РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2022Справа № 910/18029/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. за участі секретаря судового засідання Маринченко М.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація»

до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні

позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рапіт»

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віалінт»

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілорін ЛТД»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні

відповідача: Національний банк України

про визнання недійсним одностороннього правочину та внесення змін до договору,

за участі представників:

позивача - Книшенко Е.М.,

відповідача - Монастирский Д.О.,

третьої особи-1 - не з`явились,

третьої особи-2 - не з`явились,

третьої особи-3 - не з`явились,

третьої особи-4 - Гріцак І.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого письмовим повідомленням Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за вих. № Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017 про одностороннє розірвання з 25.09.2017 кредитного договору № 4Б16088Г від 20.10.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не дотримано порядку одностороннього розірвання договору № 4Б16088Г від 20.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків.

До Господарського суду міста Києва 24.11.2021 позивачем була подана заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/18029/21. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 14.12.2021. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рапіт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Віалінт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілорін ЛТД». Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національний банк України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 (суддя Нечай О.В.) відкрито провадження у справі №910/18112/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Пром Інновація" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про внесення змін до кредитного договору №4Б16088Г від 20.10.2016, укладеного позивачем та відповідачем.

Відповідно до статті 173 Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 (суддя Нечай О.В.) справи №910/18029/21 та №910/18112/21 об`єднано в одне провадження. Об`єднану справу №910/18029/21 передано на розгляд судді Кирилюк Т.Ю.

За результатами підготовчого засідання 14.12.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про продовження підготовчого провадження строком на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 25.01.2022.

Відповідачем 30.12.2021 надано суду відзив на позовні заяви, яким заперечено повністю заявлені вимоги з мотивів відсутності порушеного права позивача, неналежності обраного ним способу захисту, відсутності порушень законодавства при вчиненні одностороннього правочину, відсутності правових підстав для внесення змін до укладеного договору тощо.

Національним Банком України (третя особа - 4) заперечено позовні вимоги з огляду на відсутність правових підстав для визнання правочину недійсним, відсутністю зв`язку між діяльністю Національного Банку України та спірними відносинами тощо.

Інші учасники судового розгляду спору (треті особи 1-3) своїм процесуальним правом на надання суду власних пояснень щодо суті спору не скористались.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення письмового опитування відповідача у справі № 910/18029/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.02.2022.

У судовому засіданні 22.02.2022 представником позивача підтримано викладені у позовах вимоги, представниками відповідача та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача заявлені вимоги заперечено повністю.

У судовому засіданні 22.02.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» 20.10.2016 укладено кредитний договір №4Б16088Г, за умовами якого відповідач надав позивачу банківський кредит з лімітом 4 300 000 000,00 гривень строком до 28.10.2024. За умовами пунктів А.6 та А.8 договору №4Б16088Г від 20.10.2016 за користування кредитними грошовими коштами позивач зобов`язався сплачувати відсотки за ставкою 10,5 % річних, щоквартально (у грудні, березні, червні, вересні) в період з 25-го числа місяця по останній день місяця.

Сторонами договору №4Б16088Г від 20.10.2016 додатковою угодою від 20.10.2016 збільшено ліміт кредитування до 4 800 000 000,00 гривень.

Фактично, позивачем було отримано від відповідача за кредитним договором №4Б16088Г від 20.10.2016 грошові кошти в розмірі 4 546 242 363,49 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором № 4Б16088Г від 20.10.2016 його сторонами 20.10.2016 укладено договір застави №Г.21.1.2.0/5-1985.

З урахуванням внесених 26.10.2016 змін до договору №Г.21.1.2.0/5-1985 від 20.10.2016 позивач передав відповідачу у заставу майнові права за договорами поставки:

- №ПТ16-185 від 12.10.2016 на поставку 184 466,000 тон дизельного палива;

- №ПТ16-58/ПГ від 05.10.2016 168 674,699 тон бензину автомобільного А-92.

Вартість предмета застави, відповідно до пункту 8 договору №Г.21.1.2.0/5-1985 від 20.10.2016 його сторонами визначено у розмірі 5 820 790 000 гривень.

Відповідачем у справі 07.09.2017 направлено позивачу письмове повідомлення №Е.65.0.0.0/3-106726 про одностороннє розірвання з 25.09.2017 кредитного договору №4Б16088Г від 20.10.2016 у зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань в частині сплати відсотків за користування грошовими коштами.

За твердженням позивача, вчинений відповідачем односторонній правочин, направлений на припинення зобов`язань за господарсько-правовим договором, є неправомірним, оскільки станом на час його вчинення відсутній факт неналежного виконання своїх зобов`язань позичальником.

Оспорене повідомлення про одностороннє розірвання кредитного договору в якості відповідної правової підстави визначає статтю 561 Цивільного кодексу України та статтю 188 Господарського кодексу України.

