ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2022м. ДніпроСправа № 904/175/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор", м. Нікополь Дніпропетровської області

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 83 853 грн. 21 коп. за договором про закупівлю послуг від 11.06.2020 № 473/11/212 В

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 11.01.2022 № 52, в якій просить стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість в сумі 83 853 грн. 21 коп., з яких: 69 990 грн. 00 коп. - основний борг, 9 028 грн. 71 коп. - інфляційні втрати, 2 115 грн. 04 коп. - пеня, 2 719 грн. 46 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору про закупівлю послуг від 11.06.2020 № 473/11/212 В.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою господарського суду від 18.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.02.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 27.01.2022 № 18/660, відповідно до якого вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що пеня позивачем нарахована неправомірно, оскільки у спірному договорі сторони не визначили конкретний розмір пені, а лише передбачили, що за порушення строків оплати замовник сплачує виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Просив у задоволенні позову відмовити.

08.02.2022 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву від 03.02.2022 № 170, в якій на спростування заперечень відповідача зазначив, що п. 7.4 договору передбачена відповідальність замовника за порушення строків плати наданих послуг у вигляді штрафних санкцій у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Частина 6 вказаної статті передбачає конкретний розмір штрафних санкцій, тому позивачем нараховані саме штрафні санкції, а не пеня. Вважає вимоги в цій частині підтвердженими та обґрунтованими. Стверджує, що оскільки відповідачем, як замовником, допущено прострочення проведення оплати вартості наданих послуг за спірним договором в розмірі 69 990,00грн., у позивача, як виконавця та сторони за договором, є всі передбачені чинним законодавством України підстави для стягнення з відпо відача на свою користь суми заборгованості з ураху ванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

23.02.2022 на адресу суду надійшло клопотання позивача про доручення до матеріалів справи двостороннього акту звірки взаєморозрахунків між сторонами за період січень 2019-грудень 2021.

Відповідач не скористався правом на надання заперечень в порядку ст. 167 ГПК України у визначений судом строк.

Отже, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2020 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг № 473/11/212В (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надати послуги зазначені в п.1.2. договору,а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що виконавець зобов`язується надати в порядку та на умовах даного договору послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання код 5011 (Поточний ремонт екскаватора Ніtachi ZХ-240 LС-3).

За умовами п. 1.3. договору при проведенні поточного ремонту екскаватора Ніtachi ZХ-240 LС-3 виконавець виконує:

- розбирання елементів стріли, рукояті, куліси, екскаватору на базі замовника - шахта Новокостянтинівська ДП «СХІДГЗК», с. Олексіївка, Маловисківський район, Кіровоградська

обл.;

- відновлення елементів стріли і рукояті ковша та шарнірних з`єднань стріли, рукояті і ковша до початкових креслярських розмірів на базі замовника - Новокостянтинівська ДП «СХІДГЗК», або на власній ремонтній базі виконавця. В процесі виконання повинні бути відновлені усі з`єднання стріли, рукояті , ковша, куліси та отворів циліндрів підйому стріли. За необхідності відновлення проводиться методом наплавлення та розточки отворів стріли, рукояті та ковша. Всі пальці і втулки рухомих з`єднань замінюються новими, та відновлюються осі підйому стріли; - збирання (монтаж) елементів стріли, рукояті, куліси, екскаватора на базі замовника - шахта Новокостянтинівська ДП «СХІДГЗК», с. Олексіївка, Маловисківський район, Кіровоградська обл.

Відповідно до п. 3.1. договору сума (ціна) договору, відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток №1, який є невід`ємною частиною договору), складає: 145 500,00 (сто сорок п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.), у тому числі податок на додану вартість 20% - 24 250,00 грн.

Послуги, які виконуються відповідно до цього договору, сплачуються замовником за погодженими цінами в національній валюті України (п. 4.1. договору).

У п.п. 4.2., 4.3. договору сторони узгодили, що замовник здійснює 50% передоплату від загальної суми договору протягом 10 днів з дня підписання договору. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 15 днів за умови наявності оформленого та підписаного сторонами акту приймання передачі наданих послуг.

Згідно з п. 4.4. договору разом з актом приймання передачі наданих послуг виконавець надає рахунок на оплату та податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо її реєстрації у порядку, визначеному у Податковому Кодексі України.

Датою оплати вважається дата списання коштів на користь виконавця банком замовника (п. 4.5. договору).

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до їхнього повного виконання.

Дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку, про що сторони підписують додаткову угоду (п. 10.2. договору).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу визначені договором послуги, про що сторонами складений та підписаний акт надання послуг від 10.09.2020 № 113 на суму 145 500 грн. 00 коп.

Господарський суд зазначає, що вказаний вище акт підписаний сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Позивач стверджує, що під час підписання акту надання послуг від 10.09.2020 № 113 відповідачу наданий для оплати рахунок від 15.06.2020 № 120, який оплачений останнім частково на суму 75 510 грн 00 коп.

Позивач вказує, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання з оплати наданих послуг у повному обсязі не здійснив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 69 990 грн. 00 коп.

За умовами п. 7.1 договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань.

За порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України (п. 7.4 договору).

На підставі п. 7.4. договору та ч. 6 ст. 231 ГК України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 2 115 грн. 04 коп. за період з 26.09.2020 по 26.03.2021, із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в межах заявленого періоду.

Із посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних в сумі 2 719 грн. 46 коп. за період з 26.09.2020 по 11.01.2022 та інфляційні втрати у розмірі 9 028 грн. 71 коп. за період з жовтня 2020 по листопад 2021.

Доказів оплати заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування по справі є обставини укладання договору, факт надання послуг, строк оплати послуг, наявність часткової оплати послуг, наявність прострочення оплати послуг, строк дії договору, наявність підстав для стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про закупівлю послуг від 11.06.2020 № 473/11/212В, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, заборгованість відповідача за надані послуги становить 69 990 грн. 00 коп. З урахуванням умов п. 4.3 договору строк оплати наданих послуг за актом від 10.09.2020 № 113 є таким, що настав 25.09.2020.

Враховуючи, що відповідачем своєчасно не сплачено у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг за спірним актом, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 69 990 грн. 00 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних судом порушень норм чинного законодавства та умов договору не встановлено.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 9 028 грн. 71 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Викладене узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18).

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, виконаного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем невірно розраховані інфляційні у заявленому періоді.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період з жовтня 2020 по листопад 2021 становить 9 025 грн 69 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій в сумі 2 115 грн. 04 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

За приписами ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Господарський суд зазначає, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

У п. 7.1. договору сторони визначили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань.

Як було вказано вище, відповідно до п. 7.4. договору, за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Позивач нарахував відповідачеві штрафні санкції на підставі п. 7.4. договору, застосувавши під час розрахунку положення ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, тобто застосував договірну неустойку, передбачену п. 7.4. договору.

Однак, слід відзначити, що у п. 7.4. договору сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для сплати відповідачем штрафних санкцій та не встановили конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені, штрафу), яка в силу ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України підлягає обчисленню саме у відсотках.

За приписом же ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Господарський суд констатує, що в тому випадку, коли правочин не містить у собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №904/5922/17, в якій спірними були подібні умови договору, а також у постанові Великої Палати Верховного суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Отже, договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема частини 2, 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Крім того, слід зазначити, що укладаючи договір, сторони у п. 7.2. договору чітко обумовили розмір пені (0,5% від вартості ненаданих (несвоєчасно наданих) послуг за кожен день прострочення), а також розмір штрафу (20% від суми ненаданих (несвоєчасно наданих) послуг). Водночас, передбачаючи (за помилковими доводами позивача) відповідальність за порушення строків оплати наданих послуг у п. 7.4. цього ж договору, сторони не встановили конкретного розміру (відсотку) пені та штрафу.

Отже, умовами договору стягнення штрафних санкцій за порушення строків оплати наданих послуг у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (за розрахунком позивача), не передбачено, тому правові підстави для стягнення пені в сумі 2 115 грн. 04 коп. відсутні.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/2466/16 та від 14.02.2018 у справі № 904/1858/16.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне відмовити у задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення пені у заявленому розмірі.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором, майново-господарські зобов`язання перед позивачем з оплати наданих позивачем послуг, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 69 990 грн. 00 коп. основного боргу, 2 719 грн. 46 коп. 3% річних та 9 025 грн. 69 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 481 грн. 00 коп. покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор", (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Шевченка, буд. 148, кв. 51, ) 69 990 грн. 00 коп. (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн. 00 коп.) основного боргу, 2 719 грн. 46 коп. (дві тисячі сімсот дев`ятнадцять грн. 46 коп.) 3% річних, 9 025 грн. 69 коп. (дев`ять тисяч двадцять п`ять грн. 69 коп.) інфляційних втрат, 2 418 грн. 33 коп. (дві тисячі чотириста вісімнадцять грн. 33 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.04.2022

Суддя І.А. Рудь