ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2022 р. Справа №907/721/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Марка Р.І.,

Суддів: Матущака О.І.,

Скрипчук О.С.,

розглянувши матеріали апеляційних скарг в порядку спрощеного письмового провадження Товариства з обмеженою відповідальністю Неон Груп б/н від 10.11.2021 (вх. № 01-05/3805/21 від 16.11.2021) та б/н від 03.12.2021 (вх. № 01-05/4133/21 від 13.12.2021)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2021 (повний текст рішення складено 22.10.2021) та на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2021 (повний текст рішення складено 26.11.2021)

у справі № 907/721/21 (головуючий суддя П.Д. Пригуза)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕОН ГРУП", урочище "Кленове", 1а Руськополянська сільрада Черкаського району Черкаської області,

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "БСП ОІЛ", вул.Пряшівсьа, 11 м.Мукачево Закарпатської області,

про стягнення 110164,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕОН ГРУП" звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БСП ОІЛ" про стягнення 110164,00 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач у порушення умов договору поставки не оплатив вартості поставленого товару, заборгованість по поставці якого встановлено рішенням Господарського Закарпатської області від 22.02.2021 у справі №907/844/20.

Зазначеним вище рішенням у справі № 907/844/20, стягнуто з ТОВ «БСП ОІЛ» на користь ТОВ «Неон Груп» 759 210,02 грн, з яких 605 000,00 грн заборгованість по оплаті вартості поставленого товару, 122 088, 67 грн штраф, 18 347, 34 грн пеня за несвоєчасний розрахунок, 9 187, 17 грн втрат від інфляції, 4 586, 84 грн 3% річних, а також 11 388,15 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. При цьому вимоги по стягненню пені, інфляційних втрат та 3% річних задоволені судом за період з 09.09.2020 по 09.12.2020.

Повне виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2021 відповідачем відбулось 04.08.2021. У зв`язку із наведеним, через порушення відповідачем узятих на себе обов`язків зі своєчасної оплати отриманого товару за договором поставки, з врахуванням рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.06.2021 у справі № 907/844/20, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення на його користь з відповідача пені, інфляційнихі втрат та 3 % річних за період з 10.12.2020 по 03.08.2021.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2021 справі № 907/721/21 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "БСП ОІЛ" на користь ТОВ "НЕОН ГРУП" 62020,16 грн (44 888,76 грн - інфляційні втрати, 11 782,08 грн - 3% річних та 5 349,32 грн пеня за період з 10.12.2020 по 03.08.2021) та 2270 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що на виконання умов договору поставки № 1/1308/2020 від 13.08.2020 позивач поставив, а відповідач прийняв товар і в порушення умов не виконав взяті на себе зобов`язання у зв`язку із чим, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2021 у справі № 907/844/20 стягнуто з ТОВ «БСП ОІЛ» на користь ТОВ «Неон Груп» 759 210,02 грн, з яких 605 000, 00 грн заборгованість по оплаті вартості поставленого товару, 122 088, 67 грн штраф, 18 347, 34 грн пеня за несвоєчасний розрахунок, 9 187, 17 грн втрат від інфляції, 4 586, 84 грн 3% річних та 11 388, 15 грн витрат по сплаті судового збору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, Господарський суд Закарпатської області прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнув з відповідача на користь позивача за період з 10.12.2020 по 03.08.2021: 6 2020,16 грн, з яких 44 888,76 грн - інфляційні втрати, 11 782,08 грн - 3% річних та 5 349,32 грн пені. При цьому, суд, враховуючи співвідношення розміру неустойки з наслідками порушення вказаного зобов`язання (відсутність у матеріалах справи доказів завдання позивачу збитків в результаті прострочення відповідача), а також те, що пеня за своєю правовою природою є важелем впливу на боржника і засобом спонукання боржника до виконання своїх обов`язків щодо сплати боргу, а не засобом безпідставного збільшення суми грошового зобов`язання та, як наслідок, отримання додаткового доходу, суд дійшов висновку до про зменшення розміру заявленої до стягнення пені до 90 %.

Додатковим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2021 справі № 907/721/21 заяву ТОВ "НЕОН ГРУП" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "БСП ОІЛ" на користь ТОВ "НЕОН ГРУП" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

З врахуванням основних критеріїв визначення та розподілу судових витрат, таких як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення заявленої до стягнення позивачам з відповідача суми судових витрат з 10 000, 00 грн до 5 000, 00 грн та частково задоволив заяву позивача про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю Неон Груп оскаржило їх в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2021 позивач не погоджується із визначеною до стягнення судом першої інстанції пені. Скаржник вважає, що зменшення судом розміру пені на 90% є неправомірним, оскільки при такому зменшенні суд мав би взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан обох сторін у зобов`язанні. На думку позивача, відповідач не надав суду належних доказів, які підтверджують об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунків, зокрема відсутності коштів на рахунках підприємства, в тому числі неможливість залучення кредитних коштів, тощо. Також на думку скаржника, зменшуючи розмір пені до 90 %, суд першої інстанції знівелював значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на мені захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне отримання грошових коштів за надані ним послуги.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області , скаржник зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для зменшення вартості витрат на правничу допомогу. Позивач наголошує на тому, що відповідачем у справі не подавалось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а у суду першої інстанції відсутні правові підстави для їх зменшення самостійно.

