ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2022 Справа № 917/2004/21

м. Полтава

за позовною заявою Акціонерного товариства Полтаваобленерго, вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022 (адреса для листування: пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, Полтавська область, 39601)

до Національного авіаційного університету, пр-т Гузара Любомира, 1, м. Київ, 03058

про стягнення 35 669,54 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 35 669,54 грн. за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014, з яких 16 001,20 грн. 3% річних, 19 668,34 грн. інфляційних втрат.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача 16 001,20 грн. 3% річних за період з листопада 2018 по квітень 2019 та 19 668,34 грн. інфляційних нарахувань за період з листопада 2018 по лютий 2019 за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014.

Ухвалою від 30.12.2021 (а.с. 98-99) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Ухвала суду від 30.12.2021 направлялась сторонам, в т.ч. відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 94-97).

Представники сторін отримали зазначену ухвалу суду 10.01.2022, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (а.с. 100-101).

Ухвалою від 17.01.2022 (а.с. 159-160) суд відхилив клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін (вх. № 392 від 14.01.2022, а.с. 156-157).

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов№ 06-03/0109 від 20.01.2022 (вх. № 888 від 25.01.2022, а.с. 102-107), в якому вимоги позивача не визнає, посилаючись на те, що позов подано до неналежного відповідача та заперечує проти застосування положень ст. 625 ЦК України за договором № 101 від 03.11.2014, оскільки зазначений договір, на думку відповідача, є нікчемним без проведення відповідної процедури закупівлі, визначеної ст. 14 Закону України «Про публічні закупівлі». До відзиву відповідач надав копії договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді № 101/8/2 від 30.10.2018, № 101/8/3 від 11.12.2018, № 101/9 від 23.01.2019 на поставку гарячої пари в період з 22.10.2018 по 30.11.2018, з 01.12.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 30.04.2019 відповідно.

10.02.2022 до канцелярії Господарського суду Полтавської області надійшло клопотання позивача № 4666 від 07.02.2022 (вх. № 1547, а.с. 165-166) про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив № 4667 від 07.02.2022 та приєднання її до матеріалів справи, задоволене судом ухвалою від 11.02.2022 (а.с. 179-180).

У відповіді на відзив від 07.02.2022 (а.с. 167-171) позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та підтримав позов в повному обсязі.

Відповідач правом подання заперечень, в порядку ст. 167 ГПК України, не скористався.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

03.11.2014 між Відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго", яке пізніше було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго", а потім на Акціонерне товариства "Полтаваобленерго" (Теплопостачальною організацією) та Кременчуцьким льотним коледжем Національного авіаційного універсистету (Споживачем) було укладено договір № 101 про постачання теплової енергії в гарячій воді з протоколом розбіжностей та протоколом узгодження розбіжностей (далі Договір, а.с. 27-42).

За додатковою угодою № 1 від 02.11.2017 до Договору (а.с. 43) сторони погодили викласти назву Споживача в наступній редакції: Національний авіаційний університет в особі голови Начальника Кременчуцького льотного коледжу НАУ Головенського В.В., що діє на підставі Положення та Генеральної довіреності НАУ № 06.03/1575 від 30.06.2016.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Теплопостачальна організація зобов`язується надавати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України Про теплопостачання та діючого законодавства України.

Додатком № 2 до Договору (а.с. 36) встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної споживачу за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання Договору, а додатками № 3 до Договору (а.с. 37-38) встановлено тариф на момент укладення Договору, можливість його зміни і повідомлення про це Споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією (далі Правила), затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, п. 2.2.2 Договору та додатку № 4 Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію до Договору (а.с. 39).

Згідно п. 1 Додатку № 4 до Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку № 2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов`язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Пунктом 2 додатку № 4 до Договору передбачено, що Споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає показники станом на 25 число календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює "Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку" та надає її теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та "Акта про обсяги спожитої Споживачем теплової енергії".

Згідно п. 4.2.2. Договору, за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію Споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

В період з жовтня 2018 по квітень 2019 позивач поставив Споживачу теплову енергію на загальну суму 4 279 414,96 грн. відповідно до актів про обсяги спожитої (поставленої) споживачу теплової енергії (а.с. 53-56), зокрема:

- за жовтень 2018 року від 31.10.2018 на суму 131 093,70 грн.;

- за грудень 2018 року від 30.11.2018 на суму 607 148,94 грн.;

- за грудень 2018 року від 31.12.2018 на суму 846 114,89 грн.;

- за січень 2019 року від 31.01.2019 на суму 932 747,50 грн.;

- за лютий 2019 року від 28.02.2019 на суму 948 537,36 грн.;

- за березень 2019 року від 31.03.2019 на суму 581 922,23 грн.;

- за квітень 2019 року від 24.04.2019 на суму 231 850,34 грн.

Також на підтвердження обсягів споживання відповідачем теплової енергії позивачем надано копії відомостей про фактичні покази засобів теплової енергії за період з жовтня 2018 по квітень 2019 (а.с. 57-63).

Як зазначає позивач в позовній заяві, за теплову енергію, отриману від позивача у спірному періоді, Споживач розрахувався в повному обсязі, проте систематично порушував терміни оплати, встановлені Договором.

