ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року Справа № 903/571/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю представників:

від позивача: Петрук І.В. (адвокат),

від відповідача: Людва О.В. (адвокат),

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 08.11.2021 (суддя Дем`як В.М., повний текст складено 16.11.2021) у справі № 903/571/21

за позовом Приватного підприємства "ЗД Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд"

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Волинської області перебувала позовна заява Приватного підприємства "ЗД Україна" до Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва; залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Підставою для звернення ПП "ЗД Україна" до суду стало те, що право власності останнього на придбане з прилюдних торгів майно не визнається, а також оспорюється відповідачем, а тому, у зв`язку з допущеними державним виконавцем при оформленні документів для проведення торгів та документів за їх результатами помилками, позивач позбавлений можливості засвідчити у встановлений законом спосіб набуте ним право власності.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 08.11.2021 у справі № 903/571/21 позов ПП "3Д Україна" задоволено повністю. Визнано право власності ПП "3Д Україна" на об`єкт незавершеного будівництва, склад з гаражем і столярною майстернею /літер А-1/, загальною площею, 348,6 кв.м., готовність 95%, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4. Стягнуто з ТДВ "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" 6491,43 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 15.12.2021, в якій просив скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. За результатами розгляду апеляційної скарги вирішити питання про розподіл судових витрат.

Скаржник вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт набуття права власності на нерухоме майно відповідача, а судом першої інстанції не взято до уваги наданих відповідачем пояснень щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог та не надано їм належної оцінки.

В судовому засіданні присутній представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задоволити. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав суду усні пояснення та міркування щодо доводів апелянта, письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи № 903/571/21, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів встановила наступне.

18.04.2019 Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області проведені електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (лот № 299741), а саме: складу з гаражем і столярною майстернею /літ. А-1/, загальною площею 348,6 кв.м. за адресою: м. Луцьк, вул. Садовського, 4-Б. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 405758 від 18.04.2019 переможцем торгів визнано ПП "3Д Україна". Після повного розрахунку за придбане майно ПП "3Д Україна" 04.06.2019 було видано Акт про реалізацію предмета іпотеки.

Не погоджуючись з результатами електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (лот № 299741), поручитель за кредитним договором, ОСОБА_1 , звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про визнання електронних торгів недійсними. В обґрунтування позову посилався на те, що державним виконавцем невірно зазначено адресу предмета іпотеки ("Садовського, 4-Б" замість вірної "Садовського, 4", а також невідповідність ступеню готовності об`єкту, на торги виставлявся об`єкт без зазначення його ступеня готовності у 95%).

За результатами розгляду справи № 161/13147/19 Луцьким міськрайонним судом Волинської області 31.01.2020 ухвалено рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Волинського апеляційного суду від 26.05.2020 апеляційну скаргу позивача у зазначеній справі залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2020 залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2020 та постанову Волинського апеляційного суду від 26.05.2020 визнано неподаною та повернуто заявнику.

23.07.2020 ПП "ЗД Україна" звернулося до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянської Т.П. з приводу отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (про реалізацію предмета іпотеки ). 23.07.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянською Т.П. відмовлено ПП "ЗД Україна" у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (про реалізацію предмета іпотеки), на склад з гаражем і столярною майстернею /літ. А-1/, загальною площею 348,6 кв.м. за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Садовського, будинок 4-Б. Причиною відмови у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (про реалізацію предмета іпотеки) стало те, що дані про предмет реалізації майна з прилюдних торгів не відповідають відомостям, що містяться в єдиних та державних реєстрах, а саме, в Акті зазначена адреса: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4-Б, натомість, в державних та єдиних реєстрах містяться відомості про адресу предмета реалізації: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4. Крім того, предметом реалізації виступив "склад з гаражем і столярною майстернею /Літ. А-1/, загальною площею 348,6 кв.м.", що не відповідає даним державних та єдиних реєстрів, оскільки згідно вищевказаної інформації зареєстроване право власності та його обтяження на об`єкт незавершеного будівництва "склад з гаражем і столярною майстернею /літер А-1/, загальна площа, 348,6 кв.м. (за проектом), готовність 95%, адреса: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4, РПВН: 28277122".

Господарським судом першої інстанції встановлено, що у розділі "Інформація про лот" щодо лоту № 299741 "Предмет іпотеки. Склад з гаражем і столярною майстернею /літ. А-1/, загальною площею 348,6 кв.м, за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Садовського, 4-Б" (https://setam.net.ua/auction/301206) зазначено, що об`єктом обтяження є: об`єкт незавершеного будівництва, склад з гаражем і столярною майстернею /літ. А-1/, є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору Р.№4007 від 27.08.2010 посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального кругу Грушицькою В.В.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 20.09.2021 витребувано у КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" (43008, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Січова, 22а) оригінал інвентаризаційної справи на: 1) об`єкт незавершеного будівництва склад з гаражем і столярною майстернею/літер А-1/, загальною площею, 348,6 кв.м., готовність 95%, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4.; 2) об`єкт незавершеного будівництва склад з гаражем і столярною майстернею /літ. А-1/, загальною площею 348,6 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4-Б.

