РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2022Справа № 910/16681/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Універсал Лтд»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»

про стягнення 200000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Хамуляк О.Б.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Універсал Лтд» з вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про стягнення 200000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що відповідачем не було своєчасно виконано взятих на себе зобов`язань за Договором добровільного страхування здоров`я №21.150001.0404-0249 від 28.01.2021 в частині виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 відкрито провадження у справі №910/16681/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.01.2022.

10.01.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позов у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 12.01.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.02.2022.

Судове засідання, призначене на 02.02.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 судове засідання у справі №910/16681/21 призначено на 23.02.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 23.02.2022 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 23.02.2022 не з`явився, про призначене судове був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 22.02.2022 (за ідентифікатором пошуку 497).

У судовому засіданні 23.02.2022 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2021 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркет Універсал Лтд» (страхувальник) укладено Договір №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус»), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю страхувальника (якщо він є фізичною особою) чи застрахованих осіб, визначених страхувальником у цьому договорі за згодою таких застрахованих осіб.

У Договорі №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021 зазначено, що вигодонабувачами є застраховані особи.

Згідно з п. 1.1.2 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021 застрахованими особами є фізичні особи громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на день укладення цього договору перебувають на території України на законних підставах.

Як вбачається з п. 1.2.1 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021, страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності і випадковості настання, а саме - інфікування вірусом Covid-19 (корона вірус), що підтверджено лабораторними дослідженнями шляхом тестування методом полімеразної ланцюгової реакції (ПЛР) або іншим методом за розпорядженнями МОЗ України, за виключенням будь-якого експрес-тестування.

У п. 1.3 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021 вказано, що застрахованими особами є особи, наведені у Переліку застрахованих осіб, що є Додатком 1 до договору.

У п. 1.4 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021 зазначено кількість застрахованих осіб - 1341 особа.

Згідно з п. 2.4.3.1 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021у разі розладу здоров`я, який потребував амбулаторного лікування або надання екстреної медичної допомоги - невідкладного цілодобового стаціонарного лікування - застрахованій особі.

Як вбачається з п. 2.4.10 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021, страхове відшкодування виплачується страховиком застрахованій особі.

Відповідно до п. 2.8.6.2 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021застрахована особа має право отримати страхову виплату згідно з умовами договору та Правил.

Відповідно до 2.8.7 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021, якщо страхувальник не є одночасно застрахованою особою, застрахована особа набуває прав і обов`язків страхувальника за цим договором.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021 не сплатив страхове відшкодування, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 200000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 985 Цивільного кодексу України передбачено, що страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Аналогічне положення містить стаття 3 Закону України «Про страхування».

Стаття 636 Цивільного кодексу України встановлює, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що страхувальник має право на отримання страхового відшкодування за договором, у якому визначено вигодонабувача, за погодженням з останнім або у разі його відмови від права на отримання страхового відшкодування.

Як вбачається з умов Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021, його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю страхувальника (якщо він є фізичною особою) чи застрахованих осіб, визначених страхувальником у цьому договорі за згодою таких застрахованих осіб.

Крім того, вигодонабувачами за договором є застраховані особи, якими є особи, наведені у Переліку застрахованих осіб, що є Додатком 1 до договору (п. 1.3 договору); виплата страхового відшкодування здійснюється на користь застрахованої особи (п. 2.4.3.1. та п. 2.4.10 договору) та саме застрахована особа має право на отримання страхового відшкодування (п. 2.8.6.2 договору).

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що право на отримання страхового відшкодування мають саме застраховані особи, перелік яких наведений у додатку до договору, а не страхувальник за договором - позивач.

Більш того, відповідно до 2.8.7 Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021, якщо страхувальник не є одночасно застрахованою особою, застрахована особа набуває прав і обов`язків страхувальника за цим договором.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно частин 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, одним з яких є визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси, зокрема, суб`єкта господарювання (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з системного аналізу ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

Відсутність права та охоронюваного законом інтересу у позивача або недоведеність факту його порушення є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що позивач відповідно до умов Договору №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021 не має права на отримання страхового відшкодування, так як таке право належить виключно застрахованим особам - фізичним особам у кількості 1341 осіб, перелік яких наведений у додатку до договору (вигодонабувачі), відсутні підстави для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Універсал Лтд» про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» страхового відшкодування у розмірі 200000,00 грн (у зв`язку з відсутністю порушених прав позивача).

При цьому, матеріали справи не містять доказів відмови вигодонабувачів за договором страхування від права на отримання страхового відшкодування.

Що стосується визнання позову відповідачем, суд зазначає наступне.

10.01.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позов у повному обсязі.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії Акту звірки, складеного між позивачем та відповідачем, в якому зазначено, що заборгованість відповідача за Договором №21.150001.0404-0249 добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (програма «Коронавірус») від 28.01.2021 становить 200000,00 грн, та Гарантійного листа відповідача, в якому відповідач гарантує сплату заборгованості у сумі 200000,00 грн до 30.09.2021.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 6 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 2 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так як визнання відповідачем позову у даній справі суперечить закону (з огляду на встановлені судом обставини), суд дійшов висновку не приймати визнання відповідачем позову.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 30.03.2022.

Суддя О.М. Спичак