ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 березня 2022 року Справа № 903/23/22

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: Грушицький О.І. - ордер серія АС № 1032498 від 31.12.2021

від відповідача: Кузьменко О.О. - наказ №076-д від 14.03.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/23/22 за позовом Денисюка Миколи Васильовича до Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" про зобов`язання повернути майно,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2021 Денисюк Микола Васильович надіслав на адресу суду позов до Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок", в якому просить зобов`язати Комунальне підприємство "Санаторій матері і дитини "Пролісок" повернути йому орендоване майно, а саме: гідромасажні ванни AQUADELECIA у кількості 2-ох штук в належному технічно-справному стані та повідомити про дату, час та місце такого повернення.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017, щодо своєчасного повернення орендованого обладнання після закінчення строку дії договору оренди.

Ухвалою суду від 04.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.25).

28.01.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.29-57).

30.01.2022 представник відповідача в доповнення до відзиву надіслав копію рапорту від 22.12.2018, протоколу допиту свідка від 27.12.2018, від 10.01.2019, протоколу додаткового допиту свідка (а.с.59-74).

01.02.2022 представник позивача на електронну адресу суду надіслав клопотання про продовження строку на подачу відповіді на відзив (а.с.75-76)

Протокольною ухвалою від 15.02.2021 суд клопотання позивача про продовження строку для подачі відповіді на відзив задовольнив. Продовжив строк для подання відповіді на відзив до 22.02.2022. Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відклав до 22.02.2022 о 12:45 год. (а.с.81).

22.02.2022 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.82-83).

Протокольною ухвалою від 22.02.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 15.03.2022 о 12:00 год. Запропонував відповідачу протягом п`яти робочих днів з моменту отримання відповіді на відзив подати письмові пояснення (а.с.88).

01.03.2022 представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив позивача (а.с.91-94).

В судовому засіданні представник позивач позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, 01.01.2017 між підприємцем Денисюком М.В. та КП «Санаторій матері та дитини «Пролісок» укладено договір оренди обладнання №011 (а.с.13-14).

Згідно розділу 1 договору, орендодавець за даним Договором зобов`язується надати Орендарю, на умовах тимчасового і користування обладнання (надалі - Обладнання ), яке знаходиться в будівлі за адресою: с.Грем`яче, Ківерцівський район, Волинська область (приміщення водолікувального корпусу).

Орендодавець підтверджує, що Обладнання, перелік якого визначений у Додатку 1 до даного договору є власністю Орендодавця.

У відповідності до розділу 2 договору, орендодавець зобов`язується: передати Обладнання Орендареві не пізніше 2-х календарних днів з дати підписання даного договору уповноваженими представниками Сторін. Фактом передачі в оренду Обладнання та підписаний Акт здачі, який є Додатком 2 та невід`ємною частиною даного Договору.

Передати Обладнання Орендареві у стані, придатному для здійснення господарської діяльності.

Як узгоджено розділом 3 договору оренди обладнання, по закінченню дії договору орендар зобов`язався передати обладнання орендодавцю у стані, придатному для використання за призначенням і відповідно до статусу такого обладнання.

Обов`язок щодо повернення майна після закінчення дії договору передбачений п.3.1. договору, із змісту п.5.1. договору випливає, що повернення майна орендодавцю має бути оформлено актом прийому-передачі.

Пунктом 7.1. договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2017 року. У разі відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення або зміни умов договір протягом місяця до закінчення терміну дії даного Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Згідно з актом прийому - передачі від 01.01.2017 приватний підприємець Денисюк М.В. передав, а КП «Санаторій «Пролісок» прийняло гідромасажні ванни AQUADELICIA в кількості 2 шт. (а.с.15).

Договір оренди №011 від 01.01.2017, акт прийому-передачі майна від 01.01.2017 підписані позивачем підприємцем Денисюком М.В. (орендодавець) та відповідачем - директором КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (орендар) та скріплені печатками.

04.07.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою (а.с.5), в якій просив повернути належне йому майно, яке знаходиться у користуванні та фактичному володінні КП, а саме: гідромасажні ванни, картоплекопалку та картоплесаджалку.

У відповідь на згадане звернення Відповідач надіслав лист від 02.08.2019 (а.с.6-7), в якому вказав, що станом на дату звернення на підприємстві відсутні договори оренди, укладені в 2018, предметом яких була оренда КП у ФОП Денисюка М.В. ванн гідротерапевтичної «БТЛ-3000» та «Акваделіція». З метою належного встановлення приватної власності та уникнення незаконного відчуження майна громади Волинської області просило надіслати на адресу КП належним чином завірені копії договорів оренди на придбання ванн, розрахункових документів (фіскальний чек, платіжне доручення), актів прийому - передачі обладнання в експлуатацію підприємства, сертифікатів, технічних паспортів на ТМЦ та інших документів, що підтверджують факт власності Денисюка М.В. на ванни гідротерапевтичну «БТЛ-3000» та «Акваделіція».

Така позиція КП ґрунтувалась на наступній події: 01.08.19 на адресу підприємства також надійшов лист від 04.07.19 б/н Касарди Я.І. (за довіреністю, який діяв в інтересах Лаговської Г.З. як фізичної особи) про повернення медичного обладнання (а.с.50) з аналогічною вимогою. Документи, які б могли ідентифікувати витребувані речі заявниками не надавались. Не повідомлялось у вимогах і серійні номери обладнання.

Відповідь від підприємця на лист КП від 02.08.19 за №131/01-01-04 не надходила.

Такі як запитувані заявниками ванни гідротерапевтична «БТЛ-3000» (2 шт.) та «Акваделіція» (2 шт.) наявні серед медичного обладнання КП та за наслідками інвентаризації січня 2019 року як лишки віднесені на 109 рахунок «Інші засоби» до встановлення факту права власності та розпорядження зазначеним майном.

Лист Денисюка М.В. від 04.07.19 з проханням вирішення питання щодо бальнеологічного обладнання містить наступні констатації дослівно: «мною було укладено договори оренди на 2 (дві) ванни, зокрема гідротерапевтичну «БТЛ-3000» та ванну «Акваделіція».

Відтак, виникає розбіжність між вимогою та твердженнями позивача під час досудового врегулювання спору та позовними вимогами відповідно.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Однак на прохання КП надати документи щодо підтвердження виникнення права власності в позивача на спірне обладнання, останнім не надано договори поставки, накладні (видаткові, податкові), ТТН, сертифікати якості, технічні паспорти, платіжні доручення, тощо).

Враховуючи вищевикладене, позивач немає жодного документу, який би підтвердив факт виникнення у нього права власності на предмет спору.

Проте саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

11.03.2020 позивач звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення Відповідачем кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 ККУ. З даного приводу було відкрито кримінальне провадження №0000180 (а.с.10).

В рамках даного кримінального провадження Відповідач направив слідчому лист від 10.08.2020 в якому фактично визнав наявність у нього гідротерапевтичного обладнання (належних Позивачу ванн), яке не відображене в бухгалтерському обліку КП (а.с.12).

Крім того, КП надало слідчому копію договору оренди ванн №011 від 01.01.2017.

Разом з тим, кримінальним провадженням не встановлено винних осіб та не притягнуто їх до відповідальності.

У відповідності до п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Як визначено ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина друга статті 638 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 759 за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 58-1 ГК України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Разом з цим, договір від 01.01.2017 міститься відтиск круглої печатки підписантів.

У зв`язку з відсутністю письмового повідомлення однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди обладнання №011 від 0l.01.2017 орендні відносини між позивачем та відповідачем припинились 31.12.2017.

В судовому засіданні представник позивача пояснював, що після припинення договірних відносин між позивачем та відповідачем останній відповідно до п.5.1. договору не склав акту прийому - передачі майна та не повернув майно з користування.