Факт прострочення позивачем станом на дату вчинення відповідачем оспореного правочину, останнім суду не доведено жодним доказом.

Крім того, під терміном квартал (як часовий проміжок) зазвичай розуміється четверта частина календарного року (січень-березень, квітень-червень, липень-вересень, жовтень-грудень). Відповідно, договірна умова про щоквартальну оплату встановлює обов`язок її здійснення в останній місяць відповідного кварталу - березень, червень, вересень та грудень. У той же час, відповідачем у повідомленні №Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017 датою прострочення визначається останній день серпня.

Заперечення чинності господарсько-правового договору його стороною позивач вважає істотною зміною обставин, яка була спричинена неправомірним одностороннім розірванням відповідачем кредитного договору, що є підставою для внесення змін до кредитного договору в частині продовження строку його дії до 28.10.2028.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини першої статті 206 Господарського кодексу України господарське зобов`язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцяти денний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів дотримання відповідачем встановленого статтею 188 Господарського кодексу України порядку розірвання господарського договору матеріали справи не містять.

Матеріали справи також не містять і належних доказів наявності у відповідача фактичних підстав для вчинення одностороннього правочину з розірвання господарсько-правового договору на підставі статті 651 Цивільного кодексу України,

Судом відхиллено доводи відповідача в частині відсутності у позивача порушеного права внаслідок вчинення відповідачем одностороннього правочину, оформленого письмовим повідомленням №Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017, оскільки цей правочин прямо впливає на права та інтереси позивача з огляду на строк кінцевого погашення банківського кредиту.

На підставі статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено гарантується право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За приписами частин першої та п`ятої статті 236 Господарського процесуального Кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судом досліджено аргументи та доводи позивача, що кредитний договір №4Б16088Г від 20.10.2016, правомірність одностороннього розірвання якого є предметом першої позовної вимоги, укладений між сторонами у зв`язку та в ході програми реструктуризації (трансформації) кредитного портфелю АТ КБ "Приватбанк", що була ініційована, організована та контрольована Національним банком України.

Вказані обставини підтверджуються копіями наявних у матеріалах справи Постанов правління НБУ №561/БТ від 11.09.2014, №162а від 12.09.2014, №24-од від 13.02.2015 року, № 260 від 15.04.2015, №8/БТ від 14.01.2016, №103/БТ від 23.02.2016, №323-рш/БТ від 05 жовтня 2016, а також відповідного листування АТ КБ "Приватбанк" та Національного банку України, іншими доказами.

Посилання відповідача та третьої особи-4 на неналежності цих доказів з огляду на наявність відміток «банківська таємниця» судом відхиллено, оскільки суду не доведено жодним доказом факту їх отримання у поза правовий спосіб. У той же час, судом прийнято до уваги відсутність з боку відповідача та третьої особи-4 заперечень в частині відповідності наданих суду позивачем копій оригіналам відповідних рішень банківського регулятора (третя особа-4) та відповідача.

На підставі вищевказаних регуляторних документів відповідачем в період з лютого по жовтень 2016 було розроблено Програму фінансового оздоровлення АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на 2016 - 2019 роки, яка направлялась Національному банку України (третя особа-4 без самостійних вимог на стороні відповідача) та яка передбачала необхідність погашення (реструктуризації) кредитних зобов`язань ТОВ "Мілорін ЛТД", ТОВ "Віалінт", ТОВ "Рапіт" (далі - Первинні боржники).

У відповідності до наданого Плану трансформації ТОВ "Бізнес Пром Інновація" як новий позичальник мав погасити заборгованості первинних боржників згідно кредитного портфелю Банку.

Позивач зазначає, що він взяв участь у зазначеній трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля АТ КБ "Приватбанк", оскільки вона була організована та контрольована Національним банком України, а позивач повністю відповідав необхідним критеріям для переведення на нього кредитного боргу "первісних боржників".

Судом відхиллено доводи Національного Банку України в частині відсутності зв`язку між його діяльністю та укладенням кредитного договору позивачем та відповідачем, оскільки ці доводи спростовуються наведеними вище актами ненормативної дії, матеріалами переписи відповідача та третьої особи-4, затвердженою програмою реструктуризації кредитного портфелю тощо.

Крім того, судом відхиллено і доводи відповідача в частині отримання позивачем кредитних коштів для поповнення власних обігових коштів, оскільки факт укладення 20.10.2016 (у день укладення кредитного договору №4Б16088Г від 20.10.2016) трьох договорів поруки №4И14115И/П, №4М14109Д/П та №4Р13347Д/П позивачем та відповідачем за зобов`язаннями юридичних осіб, визначених програмою реструктуризації поза розумним сумнівом доводить правову позицію позивача.

