ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2022 р. Справа№ 910/17041/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства Київська офсетна фабрика

на рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 (повний текст складено 21.12.2021)

у справі №910/17041/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Алілуйко Олени Сергіївни

до Державного підприємства Київська офсетна фабрика

про стягнення 146 589,88 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року Фізична особа-підприємець Алілуйко Олена Сергіївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Київська офсетна фабрика (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 146 589,88 грн, з яких: 137 258,06 грн - заборгованість за надані та не оплачені послуги, 1 827,10 грн - інфляційні нарахування, 1 175,61 грн - 3% річних за користування чужими грошовими коштами, 6 329,11 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг за договором № 0110-КОФ від 01.10.2020 про надання охоронних послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.12.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства Київська офсетна фабрика на користь Фізичної особи-підприємця Алілуйко Олени Сергіївни основну заборгованість у розмірі 137 258,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 827,10 грн, 3% річних у розмірі 872,53 грн, пеню у розмірі 6 296,23 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 264,80 грн, витрати на правову допомогу 6 983,96 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку, своє зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг за договором № 0110-КОФ від 01.10.2020 належним чином не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство Київська офсетна фабрика звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 у справі №910/17041/21 визнати нечинним та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що позовна заява підписана адвокатом Горщар Сергієм Васильовичем, проте договір про надання правової допомоги №93/21 від 11.10.2021 укладено з Адвокатським бюро «Горщар Сергія Васильовича», у зв`язку з чим, позовна заява підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 01.04.2022, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що позовну заяву підписано адвокатом Горщаром Сергієм Васильовичем. У додатках до позовної заяви додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АА №1147257 від 14.10.2021, що виданий Адвокатським бюро «Горщар Сергія Васильовича». Даний ордер відповідає затвердженій формі, містить підпис адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера, підпис керівника адвокатського бюро, скріплений печаткою юридичної особи. У зв`язку з чим, позовна заява підписана повноважною особо.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства Київська офсетна фабрика на рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 у справі №910/17041/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 поновлено Державному підприємству Київська офсетна фабрика пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 у справі №910/17041/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Київська офсетна фабрика на рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 у справі №910/17041/21 та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.10.2020 між Фізичною особою-підприємцем Алілуйко Оленою Сергіївною (виконавець) та Державним підприємством Київська офсетна фабрика (замовник) укладений договір № 0110-КОФ про надання послуг охорони (далі - договір)

Відповідно до п. 2.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснювати охорону об`єкта (надалі - охоронні послуги) на підставі Інструкції з охорони об`єкту (додаток № 1), розробленою виконавцем та погодженою із замовником, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору вартість охорони об`єкта за цим договором складає 45 000,00 грн в місяць без ПДВ.

Сторони у пункті 3.2 договору встановили, що розрахунок за місяць здійснюється замовником протягом 7-ми робочих днів з дня підписання сторонами Акту здачі-приймання робіт (надання послуг). Розрахунки проводяться у гривні шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Договір набирає чинності з 01.10.2020 та діє до 01.10.2021 (п. 9.1 договору).

Додатковою угодою № 1 від 05.08.2021 сторони дійшли згоди достроково припинити дію договору у зв`язку з відсутністю оплати за послуги охорони з 05.08.2021.

