номер провадження справи 4/9/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 Справа № 908/3523/21

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Концерну "Міські теплові мережі", (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69059, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова 4)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Авраменко Тетяни Леонідівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення суми 19 960,27грн.

Суддя Зінченко Н.Г

В порядку спрощеного провадження без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення з відповідача: Фізичної особи-підприємця Авраменко Тетяни Леонідівни суми 19960,27 грн. основного боргу за відпущену теплову енергію за період з листопада 2019 по квітень 2021.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.01.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3523/21, присвоєний номер провадження 4/9/22, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(без виклику) учасників справи.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Концерн "Міські теплові мережі" у період з листопада 2019 по квітень 2021 року відпустив Фізичній особі підприємцю Авраменко Т.Л. теплову енергію на загальну суму 19960,27 грн. до нежитлових приміщень №LVII,LVIII, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мала буд.3, які відповідач займає на підставі договору оренди нежитлового приміщення №158/13 від 29.09.2014. Система опалення вказаного приміщення є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване, має спільне з будником підключення до теплової мережі позивача. Договір надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не укладено, тому облік наданих послуг здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 /1. Факт надання послуг підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії, рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів 2019-2021 р.р. Боржник за вказаний період жодних оплат за наданні послуги не здійснював. Також в обґрунтування позову зазначено, що правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ 21.07.2005 р. (у поточній редакції від 30.08.2017 р.) № 630 (надалі - Правила 630). Відсутність укладеного договору не виключає можливості стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини, за порушення яких споживач теплової енергії несе відповідальність. Позов обґрунтовано ст.ст. 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 193 ГК України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року за №2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року за №1198.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив до суду не подав. Про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином. Ухвала суду про відкриття провадження у справі, що надсилалась відповідачу на юридичну адресу зазначену у позовній заяві, в т.ч. на адресу, яка відповідає відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вручена відповідачу особисто 28.01.2022.

14.02.2022 представник відповідача -- адвокат Харламов Д.І. особисто ознайомлений з матеріалами справи. 17.02.2022 представником відповідача на адресу суду подано клопотання про закриття провадження у справі в порядку п.1ч.1ст.231 ГПК України. Клопотання мотивоване тим, що позивач не надав укладеного між позивачем і ФОП Авраменко Т.Л. договору на постачання теплової енергії. А,отже, і доказів того,що відповідач отримує теплову енергію як суб`єкт господарської діяльності матеріали справи не містять. Вважає, що позивач не підтвердив, що відповідач у спірних правовідносинах діяла як фізична особа-підприємець, а тому спір не належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Суд вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню через необґрунтованість, з огляду на таке. Так, в матеріалах справи наявний витяг з ЄДРПОУ, який підтверджує, що станом з 21.03.2016 та на час судового розгляду Авраменко Т.Л. зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої є виробництво робочого одягу. З цією метою для розміщення ательє з пошиву одягу на підставі договору оренди вона орендувала спірні нежитлові приміщення , що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мала буд.3, в які і подавалась теплова енергія, вартість якої є предметом судового розгляду. Доказів розірвання чи припинення цих договорів відповідачем не надано. Як не подано відповідачем і інших доказів, що відповідач у спірних правовідносинах виступала саме як фізична особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Клопотань про розгляд справи з призначенням судового засідання до суду у вказаний строк не надходило.

Враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Росії , було введено військовий стан строком на 30 діб, який згодом продовжено, та у зв`язку із тим що до 14.03.2022 суд не отримував кореспонденцію із відділень пошти, які у місті не працювали, рішення у цій справі прийнято - 29.03.2022, на підставі наявних у справі документів, яких достатньо для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у позовній заяві, відповідно до Статуту Концерну «Міські теплові мережі» (позивача у справі) основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організацій, її збут та інше.

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію, поставлену позивачем у період з листопада 2019 по квітень 2021 до нежитлових приміщень №LVII,LVIII, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мала буд.3, які відповідач займає на підставі договору оренди нежитлового приміщення №158/13 від 29.09.2014. Позивач вказує, що система опалення вказаних приміщень є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання житлового будинку, в якому вони розташовані, мають спільне з будником підключення до теплової мережі позивача. Договір пронадання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не укладено, тому облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 . На підтвердження факту відпуску теплової енергії позивачем надано завірені копії рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період, копії рішень Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів 2019-2020, 2020-2021 р.р.

Правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії регулюються Цивільним Кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 1 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 № 2633-IV визначено:

- теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (далі - Закон) предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У статті 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до змісту положень статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За приписами частини 1 та 2 статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією; споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

У статті 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Як свідчать матеріали справи, згідно з договором оренди нежитлового приміщення № 158/13 від 29.09.2014 , укладеним між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендадавець), міським комунальним підприємством «Основаніє» (Балансоутримува) та Фізичною особою-підприємцем Авраменко Тетяною Леонідівною (Орендар, відповідач у справі) орендодавець передав орендарю у строкове платне користування комунальне майно : нежитлові приміщення №LVII,LVIII цокольного поверху літ.А-9, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мала буд.3, загальною площею 116,5 кв.м.

Пунктом 5.13 договору оренди встановлено обов`язок орендаря укласти відповідні договори з постачальниками комунальних послуг та своєчасно вносити платню за комунальні послуги, внески та платежі балансоутримувачу будинку, у встановленому законом порядку.

Згідно з п.11.1 Договору встановлений строк його дії на 2роки 11 місяців з 29.09.2014 до 29.08.2017

Пунктом 11.5 Договору передбачене право орендаря на продовження терміну дії договору на новий строк.

Матеріали справи не містять , а сторонами не надано доказів припинення, розірвання вказаного договору.

Позивач в позові зазначив, що звертався до відповідача з пропозицією укласти договір № 101566 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Проте, відповідач відповіді на зазначені листи не надав, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не підписав.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до приписів ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В частині ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч. 2 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання").

Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з вищенаведеними приписами законодавства теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання. Споживання та відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відсутність договору купівлі-продажу теплової енергії, обов`язковість укладення якого лежить і на споживачеві і на теплопостачальній організації, при підтвердженні факту її постачання обставинами справи, не виключає можливості та не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 7128916/17-ц споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг у повному обсязі.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки за спожиту теплову енергію відповідачем у період з листопада 2019 по квітень 2020 та з листопада 2020 по квітень 2021.

У примітці актів приймання-передачі повідомлялося про необхідність повернення оформленого належним чином одного примірника акту теплопостачальній організації, а в разі неповернення або ненадання письмових заперечень про підписання акту, він вважається погодженим.

Згідно з актами приймання-передачі теплової енергії та виставленими рахунками загальна сума нарахована відповідачу за відпущену йому теплову енергію за спірний період складає 19960,27 грн.

Відповідач підписані акти приймання-передачі теплової енергії на адресу позивача не повернув, письмових заперечень щодо цих актів не направляв, отже вони вважаються узгодженими та є підставою для здійснення розрахунків.

До позовної заяви також додані копії вимоги від 25.11.2021 № 731/05-10юр з доказами направлення її на юридичну адресу відповідача щодо погашення заборгованості за теплову енергію. Також матеріали справи містять реєстри відправки заказних рекомендованих листів та списки згрупованих поштових повідомлень, з відбитками печаток відділень пошти, про направлення відповідачу за спірний період рахунків та актів приймання -передачі теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами ст.ст. 74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем надані докази на підтвердження заявлених вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію за вищевказаний період. Факт наявності заборгованості підтверджується матеріалами справи.

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів оплати заявленої до стягнення суми основного боргу суду не надав.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми 19960,27 грн. боргу за спожиту теплову енергію. Вимоги є законними, обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства України та підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Авраменко Тетяни Леонідівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Концерну "Міські теплові мережі", (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; п/р № НОМЕР_3 у філії АТ «Укрексімбанк», код МФО 322313) суму 19960 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн. 27 коп. заборгованості.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Авраменко Тетяни Леонідівни ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2 ) на користь Концерну "Міські теплові мережі", (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; р/р № НОМЕР_4 , ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) суму 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 29.03.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г.Зінченко