Згідно листа за вих.№ 4010 від 01.10.2021 КП "Волинське обласне Бюро технічної інвентаризації" на вимогу ухвали суду направило інвентаризаційну справу на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4 на 270 аркушах.

Відповідно до листа за вих.№ 4009 від 01.10.2021 КП "Волинське обласне Бюро технічної інвентаризації" на вимогу ухвали суду інвентаризаційну справу на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4-Б, технічна інвентаризація не проводилась, матеріали справи відсутні, а відтак надати суду не вбачається можливим.

Із вищевказаного, після дослідження матеріалів інвентаризаційної справи, суд встановив, що об`єкт нерухомого майна, який був реалізований на електронних торгах лот № 299741 знаходиться за адресою Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4, представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що це є одне і теж саме спірне нерухоме майно.

Крім цього, встановлено, що право власності відповідача на спірне майно було припинено відповідно до п. 8 ч.1 ст. 346 ЦК України у зв`язку зі зверненням стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Представник позивача також звертав увагу суду на те, що представники ПП "ЗД Україна" неодноразово приїздили до приміщення складу з гаражем і столярною майстернею /літ. А-1/, загальною площею 348,6 кв.м. за адресою: м. Луцьк, вул. Садовського, буд. 4, однак у допуску до приміщення їм було відмовлено представниками відповідача, який вважає себе власником такого приміщення.

Отже право власності позивача на придбане з прилюдних торгів майно не визнається відповідачем у зв`язку з помилками, допущеними державним виконавцем при оформленні документів для проведення торгів та документів за їх результатами.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, враховуючи правові позиції Верховного Суду, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до змісту ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення цих договорів.

За нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного у постанові від 05.06.2018 року у справі № 910/856/17:" Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України). Згідно із пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем. В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду доходить висновків, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів".

??????????????? ????? ????? ??????????????? ????? ????? ????? ????? ????? ????? ????? ?????(????? ????? ????? ????? ???Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як було встановлено та зазначено вище, за результатами розгляду справи № 161/13147/19 суд загальної юрисдикції відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання прилюдних торгів та акту з реалізації предмета іпотеки недійсними. Вказане рішення залишено без змін Волинським апеляційним судом.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини» № 01-8/1427 від 18.11.2003).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Відтак, Акт про реалізацію предмета іпотеки від 04.06.2019 є правомірним, однак, у зв`язку з допущеними помилками щодо адреси та ступеню готовності об`єкту реалізації, позивач не має змоги зареєструвати право власності на придбаний об`єкт та таке право власності, оскільки таке право не визнається відповідачем.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певне майно, а суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірне майно та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності, спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Таким чином, захист права власності шляхом його визнання у судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, підтвердження у судовому порядку своїх прав на майно, шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України є спір або невизнання існуючого права.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду Великої Палати від 02.05.2018 у справі № 914/904/17.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майно, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Тобто, позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі майно або набуття цією особою права на майно не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів (у зв`язку з втратою), що засвідчують належність їй такого права.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 було зроблено висновок про те, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно.

Судами встановлено, що первинна реєстрація на спірне нерухоме майно була здійснена за ТДВ "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд", однак, право власності відповідача було припинено відповідно до п. 8 ч.1 ст. 346 ЦК України у зв`язку зі зверненням стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

В процесі примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області проведені електронні торги з реалізації арештованого спірного нерухомого майна переданого в іпотеку за договором від 27.08.2010 (лот № 299741), а саме: складу з гаражем і столярною майстернею /літ. А-1/, загальною площею 348,6 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4-Б.

Як зазначалось вище, відповідно до інвентаризаційної справи, спірне нерухоме майно знаходиться за адресою Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 405758 від 18.04.2019 переможцем торгів з продажу спірного майна визнано ПП "ЗД Україна".

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не підтверджено жодними доказами того факту, що зареєстроване за ним нерухоме майно (готовністю 95%) та майно, придбане позивачем на аукціоні, є різними об`єктами. Натомість досліджені судом першої інстанції докази в достатній мірі стверджують їх ідентичність.

Відповідно, отримані позивачем документи в підтвердження набуття права власності, як свідчать матеріали та обставини справи, не дають змоги беззаперечно підтвердити це право, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 є підставою для звернення з позовом згідно ст. 392 ЦК України. Тому твердження скаржника про неправильно обраний спосіб захисту права позивачем суд до уваги не приймає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційних господарський суд погоджується із твердженням суду першої інстанції, що позивач набув право власності на спірне нерухоме майно внаслідок цивільно-правової угоди укладеної на електронних торгах та останній є власником складу з гаражем і столярною майстернею /літ. А-1/, загальною площею 348,6 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Садовського, будинок 4.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення. Колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає правових підстав для скасування рішення Господарського суду Волинської області від 08.11.2021 у справі № 903/571/21.

В силу ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення Господарського суду волинської області покладаються на ТДВ "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд".

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 08 листопада 2021 року у справі № 903/571/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 903/571/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "23" березня 2022 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Крейбух О.Г.