У зв`язку з неоплатою отриманих послуг позивач надсилав на адресу відповідача вимоги про погашення боргу (лист за вих. № 29/4 від 29.07.2021 поштовим відправленням № 671, лист № 1/56 від 24.08.2021 поштовим відправленням № 617). Проте, відповідач залишив без задоволення вказані листи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманих послуг по договору та наявність непогашеної заборгованості у розмірі 137 258,06 грн. Також за прострочення оплати позивач нарахував 1 827,10 грн інфляційних втрат, 1 175,61 грн 3% річних, 6 329,11 грн пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Фізичною особою-підприємцем Алілуйко Оленою Сергіївною та Державним підприємством Київська офсетна фабрика, за своєю правовою природою відноситься до договорів про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 202 Господарського кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано, а відповідачем отримано послуги охорони об`єкта по договору, на загальну суму 457 258,06 грн, що підтверджується наступними актами здачі-приймання робіт (надання послуг): № ОУ-0000001 від 31.10.2020 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000002 від 30.11.2020 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000006 від 31.12.2020 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000001 від 31.01.2021 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000004 від 28.02.2021 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000006 від 31.03.2021 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000008 від 30.04.2021 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000010 від 31.05.2021 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000011 від 30.06.2021 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000014 від 31.07.2021 на суму 45 000,00 грн; № ОУ-0000016 від 31.08.2021 на суму 7 258,06 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та відповідно до матеріалів справи, відповідач здійснив оплату за надані послуги на загальну суму 320 000,00 грн, вказана обставина підтверджується платіжними дорученнями: №00130 від 15.03.2021; №00413 від 23.06.2021; №00436 від 01.07.2021; №00208 від 08.04.2021; №01566 від 30.12.2020; №00393 від 16.06.2021; №00278 від 17.05.2021; №01485 від 02.12.220; №01281 від 29.10.2020; №00411 від 22.06.2021; №00546 від 08.09.2021; №00048 від 11.02.2021; №00259 від 30.04.2021.

Таким чином, в порушення вимог договору та ст. 610 Цивільного кодексу України, свої зобов`язання по оплаті за надані послуги у повному обсязі відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 137 258,06 гривень (457 258,06 грн (надані послуги) - 320 000,00 грн (оплачені послуги) =137 258,06 грн).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 23.09.2021 між позивачем та відповідачем підписано Акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого залишок боргу ДП Київська офсетна фабрика станом на 23.09.2021 на користь ФОП Алілуйко О.С. склав 137 258,06 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 137 258,06 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 1 827,10 грн інфляційних втрат, 1 175,61 грн 3% річних, 6 329,11 грн пені.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Пунктом 3.5 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати наданих належним чином послуг замовник платить пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої оплати за кожен день прострочення.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку заявлених позивач вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає, що позивачем невірно визначено початок періоду прострочення. Зокрема, відповідно до умов п. 3.2 договору розрахунок за місяць здійснюється замовником протягом 7-ми робочих днів з дня підписання сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг).

Таким чином, строк оплати отриманих послуг за актом № ОУ-0000008 від 30.04.2021 настав 14.05.2021 (з урахуванням святкових та неробочих днів у травні 2021 року), відповідно прострочення з 15.05.2021, а не з 11.05.2021, як зазначає позивач; за актом № ОУ-0000010 від 31.05.2021 - 09.06.2021, прострочення з 10.06.2021; за актом № ОУ-0000011 від 30.06.2021 - 09.07.2021, прострочення з 10.07.2021; за актом № ОУ-0000014 від 31.07.2021 - 10.08.2021, прострочення з 11.08.2021; за актом № ОУ-0000016 від 31.08.2021 - 09.09.2021, прострочення з 10.09.2021.

Крім того, позивачем до періодів прострочення за наростаючим підсумком боргу включено періоди, в яких вказані суми боргу не існували, оскільки строк оплати наступного платежу відповідно до п. 3.2 не настав станом на 01 число вказаного позивачем при розрахунку кожного наступного місяця.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що межі заявлених вимог, належними до стягнення з відповідача є інфляційні втрати у сумі 1 827,10 грн та 3% річних у сумі 872,53 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені після перевірки розрахунку, який здійснений по кожному акту окремо, враховуючи межі заявлених вимог, правомірно задоволені судом частково (з огляду на невірно визначений початок прострочення за актом № ОУ-0000008 від 30.04.2021) у сумі 6 296,23 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, доведені належними засобами доказування та підлягають задоволенню в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 137 258,06 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 827,10 грн, 3% річних у розмірі 872,53 грн, пені у розмірі 6 296,23 грн. В решті сум позову судом відмовлено за безпідставністю нарахування.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що, оскільки позовна заява підписана адвокатом Горщар Сергієм Васильовичем, проте договір №93/21 від 11.10.2021 укладено з Адвокатським бюро «Горщар Сергія Васильовича», тому позовна заява підписана особою, яка не мала права її підписувати, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 2 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 затверджено «Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги» та визначено його типову форму