Таким чином, судом встановлено, що ініційована та контрольована Національним банком України процедура трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля АТ КБ "Приватбанк" була розпочата та проведена на підставі чинних актів Національного банку України та була завершена укладенням з позивачем кредитного договору №4Б16088Г від 20.10.2016 та фактичною передачею відповідачем позивачу грошових коштів для погашення (реструктуризації) заборгованості Первинних позичальників. Враховуючи відсутність доказів припинення чинності вищенаведених актів Національного банку України погоджена регулятором процедура трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля АТ КБ "Приватбанк" є також чинною та проведеною у відповідності до вимог державного регулятора та чинного на той час законодавства.

Враховуючи наведене, судом відхиллено доводи третьої особи-4, викладені у пункті 5 письмових пояснень щодо позову у справі №910/18029/21.

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що на момент направлення позивачем повідомлення № Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017, кредитний договір №4Б16088Г від 20.10.2016 був чинним, не визнавався судом недійсним або припиненим. Строк дії Кредитного договору є таким, що не сплив як на момент вчинення відповідачем оспореного одностороннього правочину, так і на момент розгляду даної справи.

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/18005/19, залишене в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та постановою Касаційного господарського суду від 10.12.2021, яким відмовлено у визнанні договору №4Б16088Г від 20.10.2016 недійним. На вказане рішення посилаються і позивач, і відповідач у своєму відзиві.

Судом відхиллено доводи відповідача в частині встановлення судовим рішенням у справі №910/18005/19 преюдиційних для даного судового розгляду фактів, оскільки мова йде про правову оцінку, надану судом певному факту при розгляді іншої справи, яка відповідно до частини сьомої статті 75 Господарського процесуального кодексу України не є обов`язковою для господарського суду.

Факт належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №4Б16088Г від 20.10.2016 в частині надання кредитних коштів, які спрямовувались на погашення кредитів первинних боржників, учасниками судового розгляду не заперечувався.

Матеріалами справи підтверджено, що кредитні кошти в розмірі 4 546 242 363,49 грн., отримані позивачем за договором №4Б16088Г від 20.10.2016 фактично були використані для погашення заборгованості первинних боржників перед АТ КБ "Приватбанк".

Як зазначалось раніше, судом встановлено, що 20.10.2016 (день укладення кредитного договору №4Б16088Г) позивачем та відповідачем також укладено:

- договір поруки №4М14109Д/П, на підставі якого позивач став солідарним боржником перед відповідачем за зобов`язаннями ТОВ "Мілорін ЛТД" за кредитними договорами №4М14109Д від 12.02.2014, №4М14110Д від 17.02.2014, №4М14107И від 19.02.2014 та №4М14092Д від 25.02.2014;

- договір поруки №4В14115И/П, на підставі якого позивач став солідарним боржником перед відповідачем за зобов`язаннями ТОВ "Віалінт" за кредитними договорами №4В14115И від 11.02.2014, №4В14083Д від 19.02.2014 та №4В14084Д від 25.02.2014;

- договір поруки №4Р13347Д/П, на підставі якого позивач став солідарним боржником перед відповідачем за зобов`язаннями ТОВ "Рапіт" за кредитними договорами №4Р13347Д від 06.06.2013, №4Р13348И від 10.06.2013, №4Р13549И від 12.09.2013, №4Р13782Д від 05.12.2013 та №4Р14288И від 19.09.2014.

За твердженням позивача, метою укладення кредитного договору №4Б16088Г від 20.10.2016 та наведених вище договорів поруки було отримання права на реалізацію заставленого в забезпечення зобов`язань первісних боржників майна.

У день укладення кредитного договору та отримання від відповідача грошових коштів - 20.10.2016 позивачем, на підставі договорів поруки № 4М14109Д/П, №4Р13347Д/П та 4В14115И/П було здійснено погашення заборгованості первинних боржників за вказаними вище кредитними договорами, на загальну суму 4 546 242 363,49 грн.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень №3682, №3683, №3685, №3686, №3687, №3688, №3689, №3690, №3691, №3693, №3694, №3695 від 20.10.2016.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем здійснено погашення заборгованості за діючими кредитними договорами, укладеними між відповідачем та первинними боржниками, внаслідок чого зазначені вище кредити є погашеними, а кредитні зобов`язання є виконаними в повному обсязі. Вказані обставини свідчать про відсутність заборгованості за первинними кредитами укладеними з первинними боржниками перед відповідачем, та про перехід до позивача, як поручителя, який здійснив погашення зобов`язання боржників, всіх прав кредитора за вказаними кредитними зобов`язаннями на підставі статті 512 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що первинні кредити, за якими позивачем було здійснено погашення заборгованості за рахунок коштів, отриманих за кредитним договором №4Б16088Г від 20.10.2016, а також договори поруки, на підставі яких позивачем здійснювалось вищевказане погашення, були укладені в межах здійснення процедури трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля АТ КБ "Приватбанк". Вказане є важливим для розуміння обставин укладення та виконання Кредитного договору, аналізу законності дій сторін, наявності підстав для його дострокового розірвання чи внесення до нього змін. Відтак, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що ці правочини підлягають дослідженню та судовій оцінці у своєму сукупному взаємозв`язку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом другим статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків визначено, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За визначенням статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

Крім того, за загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

За позитивно-правовими приписами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Частиною 5 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Як зазначалось раніше, оскаржуване письмове повідомлення відповідача №Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017 за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення кредитного договору.

