.03.2021 у справі № 911/2371/19).

Отже позивачем правомірно заявлено позов і доведено його правові підстави про стягнення спірних коштів з Державного бюджету України.

Однак, як вже обґрунтував суд, до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача підлягає лише сума в розмірі 315 704,25 грн. (за виключенням нарахованої пені), а в решті вимог у позові слід відмовити.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українська-мукомельна компанія" (ідентифікаційний код 42282608, м. Тальне, Черкаська область, вул. Скворцова, 40) -- 315 704,25 грн. збитків.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 10 березня 2022

Суддя Н.М. Спаських