Згідно із пунктом 5 вказаного положення, ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У пункті 10 положення передбачено, що ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера, та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву підписано адвокатом Горщаром Сергієм Васильовичем. У додатках до позовної заяви додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АА №1147257 від 14.10.2021, що виданий Адвокатським бюро «Горщар Сергія Васильовича». Даний ордер відповідає затвердженій формі, містить підпис адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера, підпис керівника адвокатського бюро, скріплений печаткою юридичної особи.

Також, в матеріалах справи наявний договір надання правової допомоги №93/21 від 11.10.2021 укладений на представлення інтересів в Господарському суді міста Києва ФОП Алілуйко О.С. та Адвокатським бюро «Горщар Сергія Васильовича».

Беручи до уваги вказне вище, колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на те, що позовна заява підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Крім того, у позовній заяві позивач заявив клопотання про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн.

Частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених судових витрат позивач долучив до матеріалів справи:

копію ордеру серія АА № 1147257 від 14.10.2021, виданого Адвокатським бюро «Горщар Сергія Васильовича» адвокату Горщар Сергію Васильовичу на підставі договору про надання правової допомоги № 93/21 від 11.10.2021 на представлення інтересів в Господарському суді міста Києва;

копію договору про надання правової допомоги № 93/21 від 11.10.2021, укладеного між ФОП Алілуйко О.С. та Адвокатським бюро «Горщар Сергія Васильовича»;

копію протоколу №1 Погодження договірної ціни від 11.10.2021 (додатку 3 1 до договору № 93/21 від 11.10.2021), за умовами якої адвокат надає послуги ведення судової справи у Господарському суді міста Києва за позовом ФОП Алілуйко О.С. та ДП Київська офсетна фабрика про стягнення дебіторської заборгованості за договором № 0110-КОФ від 01.10.2020 про надання охоронних послуг, а клієнт - оплачує ці послуги, з визначенням гонорару адвоката у сумі 7000,00 грн;

копію акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 15.12.2021 до договору № 93/21 від 11.10.2021 з детальним описом робіт (наданих послуг), всього на суму 7 000,00 грн.;

копії рахунку-фактури № 1/93/21 від 11.10.2021 на суму 7 000,00 грн; платіжного доручення № 295 від 12.10.2021 на суму 7 000,00 грн.

За умовами п. 2 протоколу № 1 від 11.0.2021 погодження гонорару до договору № 93/21 визначено розмір гонорару у сумі 7 000,00 грн.

Відповідно до підписаного сторонами акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 15.12.2021 до договору № 93/21 від 11.10.2021, адвокатом надано, а клієнтом прийнято послуги комплексного ведення судової справи у Господарському суді міста Києва за позовом ФОП Алілуйко О.С. та ДП Київська офсетна фабрика про стягнення дебіторської заборгованості за договором № 0110-КОФ від 01.10.2020 про надання охоронних послуг, вартістю послуг 7 000,00 грн.

Вказані послуги оплачені клієнтом на рахунок Адвокатського бюро «Горщар Сергія Васильовича» за платіжним дорученням № 295 від 12.10.2021 на суму 7 000,00 грн.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечень на клопотання позивача про розподіл цих витрат та заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції не подав.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат та професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/17041/21, і розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги задоволено частково, тому витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача відповідно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 6 983,96 грн.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства Київська офсетна фабрика на рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 у справі №910/17041/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 у справі №910/17041/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Київська офсетна фабрика на рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 у справі №910/17041/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2021 у справі №910/17041/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство Київська офсетна фабрика.

4. Матеріали справи №910/17041/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко