ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року Справа № 906/1156/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з`явився

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" (вх.№4831/21) від 23.11.21 на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 28.10.21р. суддею Маріщенко Л.О. у м.Житомирі, повний текст складено 08.11.21р. у справі № 906/1156/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротаєрс"

до відповідача Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос"

про стягнення 288 562,69 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.10.2021 у справі № 906/1156/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротаєрс" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" про стягнення 288562,69 грн задоволено частково.

1.2. Стягнуто з відповідача на користь позивача - 226 093,08 грн боргу, 27 907,35 грн - пені, 3 234,97 грн - інфляційних, 3 858,53 грн - судового збору.

1.3. В іншій частині позову відмовлено.

2.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Між позивачем і відповідачем виникли зобов`язання по оплаті товару поставленого за договором поставки від 16.07.2019 №А160719/4. На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 297 093,08 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи. За отриманий товар відповідач розрахувався частково у розмірі 71 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями. Враховуючи строки поставки товару позивачем та строки його оплати відповідачем, останній не оплатив у встановлені договором строки товар вартістю 226 093,08 грн. Доказів сплати позивачу заборгованості за договором поставки до суду не надав.

2.2. В матеріалах справи містяться підписані з боку відповідача видаткові накладні, які свідчать про прийняття вказаного товару без зауважень. Розрахунок здійснено з врахуванням строку оплати товару від дати кожної видаткової накладної згідно якої отриманий товар, а не рахунку-фактури. Вимога позивача про стягнення з відповідача 226 093,08 грн заборгованості за товар є обґрунтованою.

2.3. За несвоєчасно проведений розрахунок по оплаті за товар, позивачем нараховано 36 625,33 грн пені. Розрахунок позивача перевищує період нарахування пені за прострочення зобов`язання, що встановлені ч.6 ст. 232 ГК України - 6 місяців (договором не погоджено більший строк нарахування пені. оскільки п. 5.11 договору передбачено лише збільшення строку лише за прострочення виконання зобов`язань постачальником). Правильним, нарахованим в межах строку передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України (щодо кожної видаткової накладної окремо) є розмір пені в сумі 27 907,35 грн.

2.4. Інфляційні в сумі 3 234,97 грн. нараховані позивачем за загальний період з 13.10.2019 по 14.08.2020 по кожній видатковій накладній окремо, з урахуванням вимог частини 2 статті 625 ЦК України. Судом перевірено правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок позивачем здійснено вірно. Вимога про стягнення з відповідача 3 234,97 грн інфляційних підлягає задоволенню.

2.5. Судом відмовлено у задоволені вимоги про стягнення 22 609,31 грн 10% штрафу, оскільки така вимога заявлена безпідставною. З тексту договору поставки та письмових пояснень позивача, вбачається, що нарахування штрафу є помилковим, оскільки п.6.5 договору такого виду санкцій не передбачено.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Колос" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№4831/21), у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 28.10.2021 у справі № 906/1156/20 та відмовити повністю.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, є незаконним та необґрунтованим в зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.

3.3. Скаржник зазначає, що між сторонами даного спору 16.07.2019 було укладено договір поставки №А160719/4, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити такий товар. Так, посилаючись на пункти 2.8, 4.1, зокрема, 4.2 договору скаржник зазначає, що покупець здійснює оплату за товар на умовах відстрочення оплати 45 днів з дати фактичного отримання товару покупцем згідно базису поставки. Оплата може здійснюватися однією сумою, або частинами, передплата вважається зарахованою з моменту перерахування всієї суми, вказаної у рахунку. Також, пунктом 4.7 визначається, що «Постачальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання з поставки, з моменту поставки всього Товару, який визначені у окремій Специфікації (при їх укладенні) або видатковій накладній. Таким чином, строком від якого потрібно відраховувати дату оплати, на умовах відстрочення 45 днів, потрібно вважати не рахунок-фактуру, а дата видаткової накладної, яку було отримано в момент передачі Товару. Проте зазначена обставина не була врахована судом при розгляді даної справи, так був врахований розрахунок пені, який був здійснений позивачем, поза межами строку передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України щодо кожної видаткової накладної окремо. Так, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис вказаної норми. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців. В даному випадку судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

3.4. Скаржник звертає увагу суду на той факт, що ТОВ "Агротаєрс" було порушено пункт 7.3. договору, в якому застосування постачальником до покупця засобів досудового врегулювання спорів, передбачених ст. ст. 6-8 ГПК України є обов`язковим. Відповідач не заперечував проти сплати заборгованості на користь та неодноразово пропонував позивачу всю суму заборгованості погасити протягом декількох місяців рівними частинами та незважаючи на вищевказане, ТОВ «Агротаєрс» було прийнято рішення звернутися з відповідним позовом до суду та було штучно та не обґрунтовано завищено суми до стягнення пені, суму інфляційних втрат.

3.5. При подачі своєї позовної заяви позивач переслідував одну єдину мету, максимально завдати збитків відповідачу (ПОСП «Колос»). Фактично, позивач реалізував своє право на судових захист переслідуючи мету збагачення за рахунок відповідача, що ніяк не збігається з положеннями ГК України, ЦК України і Конституції України. Оскільки загальний розмір штрафних санкцій складає майже 14% від суми заборгованості.

3.6. Також при розгляді даної справи суд не врахував положення пункту 1 частини 2 статті 258 ТІК України та не були застосовані строки позовної давності щодо стягнення пені по окремим видатковим накладним. Так, відповідно до видаткових накладних товар був поставлений постачальником покупцю у різні строки згідно накладних за липень-жовтень 2019 року. Отже, початок перебігу строків позовної давності потрібно відраховувати за кожною окремою видатковою накладною. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з відповідним позовом лише 11.09.2020, то апелянт вважає, що строк позовної давності про стягнення пені за видатковими накладними №РН-0000173 від 17.07.2019 на суму 9 204,00 грн; №РН-0000200 від 06.08.2019 на суму 20 500,08 грн; №РН-0000203 від 07.08.2019 на суму 24 000,00 грн; №РН-0000234 від 22.08.2019 на суму 10 800,00 грн; №РН-0000230 від 27.08.2019 на суму 59 400,00 грн; №РН-0000237 від 30.08.2019 на суму 69 200,00 грн; №РН-0000242 від 02.09.2019 на суму 6 699,00 грн; №РН0000243 від 04.09.2019 на суму 10 800,00 грн; №РН-0000255 від 11.09.2019 на суму 11 088,00 грн; сплив.

3.7. Таким чином з вимогою про стягнення пені за Договором поставки від 16.07.2019 у позивач мав звернутися до суду за період не більше шести місяців та протягом одного року з моменту невиконання зобов`язання відповідачем. Вказане не було враховано судом при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому вважає, що рішення в частині стягнення зі ПОСП «Колос» штрафних санкцій у вказаному розмірі суперечить положенням пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України.

4. Відзиви на апеляційні скарги, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротаєрс" не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у даній справі.

4.2. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 розгляд апеляційної скарги у справі №906/1156/20 призначено на 09.03.2022 об 17:00 год.

4.3. 09.03.2022 до початку судового засідання на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання, у якому зазначено, що з огляду на воєнний стан у країні позивач не має змоги направити свого представника для участі у судовому засіданні та з огляду на нестабільну мережу Інтернет відсутня можливість участі представника у судовому засіданні. Відповідно позивач просить: розгляд справи №906/1156/20 здійснити без участі позивача; також просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПОСП "Колос" у повному обсязі.

4.4. Представник апелянта у судове засідання 09.03.2022 не з`явився. До початку судового засідання, представник апелянта у телефонному режимі повідомив апеляційний суд, що не зможе прибути у судове засідання, без обґрунтування причин.

4.5. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" на рішення Господарського суду Житомирської області від 28.10.2021 у справі № 906/1156/20 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови - ЦК України)

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови - ГК України)

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань";

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України).

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Матеріалами справи встановлено, що 16.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротаєрс" (постачальник) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Колос" ( покупець) укладено договір поставки №А160719/4 згідно пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити такий товар.

7.3. Згідно пункту 2.8 договору, постачальник здійснює поставку товару протягом наступних строків:

- для товару, який є у наявності - протягом 3 календарних днів з моменту узгодження заявки від покупця;

- для товару, який необхідно замовляти - протягом погодженого сторонами строку при подачі покупцем заявки але у будь-якому разі не більше 30 днів з дати узгодження заявки покупця.

7.4. Вартість товару, що поставляється за цим договором визначається відповідно до специфікації, видаткової накладної (пункт 4.1 договору).

7.5. Покупець здійснює оплату за товар на умовах відстрочення оплати 45 днів з дати фактичного отримання товару покупцем згідно базису поставки. Оплата може здійснюватися однією сумою, або частинами, передплата вважається зарахованою з моменту перерахування всієї суми, вказаної у рахунку ( пункт 4.2 договору).

7.6. Пунктом 4.6 договору сторони договору передбачили, що покупець має право зменшити оплату, що належить постачальнику за товар, на вартість товару повернутого постачальнику, а також інші суми, що мають бути сплачені постачальником згідно з цим договором, шляхом проведення одностороннього заліку зустрічних вимог.

7.7. Постачальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання з поставки, з моменту поставки всього товару, який визначений у окремій специфікації (при їх укладанні) або видатковій накладній, у визначені в такій специфікації (при їх укладанні) або у своєчасним наданням всієї супровідної документації на товар (видаткові накладні, коригування до видаткових накладних, податкові накладні, зареєстровані у порядку та строки передбачені чинним податковим кодексом України, документи на підтвердження якісних показників товару) (пункт 4.7 договору).

7.8. Пунктом 5.2 договору передбачено, що за прострочення поставки та/або недопоставки товару, так само не надання документів, зазначених у п. 2.6 договору, постачальник сплачує на користь покупця неустойку у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленого та/або недопоставленого товару, та/або не надання супровідних документів.

7.9. Згідно пункту 5.3 договору, за порушення строків оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

7.10. У пункті 5.11 договору сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій с постачальника становить п`ять років. Крім того, сторони відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань постачальником за даним договором, здійснюється протягом п`яти років від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

7.11. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить бажання про розірвання договору не пізніше 30 календарних днів до моменту закінчення строку дії даного договору, останній вважається автоматично пролонгованим на один рік на тих самих умовах (пункт 8.1.).

7.12. Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

7.13. На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 297 093,08 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін видатковими накладними, а саме:

- №РН-0000173 від 17.07.2019 на суму 9 204,00 грн;

- №РН-0000200 від 06.08.2019 на суму 20 500,08 грн;

- №РН-0000203 від 07.08.2019 на суму 24 000,00 грн;

- №РН-0000234 від 22.08.2019 на суму 10 800,00 грн;

- №РН-0000230 від 27.08.2019 на суму 59 400,00 грн;

- №РН-0000237 від 30.08.2019 на суму 69 200,00 грн;

- №РН-0000242 від 02.09.2019 на суму 6 699,00 грн;

- №РН-0000243 від 04.09.2019 на суму 10 800,00 грн;

- №РН-0000255 від 11.09.2019 на суму 11 088,00 грн;

- №РН-0000304 від 18.10.2019 на суму 5 400,00 грн;

- №РН-0000305 від 18.10.2019 на суму 46 002,00 грн;

- №РН-0000311 від 23.10.2019 на суму 24 000,00 грн.

Також позивачем були виставлені рахунки - фактури на оплату:

- №СФ-0000239 від 18.07.2019 на суму 9 204,00 грн;

- №СФ-0000269 від 06.08.2019 на суму 20 500,08 грн;

- №СФ-0000271 від 07.08.2019 на суму 24 000,00 грн;

- №СФ-0000301 від 24.08.2019 на суму 59 400,00 грн;

- №СФ-0000300 від 23.08.2019 на суму 69 200,00 грн;

- №СФ-0000302 від 23.08.2019 на суму 10 800,00 грн;

- №СФ-0000325 від 04.09.2019 на суму 10 800,00 грн;

- №СФ-0000317 від 02.09.2019 на суму 6 699,00 грн;

- №СФ- 0000332 від 10.09.2019 на суму 11 088,00 грн;

-№СФ- 0000395 від 18.10.2019 на суму 5 400,00 грн;

-№СФ-0000386 від 11.10.2019 на суму 46 002,00 грн;

- №СФ-0000396 від 21.10.2019 на суму 24 000,00 грн.

7.14. За отриманий товар відповідач розрахувався частково у розмірі 71 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 355099647 від 14.04.2020 на суму 35 000,00 грн, №352 від 21.05.2020 на суму 26 000,00 грн, № 92874919 від 18.06.2020 на суму 10 000,00 грн.

7.15. Таким чином, в установлений договором строк відповідач не оплатив товар вартістю 226 093,08 грн.

7.16. Відповідно, 18.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротаєрс" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" 288 562,69 грн, з яких 226 093,08 грн основна сума заборгованості, 36 625,33 грн пеня, 3 234,97 грн інфляційні втрати, 22 609,31 грн штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

7.17. Ухвалою господарського суду Житомирської області від 22.12.2020 позовну заяву у справі №906/1156/20 призначено до судового розгляду по суті.

7.18. ТОВ "Агротаєрс" подав до суду 16.04.2021 пояснення з яких вбачається, що у позовній заяві, посилаючись на п. 6.5 договору поставки №А160719/п від 16.07.2019, позивач просив стягнути штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості, що складає 22 609,31 грн.