Відповідач у даній справі своїм правом, визначеним ст. 263 ГПК України, не скористався та не подав відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.12.2021 вказану справу розподілено до розгляду колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Матущака О.І. та Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Неон Груп та вирішено здійснювати розгляд справи № 907/721/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Неон Груп на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.20211 у справі № 907/721/21. Прийнято апеляційну скаргу ТОВ Неон Груп на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2021 до спільного розгляду з апеляційною скаргою ТОВ Неон Груп на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2021

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

13.08.2020 між ТОВ "НЕОН ГРУП" та ТОВ "БСП ОІЛ" укладено договір поставки нафтопродуктів №1/1308/2020.

Відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 3.1 договору перехід права власності на товар відбувається після оплати товару та підписання представниками сторін видаткових накладних.

Сторони погодили, що особи які підписали видаткову (товаро - транспортну) накладну з прикладанням печатки (штампу), є уповноваженими особами на підписання даних документів з відповідними повноваженнями, які передбачені діючим законодавством, та їх підписи свідчать про приймання передачу товару. Підписання документів приймання нафтопродуктів уповноваженою особою є підставою для набуття сторонами прав та обов`язків за цим Договором (пункт 3.2 договору).

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що ціна на товар, що буде постачатися окремими партіями на підставі цього Договору, є договірною та буде визначатися сторонами в рахунках-фактурах, видаткових накладних.

Покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника до моменту поставки товару згідно рахунку-фактури постачальника (пункт 5.2 Договору).

Постачальник має право відвантажити покупцю товар без передплати. Сторони домовилися, що у такому випадку покупець зобов`язується сплатити за поставлений товар на підставі договору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки товару, що зазначена у видатковій накладній на товар та/або в товарно - транспортній накладній на товар, та/або акті приймання-передачі товару, в залежності від базису постачання (пункт 5.3 договору).

Пунктом 5.4 договору визначено, що датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 6.2 договору сторони визначили, що у разі порушення строків оплати за поставлений товар покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості, до моменту повної оплати поставленої партії товару, не обмежуючись шестимісячним строком передбаченим п. 6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за поставлену партію товару понад 10 (десять) календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 20 % від суми простроченого платежу.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2021 у справі № 907/844/20, встановлено, що на виконання умов договору №1/1308/2020 від 13.08.2020 позивач здійснив поставку пального відповідачу, що підтверджується товаро-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №7 від 03.09.2020 та видатковою накладною №2307 від 03.09.2020 на суму 610 443 грн. 36 коп.

3 метою погодження між сторонами суми заборгованості за поставлений товар сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого станом на 30.09.2020 розмір боргу відповідача становить 610 443, 36 грн.

З врахуванням часткової оплати відповідачем поставленого товару (03.11.2020 на суму 5 443, 36 грн), суд першої інстанції встановив, що станом на 18.11.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 605 000,00 грн.

У зв`язку із наведеним Господарським судом Закарпатської області 22.02.2021 у справі № 907/721/21 прийнято рішення, яким стягнуто з ТОВ «БСП ОІЛ» на користь ТОВ «Неон Груп» 759 210,02 грн, з яких 605 000, 00 грн заборгованість по оплаті вартості поставленого товару, 122 088, 67 грн штраф, 18 347, 34 грн пеня за несвоєчасний розрахунок, 9 187,17 грн втрат від інфляції, 4 586, 84 грн 3% річних та 11 388, 15 грн витрат по сплаті судового збору.

Наказ №907/844/20 на виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2021 та ухвали Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 видано 24.06.2021.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. про закінчення виконавчого провадження від 04.08.2021 встановлено, що виконавче провадження №66085480 з примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області №907/844/20 від 24.06.2021 закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.

Меморіальним ордером №2536 від 04.08.2021 з ТОВ «БСП ОІЛ» стягнуто на рахунок ТОВ "НЕОН ГРУП" 770 598,17 грн, згідно наказу Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/844/20.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як зазначено вище, невиконання умов договору поставки нафтопродуктів №1/1308/2020 від 13.08.2020 встановлено рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2021 у справі № 907/884/20, цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 759 210,02 грн, з яких 605 000, 00 грн заборгованість по оплаті вартості поставленого товару, 122 088, 67 грн штраф, 18 347, 34 грн пеня за несвоєчасний розрахунок, 9 187,17 грн втрат від інфляції, 4 586, 84 грн 3% річних. Стягнення заборгованості проводилося з період з 09.09.2020 по 09.12.2020.

Позовні вимоги позивача обгрунтовані порушенням умов договору поставки, оскільки відповідач вчасно не оплатив вартості поставленого позивачем товару, заборгованість по поставці якого встановлено Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2021 у справі № 907/844/20.

Заборгованість за вказаним рішенням оплачена боржником 04.08.2021 відповідно до меморіального ордеру № 2536 від 04.08.2021 на суму 770598, 17.

Через порушення відповідачем узятих на себе обов`язків зі своєчасної оплати отриманого товару за договором поставки №1/1308/2020 від 13.08.2020, з врахуванням рішення Господарського суду міста Закарпатської області у справі № 907/844/20, позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення 110 164, 09 грн, з яких: 44 888, 76 грн інфляційних втрат, 11 782, 08 грн 3 % річних та 53 493, 25 грн пені, за період з 10.12.2020 по 03.08.2021.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Передбачені ст. 625 ЦК України нарахування входять до складу грошового зобов`язання і за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення такого зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні майнових втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Наведене свідчить про правомірність стягнення за період з 10.12.2020 по 03.08.2021з відповідача на користь позивача 44 888, 76 грн інфляційних втрат, 11 782, 08 грн 3 % річних.

Як вбачається з апеляційної скарги позивач не погоджується з тим, що суд першої інстанції зменшив нарахованої до стягнення з відповідача на користь позивача пені до 90 % (з 53 493, 25 грн до 5 349, 32 грн). З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судова колегія звертає увагу на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 по справі № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Суд першої інстанції, дослідивши наведені у запереченні на позовну заяву доводи відповідача, встановив, що зазначені відповідачем обставини свідчать про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені на 90 %, враховуючи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки на момент звернення з позовом у даній справі (вересень 2021) відповідач сплатив (04.08.2021) наявну за невиконання договору поставки №1/1308/2020 від 13.08.2020 заборгованість, сплатив також штраф, пеню, інфляційні втрати та 3% річних, визначені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2021 у справі № 907/844/20 за несвоєчасну сплату наданих договором послуг.

Такі обставини свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання, що не може не враховуватись судом при розгляді даної справи, окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що щодо відносин, які склалися між сторонами за договором поставки № 1/1308/2020 від 13.08.2020 вже стягувалась пеня у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2021 у справі № 907/844/21, цим рішенням розмір пені заявлений позивачем до стягнення було стягнуто повністю, без зменшення його розміру.

Разом з тим, заявляючи до стягнення пеню в межах даної справи (№907/721/21) позивач не надає суду доказів того, що несвоєчасне виконання відповідачем рішення Господарського суду Закарпатської у справі № 907/844/21 призвело до понесення позивачем прямих збитків у здійсненні ним господарської діяльності. Оскільки на момент погашення відповідачем заборгованості перед позивачем правовідносин між сторонами вже не існувало, а стягнення пені та передбачених статтею 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом ТОВ «Неон Груп» і не може впливати на його господарську діяльність, суд першої інстанції дійшов до правомірних висновків про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення з відповідача на користь позивача пені до 90 %.

Пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру і з врахуванням того, що пеня щодо правовідносин між сторонами за договором поставки №1/1308/2020 від 13.08.2020 вже стягувалась, суд апеляційної інстанції вважає правомірними висновки суду першої інстанції про зменшення розміру пені, яку слід стягнути з відповідача.

Окрім того, судова колегія Західного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що відповідач у запереченні на позовну заяву просив суд відмовити у стягненні пені в розмірі 53 493, 25 грн повністю, і зменшити в два рази розмір інфляційних нарахувань та 3% річних у даній справі.

Суд ж першої інстанції, враховуючи інтереси обох сторін у справі, стягнув заявлені позивачем до стягнення інфляційні та 3 % річних повністю, а лише зменшив розмір заявленої до стягнення позивачем пені.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з оскаржуваним рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2021 у справі № 907/721/21 і вважає, що таке прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2021 судова колегія Західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1 та ч.3 ст. 123 ГПК України).

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст.126 ГПК України).

З наведеного вбачається, що твердження скаржника про те, що суд не може на власний розсуд зменшити судові витрати без клопотання іншої сторони мають зміст, однак суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку скаржник плутає поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат".

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. (така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, тощо.)

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення зазначив, що з врахуванням критерію розумності розміру витрат правової допомоги, за обставин даної справи і враховуючи рівень її складності (розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін через незначну ціну позову та нескладний характер справи), заявлений до стягнення розмір правової допомоги не є обгрунтованим та пропорційним предмету даного спору.

З врахуванням зазначених вище правових позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення і стягнення з відповідача на корить позивача 5 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржувані рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржниками не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішень та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, оскаржувані рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Неон Груп б/н від 10.11.2021 (вх. № 01-05/3805/21 від 16.11.2021) та б/н від 03.12.2021 (вх. № 01-05/4133/21 від 13.12.2021) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2021 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2021 у справі № 907/721/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя Марко Р.І.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.