Однак, позивач не має власного примірника укладеного договору оренди обладнання від 01.01.17 за №011, хоча у п. 8.1. останнього зазначено, що він складений у 2 примірниках, а до справи долучено копію з архівного примірника КП.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15 грудня 2015 (провадження № 21-4266а15), договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, про отримання товару свідчать видаткові й податкові накладні, чи акти наданих послуг.

Проте, як слідує з матеріалів справи позивачем не долучено до матеріалів справи жодного документу, який би свідчив про виконання ним договору оренди обладнання від 01.01.17 за №011.

Як слідує з матеріалів справи, 14.11.12 в Казімєж-Дольному на виконання рішення про надання гранту, прийнятого спільним Моніторинговим Комітетом програми транскордонного Співробітництва Польща - Білорусь - Україна 2007-2013 укладено Договір №ІРВU.01.02.00-78-484/11-00 між Міністерством Регіонального Розвитку Польщі та Волинською обласною радою (за умовами угоди - «Бенефіціар») про надання гранту для впровадження проекту - створення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП) і проведення облаштування медично-лікувальним устаткуванням (а.с.36-38).

Відповідно до п. 1.4. договору Бенефіціар приймає грант і зобов`язується впровадити проект під свою відповідальність.

Пунктом 7.1. Додатку до договору II «Загальні положення, що стосуються грантових договорів, які фінансуються з коштів Європейського Союзу в межах зовнішньої діяльності» (є невід`ємною частиною договору) встановлено, що право власності, право інтелектуальної і промислової власності на результати проекту, звіти і інші документи, що з ним пов`язані, належать Бенефіціару.

Пунктом 10 Додатку до договору II «Загальні положення, що стосуються грантових договорів, які фінансуються з коштів Європейського Союзу в межах зовнішньої діяльності» визначено, що договір і платежі, що з ним пов`язані ні в якому разі не можуть бути передані на користь третьої сторони без попереднього письмового дозволу Контрастуючого органу (грантодавець).

Додатком XI «Стандартний шаблон для передачі права власності на активи» до Грантової угоди зовнішньої діяльності Європейського Союзу укладеного між Міністерством Регіонального Розвитку Польщі та Волинською обласною радою визначено форму передачі власності на активи отримані в результаті впровадження проекту.

Отже, із системного аналізу норм чинного на час впровадження проекту законодавства України, умов договорів про надання гранту, вбачається чіткий висновок про право власності громади Волинської області в особі засновника комунального підприємства «Санаторій матері і дитини «Пролісок» - Волинської обласної ради на результати проекту: приміщення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту) та медично-лікувального устаткування в ньому.

Враховуючи викладене, власником приміщення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП) із медично-лікувальним устаткуванням є засновник КП - Волинська обласна рада.

У 2016 році реалізація проекту була завершена, водолікувальний корпус на території КП споруджено та поставлено на позабалансовий рахунок санаторію.

Як стверджує представник відповідача, передача результатів проекту від Бенефіціара до КП відбулася лише в грудні 2021.

Медично-лікувальне устаткування, що громада області в особі КП отримала як результат грантового проекту №ІРВU.01.02.00-78-484/11-00, виробництва фірми «ВТL» та «Aquadelicia».

Технічна документація, сертифікати якості, гарантійні талони, документи, що підтверджують оплату, накладні знаходяться наразі у власності Грем`яченського старостинського округу, староста якого з незрозумілих причин не повертає їх власнику результатів грантового проекту №ІРВU.01.02.00-78-484/11-00.

Ст. 5 грантового проекту №ІРВU.01.02.00-78-484/11-00 встановлено, що бенефеціар повинен застосовувати всі необхідні заходу для оголошення факту фінансування проекту (в інформації, яка надається кінцевим споживачам, у звітах, у ЗМІ, проставляючи логотип ЄЄ).