7.18.1. При цьому позивач повідомляє, що посилання останнім у позовній заяві на п. 6.5 договору поставки №А160719/п від 16.07.2019 щодо стягнення з відповідача штрафу помилкове, це технічна описка з іншого договору та не має ніякого відношення до ПОСП "Колос", внаслідок чого ТОВ "Агротаєрс" надає суду уточнену позовну заяву, в якій відсутнє стягнення штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості.

7.19. Таким чином, ТОВ "Агротаєрс" просить стягнути з ПОСП "Колос" 265 953,38 грн, з яких 226 093,08 грн - основна сума заборгованості, 36 625,33 грн - пеня, 3 234,97 грн - інфляційні.

7.20. 28.10.2021 за результатами розгляду даного спору, судом першої інстанції ухвалено постанову (пункти 1.1.-1.3. цієї постанови) з підстав, наведених у пунктах 2.1 - 2.5. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1.Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

8.2. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

8.3. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

8.4. Згідно статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

8.5. Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

8.6. Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

8.7. Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.8. Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

8.9. Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.10. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ГК України).

8.11. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

8.12. Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.13. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( п. 1 ст. 628 ЦК України).

8.14. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.15. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю природою є правовідносинами за договором поставки.

8.16. Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

8.17. Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.18. Згідно статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

8.19. За положеннями статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

8.20. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

8.21. Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

8.22. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (частина 7 ст.193 ГК України).

8.23. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

8.24. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.25. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

8.26. Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору поставки №А160719/4 від 16.07.2019 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 297 093,08 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін видатковими накладними.

8.27. За отриманий товар відповідач розрахувався лише частково - у розмірі 71 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 355099647 від 14.04.2020 на суму 35 000,00 грн, №352 від 21.05.2020 на суму 26 000,00 грн, № 92874919 від 18.06.2020 на суму 10 000,00 грн.

8.28. Відповідно, у визначений договором поставки строк відповідач не оплатив товар вартістю 226 093,08 грн, таким чином прострочив виконання зобов`язання в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної суми боргу та нарахованих сум пені та інфляційних втрат за прострочення виконання основного зобов`язання за договором.

8.29. Господарськими судами встановлено, що докази сплати заборгованості (за товар вартістю 226 093,08 грн) у матеріалах справи відсутні.

8.30. Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечуючи заявлені позовні вимоги, посилається на те, що у відповідності до п. 3.4 договору постачальник при поставці товару зобов`язується зазначити у видатковій та податковій накладній код товару за УКТ ЗЕД і, у випадку порушення даної вимоги покупець вправі відмовитись від його приймання та не несе за це ніякої відповідальності.

8.31. Наведене спростовується наявними у матеріалах справи підписаними з боку відповідача видатковими накладними, які свідчать про прийняття вказаного товару без зауважень.

8.32. При цьому, посилання, відповідача на те, що застосування постачальником/позивачем до покупця/відповідача засобів досудового врегулювання спорів є обов`язковим, не змінює встановленого у договорі строку проведення розрахунку за отриманий товар та не спростовує обов`язку покупця щодо оплати товару.

8.33. Так, відповідно до статті 19 ГПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

8.34. Заперечення відповідача відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі відносно настання строку оплати за товар, спростовуються наявним у матеріалах справи розрахунком позивачем, з якого вбачається, що строк оплати товару враховано від дати кожної видаткової накладної згідно якої отриманий товар, а не рахунку-фактури.

8.35. Таким чином, враховуючи наведені обставини, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, заявлена позивачем до стягнення сума боргу за поставлений товар у розмірі 226 093,08 грн є обґрунтованою, доведеною та підлягає до стягнення з відповідача.

8.36. Також, позивачем крім основної суми боргу, нараховано та заявлено до стягнення 36 625,33 грн пені за несвоєчасно проведену оплату за поставлений товар.

8.36.1. Частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.36.2. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

8.36.3. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 стаття 551 ЦК України).

8.36.4. Так, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

8.36.5. Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки.

8.36.6. Частиною 6 статті 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

8.36.7. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

8.36.8. Згідно частини 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

8.36.9. Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно з пунктами 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторони, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

8.36.10. Відповідно, яким би способом не визначався в договорі розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлений законом як граничний у випадку стягнення її судом.

8.36.11. Так, сплата відповідачем пені передбачена пунктом 5.3 договору поставки, відповідно до якого за порушення строків оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

8.36.12. Господарським судом Житомирської області перевірено розрахунки позивача в частині нарахованої до стягнення з відповідача суми пені та встановлено, що позивачем нараховано відповідачу пеню на прострочені суми боргу за період, який перевищує встановлені частиною 6 статті 232 ГК України 6 місяців (договором не погоджено більший строк нарахування пені, оскільки п. 5.11 договору передбачено лише збільшення строку за прострочення виконання зобов`язань постачальником).

