ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"22" березня 2022 р. Справа № 924/47/22

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Кузиній М.-О.С., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь", м. Дніпро

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 480 000,00грн

Представники сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

17.01.2022 на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь", м. Дніпро до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 480 000,00грн у зв`язку із неналежним виконанням умов договору поставки №17900/53-124-01-21-15274 від 05.08.2021.

Ухвалою суду області від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/47/22 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23.02.2022 судом закрито підготовче провадження у справі №924/47/22 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явились, представників не направили, про причини неявки суд не повідомили. При цьому, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними в матеріалах справи.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь", м. Дніпро наполягає на задоволенні позовних вимог. Просить стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області 480 000,00грн. заборгованості за договором постачання товару №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021.

Відповідач - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин у відзиві зазначив, що оплата поставленого товару за Договором постачання №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021 не була проведена у повному обсязі вчасно, в зв`язку із вкрай важким фінансовим становищем компанії, в якому вона опинилась в умовах законодавчих змін, що відбулись в енергетичному просторі країни.

Вказав, що відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 №2019-VIII, з 01.07.2019 року в Україні була запроваджена нова модель функціонування оптового ринку електроенергії. До того часу, функції єдиного покупця і продавця електроенергії на Україні виконувало державне підприємство "Енергоринок". Проте на момент впровадження нової моделі ринку електроенергії, заборгованість ДП "Енергоринок" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" становила майже 12 млрд грн. При цьому, механізм погашення заборгованості ДП "Енергоринок" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" на законодавчому рівні неврегульований. Відтак, запровадження з 01.07.2019 нового ринку електричної енергії в Україні призвело до формування кризового стану енергетичної галузі, який з часом лише загострився. Станом на 01.09.2021 прострочена заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом" складає 19 689,03 млн грн. Крім того, ДП "НАЕК "Енергоатом" з метою захисту своїх прав та інтересів вимушений був самостійно звертатись до суду про примусове стягнення з ДП „Енергоринок" заборгованості за електроенергію.

Опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії, було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів робіт та послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, забезпечення безпеки в роботі АЕС, а також для проведення позапланових закупівель, з метою забезпечення карантинних заходів, запроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19.

Таким чином, відповідач не мав можливості здійснити оплату поставленого позивачем товару у строки, визначені умовами договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Відповідач опинився в таких умовах незалежно від його волі та намірів, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію і як наслідок до скрутного фінансового становища відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання відповідачем свої зобов`язань за договором.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Ст.202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка позивача та відповідача не призводить до неможливості вирішення спору по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь" (надалі - постачальник, позивач) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (надалі - покупець, відповідач) було укладено договір на постачання товару №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати покупцю товар, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються у специфікації №1 (додаток №1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору.

Предметом поставки по даному договору є товар - код 42120000-6 згідно ДК 021-2015 (насоси та компресори) (п. 1.2 договору).

Згідно п.1.3 договору місцем його виконання є місто Нетішин Хмельницької області.

Відповідно до п.4.1 договору загальна вартість товару складає 480 000,00грн з ПДВ.

У відповідності до п. 5.1 договору оплата за договором відбувається протягом 60 днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 „Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Покупець зобов`язаний приймати поставлений товар, своєчасно та в повному обсязі сплачувати його вартість. Про дату оформлення ярлика на придатний товар письмово повідомити постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика. (п.п. 6.1.1- 6.1.3 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору він вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення їх печатками та діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

Специфікацією №1 (додаток №1 до договору) сторони погодили найменування товару, його тип, ціну за одиницю. Технічними специфікаціями до предмета закупівлі (додатки №2 та №2.1 до договору) сторони визначили його технічні характеристики.

Договір та специфікації до нього підписані представниками сторін та скріпленім їх печатками.

Згідно із видатковою накладною №ДК-00098 від 01.10.2021 позивач відвантажив відповідачу першу частину товару, передбаченого Специфікацією №1 до Договору, а саме на суму 290 196,00грн з ПДВ, яку представник вантажоотримувача - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Хмельницького відділення ВП „Складське господарство" підписав 05.10.2021року, прийнявши відвантажений за нею товар.

Відповідно до видаткової накладної №ДК-00100 від 18.10.2021 позивач відвантажив відповідачу другу частину товару, передбаченого Специфікацією №1 до Договору, а саме на суму 189 804,00грн з ПДВ, яку представник вантажоотримувача - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Хмельницького відділення ВП „Складське господарство" підписав 21.10.2021, прийнявши відвантажений за нею товар.

06.10.2021 та 22.10.2021 вантажоотримувачем - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Хмельницького відділення ВП „Складське господарство", було оформлено ярлики на придатну продукцію №152/10 та №162/10.

Позивачем було направлено відповідачеві претензію №269 від 21.12.2021 про погашення боргу.

Однак, заборгованість за договором ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області погашена не була.

У зв`язку із несплатою вартості поставленого та отриманого товару за договором №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 480 000,00грн - основного боргу.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021, згідно якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити даний товар у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (додаток №1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу товару на суму 480 000,00грн на підставі видаткових накладних: №ДК-00098 від 01.10.2021 суму 290 196,00грн та №ДК-00100 від 18.10.2021 на суму 189 804,00грн.