Як слідує з доводів відповідача, на ваннах «Aquadelicia», які знаходяться в КП проставлений логотип грантового договору, як і на решті обладнання (а.с.41-46).

Згідно п. 3.2.23.17 п. 3.2.23. «Закупівля обладнання для водолікувального комплексу» Додатку №1 до запиту на платіж №5 Партнера 2 (тобто запиту Грем`яченської сільської ради до Волинської обласної ради на проведення фінансування придбання 03 по грантовому договору) визначено статтю бюджету - «багатофункціональний комплекс», вартість якого 1930000, 00 грн.

Апарат Aquadelicia IX - це новітня модель сучасного гідромасажного обладнання, оснащена найбільш повним функціоналом для проведення сеансів терапії, заснованих на водному впливі. Ванни «Aquadelicia» - універсальні і практичні комплекси, що можуть використовуватися в оснащенні медичних, реабілітаційних та оздоровчих установ.

Основні функції апарату «Aquadelicia»:

вихрова ванна високоефективна в лікуванні і профілактиці вегетативних порушень, дисфункціях систем крово - і лімфопостачання, захворювань опорно-рухової системи, а також володіє потужним зниженням больових відчуттів;

перлинна ванна з бульбашковим масажем, надає розслабляючий ефект з мінімальним механічним впливом на тіло клієнта;

киснева ванна;

мінеральна і ароматична ванни (склад води для прийому водних процедур може збагачуватися рослинними настоями, ароматичними маслами або мінеральними добавками, грязями та водоростями);

омолоджуюча ванна Клеопатри;

система повітряно-водного массажа;

хромотерапія.

Також відповідна інформація про придбання ванн «Aquadelicia» з фото (тих самих ванн, які витребовує позивач) міститься в апробаційних матеріалах грантового договору № №ІРВU.01.02.00-78-484/11-00.

Відповідно до даних загальнодоступного публічного ресурсу «Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань» Міністерства юстиції України суб`єкт господарювання Денисюк М.В. (РНОКПП НОМЕР_1 )31.01.2019 припинив здійснювати підприємницьку діяльність на підставі власного рішення (номер запису: 0001348), (а.с.23 на звороті).

Денисюк Микола Васильович здійснював свою господарську діяльність перебуваючи у 3 групі спрощеної системи оподаткування.

Згідно із зазначеними вище даними серед зареєстрованих видів діяльності ФОП були вказані:

43.39 Інші роботи із завершення будівництва (основний)

41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Відтак, господарської діяльності із здавання майна в оренду юридичній особі позивач як суб`єкт господарювання здійснювати не міг.

Згідно з ч. 1 ст. 19, ст. 43 і 44 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкт господарювання може здійснювати будь-які види підприємницькою діяльності, окрім заборонених законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №904/2357/20 зауважив, що тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано суду більш вірогідних доказів та достатніх обґрунтувань, які послугували б підставою для повернення майна позивачу, оскільки:

- медично-лікувальне устаткування КП отримало як результат грантового проекту №ІРВU.01.02.00-78-484/11-00, виробництва фірми «ВТL» та «Aquadelicia» (Також відповідна інформація про придбання ванн «Aquadelicia» з фото (тих самих ванн, які витребовує позивач) міститься в апробаційних матеріалах грантового договору №ІРВU.01.02.00-78-484/11-00);

- позивач немає жодного документу, який би підтвердив факт виникнення у нього права власності на предмет спору;

- відсутні докази оплати оренди;

- відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суб`єкт господарювання Денисюк М.В. господарської діяльності із здавання майна в оренду юридичній особі, як суб`єкт господарювання здійснювати не міг;

- справи №903/437/21 та №903/23/22 є ідентичні лише за «вимогами» позивачів, однак не доказовою базою.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити з покладенням на позивача судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову Денисюка Миколи Васильовича до Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" про зобов`язання повернути майно, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.03.2022.

Суддя І. О. Гарбар