8.37. Північно-західний апеляційний господарський суд здійснив перевірку розрахунку пені в межах строку передбаченого частиною 6 статті 232 ГК України щодо кожної видаткової накладної окремо (а.с.35-42).

8.37.1. Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що загальний розмір пені становить 27 907,35 грн, а не 36 625,33 грн, як вказано у розрахунку наданому позивачем.

8.37.2. Таким чином до стягнення із відповідача підлягає пеня у розмірі 27 907,35 грн.

8.38. Що стосується доводів апелянта щодо того, що строк давності про стягнення неустойки сплинув, колегія суддів зазначає наступне.

8.38.1. Сплаченої суми відповідачем (71000 грн - п.8.27. цієї постанови) вистачило, щоб повністю закрити заборгованість за накладними №РН-0000173 від 17.07.2019, №РН-0000200 від 06.08.2019, №РН-0000203 від 07.08.2019, №РН-0000234 від 22.08.2019 та частково - у сумі 6495,92грн (по накладній №РН-0000230 від 27.08.2019).

8.38.2. Залишок заборгованості по накладній №РН-0000230 від 27.08.2019 становив 52904,08грн. Враховуючи приписи пункту 4.2. Договору оплата по цій накладній мала бути відповідачем здійснена до 11.10.2019 включно.

8.38.3. Інші неоплачені накладні та кінцевий строк їх оплати відповідно до пункту 4.2. Договору:

№РН-0000237 від 30.08.2019, мала бути оплачена до 14.10.2019 включно;

№РН-0000242 від 02.09.2019 мала бути оплачена до 17.10.2019 включно;

№РН-0000243 від 04.09.2019 мала бути оплачена до 19.10.2019 включно;

№РН-0000255 від 11.09.2019 мала бути оплачена до 26.10.2019 включно;

№РН-0000304 від 18.10.2019 мала бути оплачена до 02.12.2019 включно;

№РН-0000305 від 18.10.2019 мала бути оплачена до 02.12.2019 включно;

№РН-0000311 від 23.10.2019 мала бути оплачена до 11.10.2019 включно.

8.38.4. Позивач із позовом до Господарського суду Житомирської області звернувся 18.09.2020 (а.с.62), який до судової установи надійшов 21.09.2020, та який у цей же день був автоматично розподілений серед суддів, що стверджується витягом із Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 (а.с.63).

8.38.4. Таким чином доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку давності для нарахування пені є помилковими та необґрунтованими, оскільки по жодній із накладних, зазначених у пунктах 8.38.1.-8.38.2, такий строк не пропущений.

8.38.5. А що стосується покликання на оплачені накладні №РН-0000173 від 17.07.2019, №РН-0000200 від 06.08.2019, №РН-0000203 від 07.08.2019, №РН-0000234 від 22.08.2019 (пункт 8.38.1. цієї постанови), то вони позивачем у розрахунок пені не включалися (а.с.9-22).

8.39. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідач 3 234,97 грн інфляційних за загальний період з 13.10.2019 по 14.08.2020 по кожній видатковій накладній окремо.

8.39.1. Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.39.2. Господарськими судами перевірено правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок позивачем здійснено вірно.

8.39.3. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 3 234,97 грн інфляційних підлягає задоволенню.

8.40. Також, в позовних вимогах позивач заявив до стягнення з відповідача 22 609,31 грн 10% штрафу від суми заборгованості відповідно до пункту 6.5 договору. Однак, як вбачається з тексту самого договору та письмових пояснень позивача, наданих суду, нарахування штрафу є помилковим, оскільки пункту 6.5 договору такого виду санкцій не передбачав.

8.40.1. Відповідно, у задоволені позовної вимоги про стягнення 22 609,31 грн штрафу як такої, що заявлена безпідставно, слід відмовити, що було зроблено судом першої інстанції.

8.41. Враховуючи вище викладені обставини, Господарським судом Житомирської області правомірно прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнуто з відповідача на користь позивача 226 093,08 грн - боргу, 27 907,35 грн - пені, 3 234,97 грн -інфляційних, та відмовлено у стягненні 22 609,31 грн штрафу.

8.42. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

8.43. За таких обставин, апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 28.10.2021 у справі № 906/1156/20 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 28.10.2021 у справі № 906/1156/20, апелянт сплатив судовий збір у розмірі 5787,80 гривень, згідно платіжних доручень № 1124 від 23.11.2011, №1740 від 29.12.2021.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" (вх.№4831/21) від 23.11.21р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 28 жовтня 2021 року у справі №906/1156/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №906/1156/20 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "12" березня 2022 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.