РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2022Справа № 910/14520/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23; ідентифікаційний код 33745659)

до Фізичної особи-підприємця Курносова Гірея Рустемовича ( АДРЕСА_1 ; фактична адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 74 300, 50 грн

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" з позовом до Фізичної особи-підприємця Курносова Гірея Рустемовича, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 12618-Сл про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.10.2015 у сумі 40 183, 00 грн, нараховані інфляційні втрати - 26 181, 11 грн, 3 % - 7 044, 70 грн та пеню - 891, 61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

29.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог та зазначає, що відповідачем змінено напрямок діяльності та змінено місцезнаходження, а тому фактичне здійснення господарської діяльності відповідачем здійснюється за іншою адресою, а відтак послуги з 2015 не споживаються відповідачем.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем пропущено строки позовної давності на пред`явлення вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги за період з жовтня 2015 по 2021, а сума заборгованість не є підтвердженою позивачем оскільки акт звірки взаєморозрахунків та акти наданих послуг складені в односторонньому порядку.

03.02.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 відмовлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку, відповідь на відзив на позовну заяву від 03.02.2022 вих. № 244-7-798 залишено без розгляду.

Таким чином, приймаючи до уваги, що розгляд справи № 910/14520/21 здійснюється за правилами спрощеного провадження та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2015 між Фізичною особою-підприємцем Курносовим Гіреєм Рустемовичем (замовник) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (виконавець) укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 12618-Сл, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом - ТПВ), що утворюються на об`єкті замовника (зазначити назву об`єкта та вид діяльності склад), що знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, вул. Волинська, 31-А, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги.

Приписами пункту 1.2. договору встановлено, що кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 5, 48 куб.м. в місяць.

Згідно п. 2.1 договору тариф на послуги, які передбачені п. 1.1 договору та надаються ДП "Фірма Альтфатер Київ", встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02 березня 2015 року № 186 "Про встановлення тарифів на послугу з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення) ". Тариф на послуги за цим договором становить: 89 (вісімдесят дев`ять) грн 14 коп. з ПДВ за 1 куб.м. За календарний місяць складає 488 (чотириста вісімдесят вісім) грн 46 коп. з ПДВ.

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що оплата послуг за цим договором, у розмірі, що вказаний у п. 2.1 даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів, на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Сторони погодили, що за умови досягнення згоди між виконавцем та КП «Головний Інформаційно-обчислювальний центр» (надалі КП «ГІОЦ»), розрахунок за надані послуги між сторонами будуть здійснюватись через КП щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, що є наступним за місяцем в якому здійснено надання послуг, в такому випадку виконавець повідомляє замовника письмово шляхом направлення замовників листа та/або факсограми. Замовник з моменту отримання листа та/або факсограми зобов`язується здійснювати розрахунок з виконавцем через КП в порядку та строки визначені цим Договором та листом та/або факсограмою, яка є невід`ємною частиною цього

Щомісячна оплата послуг, у розмірі, що вказаний у п. 2.1 даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа поточного місяця на підставі виписаного КП "ГІОЦ" рахунку (за умови отримання письмового повідомлення від виконавця) (п. 2.5 договору).

Відповідно п. 2.6 договору за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, вищезазначений повернути акт наданих послуг виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Цей договір вступає в силу з 01.10.2015 та діє до 31.12.2015 року. В разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік (п. 7.1-7.2 договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним на виконання умов договору з 31.10.2015 по 31.08.2020 року відповідачу були надані послуги з вивезення ТПВ, що підтверджується актами надання послуг та рахунками на оплату за вказаний період.

Позивач зазначає, що акти наданих послуг та відповідні рахунки на оплату були направлені відповідачу за допомогою електронного сервісу "M.E.Doc" та завантажені через КП «ГІОЦ».

Однак, відповідачем не здійснювалась оплата за надані послуги у зв`язку з чим станом на 01.09.2020 заборгованість відповідача становить 40 183, 08 грн.

Відповідач у своєму відзиві заперечуючи щодо задоволення позовних вимог посилається на те, що ним у 2015 році було змінено адресу здійснення господарської діяльності у зв`язку з чим послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 31-А ним не споживалась.

Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем не підтверджено заявлену до стягнення суму заборгованості, оскільки надані до матеріалів справи акти звірки взаєморозрахунків та акти наданих послуг відповідачем не підписано, а докази направлення актів наданих послуг та рахунків на оплату позивачем також не надано.

Додатково відповідач просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки з моменту виникнення у позивача права вимоги на частину заявлених вимог пройшло більше п`яти років, що відповідно є підставою для часткової відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 12618-Сл від 01.10.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно наданих позивачем актів наданих послуг та відповідних рахунків на оплату наданих послуг за період з 31.10.2015 по 31.08.2020 позивачем було надано відповідачу послуги з вивезення ТПВ на загальну суму 40 183, 08 грн.

Із доводів позивача вбачається, що акти наданих послуг та рахунки на оплату наданих послуг за період з 31.10.2015 по 31.08.2020 у відповідності до п. 2.3. договору надсилалися відповідачу в тому числі через КП «ГІОЦ» за допомогою програми M.E.Doc та відповідно були отримані відповідачем.

Водночас, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вказує, що позивачем заявлено заборгованість за послуги за період з 31.10.2015 по 31.08.2020, в той час як із наданих позивачем доказів (роздруківки програми M.E.Doc) вбачається, що позивачем направлялися відповідачу акти наданих послуг та рахунки на оплату починаючи з 12.02.2018 (за період послуг за січень 2018) по 14.05.2019 (за період за травень 2020); з 12.05.2020 (за послуги в травні) та 11.05.2020 (за послуги в червні).

Враховуючи положення п. 2.3. договору, яким передбачено, що оплата послуг здійснюється протягом п`яти днів на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку фактури (можливе направлення в електронному вигляді) та з огляду на те, що на позивача (виконавця) у відповідності до п. 3.2. покладено обов`язок направляти замовнику документи (зокрема акти наданих послуг), суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту направлення та отримання відповідачем рахунків на оплату за послуги надані за період з жовтня 2015 по грудень 2017, а також факту направлення рахунків та актів через систему КП «ГІОЦ» рахунків та актів за період з червня 2019 по квітень 2020 та з липня 2020 по серпень 2020.

Підсумовуючи викладене, враховуючи надані позивачем до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем надавалися послуги за період з 31.10.2015 по 31.08.2020 з огляду на виставлення позивачем відповідних рахунків на оплату та актів наданих послуг, однак з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів направлення даних документів відповідачу у відповідності до умов договору, суд дійшов висновку, що у відповідача (з огляду на доставлення йому рахунків на оплату) виникло зобов`язання з оплати лише за послуги надані за період з січня 2018 по травень 2019, а також з травня по червень 2020.

Суд вказує, що відповідачем не спростовано доводу позивача щодо неотримання актів наданих послуг та рахунків за послуги надані за період з січня 2018 по травень 2019, а також з травня по червень 2020 (з огляду на відображення даних документів в роздруківці програми M.E.Doc), а відтак факт виконання позивачем обов`язку щодо виставлення на направлення актів та рахунків відповідачу (замовнику) за вказаний період є таким, що встановлений судом у зв`язку з чим у відповідача існує обов`язок здійснити оплату таких послуг у відповідності до вимог п. 2.3 договору, оскільки виставлення таких рахунків здійснювалося через систему КП «ГІОЦ».

В якості спростувань заперечень відповідача суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази розірвання чи припинення дії договору № 12618-СЛ від 01.10.2015, у зв`язку з чим надані позивачем послуги споживалися відповідачем у повному обсязі в спірний період.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів того, що він дійсно в порядку п. 3.10 сповістив позивача (виконавця) про зміни в реквізитах, що в свою чергу знову ж таки не є підставою для не сплати послуг.