Із посиланням на п. 4.2.2 Договору, ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення 16 001,20 грн. 3% річних та 19 668,34 грн. інфляційних втрат, нарахованих за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014 з Національного авіаційного університету (розрахунок залучений до справи, а.с. 20-21).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги до Національного авіаційного університету позивач посилається на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.10.20212 № 917/600/21, в якій встановлено, що зобов`язання за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.201 виникли у Національного авіаційного університету, оскільки Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету на момент виникнення зобов`язань не був юридичною особою.

Приймаючи рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини справи це факти, які мають значення для вирішення спору, як-от: вчинення чи невчинення особою певної дії; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій або настання подій тощо. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдицію мають виключно ті обставини, які суд безпосередньо дослідив і встановив, що знайшло відображення у мотивувальній частині судового рішення (відповідна правова позиція була викладена в п.п. 60-61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 по справі № 917/1338/18).

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанови Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 26.11.2019 по справі №902/201/19, від 15.10.2019 по справі №908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням викладеного, а також вимог ч.4 ст. 75 ГПК України, зазначені вище обставини, встановлені судом під час розгляду господарської справи № 917/600/21, в якій брала участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини, мають преюдиційний характер для суду та не підлягають доказуванню при розгляді справи.

Виникнення правовідносин між сторонами по справі з договору № 101 від 03.11.2014 встановлено рішеннями Господарського суду Полтавської області від 27.08.2020 по справі № 917/1734/17, від 01.10.2020 по справі № 917/1781/19 (а.с. 140-152), які набрали законної сили.

Зокрема, рішенням від 01.10.2020 по справі № 917/1781/19 (а.с. 140-147) встановлено обґрунтованість здійсненого позивачем нарахування інфляційних нарахувань на суму 19 668,34 грн. за період з листопада 2018 по лютий 2019, 3% річних за період з листопада 2018 по квітень 2019 на суму 16 001,20 грн.

Вказаним рішенням також були відхилені доводи відповідача про нікчемність договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014.

Суд звертає увагу, що в обґрунтування своїх доводів щодо нікчемності вказаного договору відповідач у відзиві посилається на норми Закону України від 25.12.2015 № 922 «Про публічні закупівлі», які не були чинними на момент укладення договору № 101 від 03.11.2014. У зв`язку з цим, суд визнає зазначені доводи відповідача необґрунтованими .

Також суд звертає увагу, що постановою Східного апеляційного господарського суду № 917/600/21 встановлено, що актом приймання-передачі від 23.05.2019 прийнято до сфери управління МВС цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, до складу якого станом на 01.05.2019 належить поточна кредитна заборгованість у сумі 231 996,49 грн. При цьому у вказаному акті відсутня інформація про наявність кредиторської заборгованості перед АТ «ПОЕ» за договірними зобов`язаннями про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014, більше з тим, позивач взагалі не значиться кредитором за зобов`язаннями, які передаються Харківському національному університету внутрішніх справ за актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу НАУ.

Крім того, суд звертає увагу, що предметом позовних вимог є заборгованість, нарахована по квітень 2019, тобто до передачі цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету із сфери управління Міністерства освіти та науки України до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України з приєднанням його до Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремленого структурного підрозділу за актом від 23.05.2019.

Зі змісту постанови Східного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 в справі № 917/600/21, вбачається, що під час розгляду зазначеної господарської справи судом було встановлено, що зобов`язання за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.201 виникли у Національного авіаційного університету, оскільки Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету на момент виникнення зобов`язань не був юридичною особою.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати теплової енергії в гарячій воді.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Суд встановив, що в період жовтня 2018 року квітня 2019 року позивач поставив Споживачу теплову енергію в гарячій воді за умовами Договору на загальну суму 4 279 414,96 грн. відповідно до актів про обсяги поставленої теплової енергії (а.с. 53-56), оплату якої відповідач здійснив в повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджено, що оплату за Договором Споживач здійснював із порушенням строків, встановлених Договором (розрахунок, а.с. 19).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Умовами Договору (п. 4.2.2) передбачено, що за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію Споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові КГС у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, за якою якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач заявив до стягнення 16 001,20 грн. 3% річних за період з листопада 2018 по квітень 2019 та 19 668,34 грн. інфляційних нарахувань за період з листопада 2018 по лютий 2019 (розрахунок долучений до матеріалів справи, а.с. 20-21).

Здійснивши перерахунок інфляційних та 3% річних , суд встановив, що розмір позовних вимог в частині стягнення річних та інфляційних не перевищує розрахований судом, тому підлягає задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку річних та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних повністю та стягнення з відповідача 16 001,20 грн. 3% річних та 19 668,34 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судовий збір за розгляд справи покладається на відповідача в сумі 2 270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Національного авіаційного університету (пр-т Гузара Любомира, 1, м. Київ, 03058, ) на користь Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, ; адреса для листування: пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, Полтавська область, 39601) 16 001,20 грн. 3% річних, 19 668,34 грн. інфляційних втрат; 2 270,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Пушко І.І.