Відповідно до підпункту в) пункту 2.3.2. Кредитного договору відповідач має право у разі настання будь-якої з наступних подій, зокрема, порушення позивачем будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами Кредитного договору, у тому числі при порушені цільового використання кредиту; у разі прострочення позичальником зобов`язань з погашення/повернення боргу за будь-яким кредитом, укладеним між позичальником і банком, понад 30 календарних днів банк на свій розсуд згідно статті 651 Цивільного кодексу України та статті 188 Господарського кодексу України здійснити однобічне розірвання Кредитного договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Однобічна відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.

Як зазначалось раніше, факт прострочення виконання зобов`язання позивачем станом на дату вчинення відповідачем оспореного правочину, суду не доведено жодним доказом, у тому числі не доведено і факт наявності простроченої більш як на 30 днів заборгованості. Суду також не доведено і факт дотримання відповідачем порядку, встановленого статтею 188 Господарського кодексу України, у тому числі і дотримання встановленого цією позитивно-правовою нормою 20 денного терміну, який має обчислюватись з моменту отримання відповідного повідомлення.

У той же час, позивачем додано до позовної заяви платіжні доручення на сплату грошових коштів протягом 2017-2021 років.

Відповідачем факт здійснення вищевказаних платежів не заперечувався. Більше того, заперечуючи проти позову відповідач не вказує про таке прострочення з боку позивача та взагалі, жодним чином не обґрунтовує наявність підстав для одностороннього розірвання Кредитного договору.

Крім того, відповідач листом №Э.upr 1/3-211124/14638 від 24.11.2021 (після направлення на адресу позивача повідомлення № Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017) у відповідь на лист позивача №11 від 08.06.2021 повідомив останнього про реквізити рахунків, на які позивач повинен здійснювати погашення заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам за Кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що односторонній правочин оформлений повідомленням № Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017 про одностороннє розірвання кредитного договору вчинено з порушенням умов цього договору, без належних фактичних підстав у розумінні статті 561 Цивільного кодексу України та з порушенням встановленого статтею 188 Господарського кодексу України порядку.

За статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суперечність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про визнання одностороннього правочину (оформленого повідомленням відповідача №Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017) недійсним.

Необхідність внесення змін до кредитного договору №4Б16088Г від 20.10.2016 в частині збільшення строку повернення кредиту до 28.10.2028 доводиться позивачем з посиланням до правого регулювання статті 652 Цивільного кодексу України - зміна зобов`язання у зв`язку з істотною зміною обставин, якими позивач керувався під час укладання договору.

Доводячи істотну зміну обставин, позивач посилається на невиконання відповідачем своїх обов`язків в частині надання необхідних документів та фактичне унеможливлення реалізувати право вимоги позивача до первинних боржників.

Статтею 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Аналізуючи вказані доводи позивача, дослідивши повністю та всебічно наявні у матеріалах справи докази суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зміни строку повернення кредиту виходячи з наступного.

З огляду на положення вищевказаної норми можливість внесення змін до договору пов`язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Наведене узгоджується із правовою позицією наведеною у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №916/545/17.

Окремо суд має зазначити, що внесення змін до господарського договору за ініціативою однієї з сторін має відбуватись в порядку статті 188 Господарського кодексу України. Доказів дотримання позивачем приписів статті 188 Господарського кодексу України матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про передчасність позовної вимоги позивача щодо внесення змін до Кредитного договору шляхом викладення п.А.3. Кредитного договору у новій редакції, із зазначенням терміну повернення кредиту 28 жовтня 2028 року, що зумовлює відмову у задоволенні відповідної вимоги.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним односторонній правочин, оформлений письмовим повідомленням Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код 14360570) за вих. № Е.65.0.0.0/3-106726 від 07.09.2017 про одностороннє розірвання з 25.09.2017 кредитного договору № 4Б16088Г від 20.10.2016 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» (69002, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Грязнова, будинок 2Б, ідентифікаційний код 39811653).

3. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» (69002, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Грязнова, будинок 2Б, ідентифікаційний код 39811653) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 28.03.2022.

Суддя Т.Ю. Кирилюк