Щодо тверджень відповідача про підписання актів в односторонньому порядку, лише позивачем суд зазначає, що відповідно до п. 2.6 договору, якщо замовник не повернув підписані акти у встановлений договором строк, вони вважаються підписаними та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлення судом обставин щодо належного надання позивачем послуг за договором, фактичне споживання таких послуг відповідачем, положення п. 2.3 та 2.5 договору, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 14 810, 23 грн за послуги надані за період з січня 2018 по травень 2019, а також з травня по червень 2020, оскільки факт виникнення у відповідача зобов`язань з оплати підтверджено належним чином саме за вказаний період, а відтак позовні вимоги в даній частині підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості пропущено строк позовної давності у п`ять років.

Так, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 8.5. договору встановлено, що будь-яка позовна давність по даному договору встановлюється тривалістю у п`ять років.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Враховуючи встановлені судом обставини та те, що судом частково відмовлено у стягнення заборгованості з відповідача з підстав необґрунтованості таких вимог, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності.

Крім того, позивачем на суми несплачених послуг здійснено нарахування пені - 891, 61 грн, 3 % річних - 7 044,70 грн та інфляційних втрат - 26 181,11 грн.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Додатково суд звертає увагу, що у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

З огляду на встановлені вище обставини, враховуючи надані позивачем розрахунки, межі заявлених позовних вимог, суд вважає правомірним здійснювати нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат окремо на суми наданих послуг за періоди, рахунки по яким було належним чином направлено відповідачу та відповідно отримано останнім через КП «ГІОЦ», а саме за травень 2020 та червень 2020.

При тому суд звертає увагу, що абзац другий п. 2.3. договору встановлює обов`язок замовника (відповідача) здійснювати розрахунок за надані послуги з виконавцем через КП «ГІОЦ» з моменту отримання листа та/або факсограми про направлення відповідного рахунку, а п. 2.5. договору встановлює обов`язок замовника здійснювати щомісячну оплату послуг не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа поточного місяця на підставі виписаного КП "ГІОЦ" рахунку за умови отримання письмового повідомлення від виконавця.

Із наданої позивачем роздруківки (витяг M.E.Doc третій аркуш) вбачається за можливе встановити, що відповідачем 12.05.2020 було отримано рахунок на оплату за послуги за травень 2020.

Що стосується рахунку на оплату послуг за червень 2020 під № 28291 то суд зазначає, що із витягу M.E.Doc вбачається, що останній було отримано відповідачем 11.05.2020, що на переконання суду є неможливим з огляду на датуванням такого рахунку 01.06.2020, а відтак суд вирішив здійснювати відповідні нарахування з 16.07.2020 у відповідності до встановлених вимог абзацом другим п. 2.3. договору (до 15-го числа наступного за звітним місяцем), оскільки оплата таких послуг здійснюється через мережу КП «ГІОЦ».

Враховуючи встановлення факту прострочення відповідачем зобов`язань за договором та встановлення йому обов`язку здійснення відповідних оплат, на переконання суду, правомірним та таким, що відповідає вимогам договору та чинного законодавства будуть нарахування за послуги надані позивачем:

- у травні 2020 в розмірі 933, 47 грн за період з 13.05.2020 по 05.08.2021 - 3 % річних в розмірі 34, 48 грн, за період з травня 2020 по липень 2021 (повні місяці) інфляційні втрати в розмірі 94, 47 грн та пеню в розмірі 59, 68 грн за період з 13.05.2020 по 13.11.2020;

- у червні 2020 в розмірі 933, 47 грн за період з 16.07.2020 по 05.08.2021 - 3 % річних в розмірі 29, 58 грн, за період з серпня 2020 по липень 2021 (повні місяці) інфляційні втрати в розмірі 95, 52 грн та пеня в розмірі 56, 62 грн за період з 16.07.2020 по 16.01.2021.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129 та 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Курносова Гірея Рустемовича ( АДРЕСА_1 ; фактична адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23; ідентифікаційний код 33745659) основний борг в розмірі 14 810, 23 грн, пеню в розмірі 116 (сто шістнадцять) грн. 30 коп, інфляційні втрати в розмірі 189 (сто вісімдесят дев`ять) грн. 99 коп, 3 % річних в розмірі 64 (шістдесят чотири) грн. 06 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 463 (чотириста шістдесят три) грн. 79 коп.

3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 08.04.2022

Суддя Д.О. Баранов