Факт прийняття товару без будь-яких зауважень та претензій посвідчується підписом довіреної особи відповідача, а також не заперечується самим відповідачем у поданому в матеріали справи відзиві.

У відповідності до умов договору, позивачем було отримано від відповідача на весь відвантажений товар ярлики на придатку продукцію №152/10 та №162/10 оформленні 06.10.2021 та 22.10.2021 відповідно.

Отже, відповідно до п.п.5.1. договору відповідач мав оплатити товар вартістю 480 000,00грн з ПДВ. протягом 60 календарних днів з дати оформлення останнього ярлика на придатний товар, який було в загальному встановлено на підставі специфікації №1 до договору, тобто до 21.12.2021 року включно.

За вказаний товар відповідач своєчасно також не розрахувався, доказів оплати товару згідно договору в повному обсязі матеріали справи не містять, а сторонами на час розгляду справи не надано.

З огляду на зазначене, суд вважає за належне, позовні вимоги про стягнення 480 000,00грн боргу задовольнити, оскільки вони обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо твердження відповідача про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), судом враховано наступне.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.2014р., за загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов`язань однією із сторін.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб`єктів, що мають його підтверджувати.

Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п.2 ст.14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін. (п.7.1 договору).

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, відповідно до законодавства України (п. 7.2 договору).

Судом звернуто увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними і що ці обставини є форс-мажором саме для конкретного випадку. Тобто, виходячи з ознак форс-мажорних обставин довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати України №671/97-ВР від 02 грудня 1997 року (із змінами та доповненнями), шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

Судом враховано, що відповідачем не надано, а матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють покупця (відповідача по справі) від відповідальності за невиконання зобов`язання згідно договору №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021.

Крім того, відповідно до п.7.3 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, що впливають на виконання зобов`язань за договором поставки.

Таким чином, доводи відповідача викладені у відзиві, судом оцінюються критично та до уваги не приймаються.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню в сумі основного боргу - 480 000,00грн.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення (відшкодування) з відповідача його витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00грн.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. по справі №922/445/19).

Як вбачається з матеріалів справи 22.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь" (надалі - клієнт) та Адвокатом Гусаровим Владиславом Олександровичем (надалі - адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №22/12, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати правові послуги щодо аналізу документів, визначення правової позиції, складання, оформлення та підготовки для подання до господарського суду позову до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на користь клієнта за договором поставки №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021 та штрафних санкцій, а клієнт зобов`язується прийняти послуги та оплатити адвокату гонорар розмір якого складає 7 000,00грн.

Згідно акту про виконання адвокатом договору про надання правової допомоги №22/12 від 22.12.2021, адвокат надав, а клієнт прийняв правові послуги, а саме: вивчення та правовий аналіз первинних документів щодо господарських операцій між ТОВ "Дніпрокомпресордеталь" та ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом" в особі ВП "Хмельницька атомна електрична станція" за Договором №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021; вивчення та правовий аналіз дотримання ТОВ "Дніпрокомпресордеталь" та ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП "Хмельницька атомна електрична станція" вимог Договору №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021; вироблення правової позиції по справі щодо стягнення заборгованості за Договором №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021; з`ясування можливості та доцільності пред`явлення вимог щодо стягнення з ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП "Хмельницька атомна електрична станція" штрафних санкцій за невиконання Договору №17900/53-124-01-21-15274 від 05 серпня 2021; визначення підсудності спору, аналіз можливості пред`явлення зустрічних позовних вимог з боку відповідача ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП "Хмельницька атомна електрична станція"; розрахунок ціни позову та суми судового збору; складання тексту позову і оформлення позову разом з усіма додатками відповідно до вимог ГПК України.

На виконання вищевказаних робіт (надання послуг) адвокатом було витрачено 10 год. робочого часу адвоката, вартість однієї години роботи адвоката становить 700,00 грн., розмір гонорару адвоката за надані правові послуги становить 7 000,00грн.

Акт про виконання договору адвокатом підписаний сторонами договору про надання правової допомоги №22/12 від 22.12.2021 та скріплений печаткою позивача.

Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані позивачем до закінчення судових дебатів у справі.

Відповідно до положень ч.4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Судом враховується, що відповідачем були заявлені заперечення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу позивача.

Водночас, судом враховано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням змісту прийнятого рішення, принципу співрозмірності, критеріїв розумності та складності справи, судом вважаються обґрунтованими витрати ТОВ "Дніпрокомпресордеталь" м. Дніпро у розмірі 7 000,00грн.

За наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 7 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, будинок 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь" (49000, м. Дніпро, вул. Севастопольська, буд. 26-А, кв. 18; ) 480 000,00грн (чотириста вісімдесят тисяч гривень 00 коп.) основного боргу, 7 200,00грн (сім тисяч двісті гривень 00 коп.) витрат зі сплати судового збору, 7 000,00грн (сім тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.03.2022.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 4 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (49000, м. Дніпро, вул. Севастопольська, буд. 26-А, кв. 18)(надісл. на ел. пошту 3, 4 - відповідачу (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20; 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3)(надісл. на е-пошту - та ).