ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року Справа № 918/764/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2021 р. у справі № 918/764/21 (суддя Романюк Ю.Г., повний текст рішення складено 23.12.2021 р.)

за позовом ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс"

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд"; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 ; 4) ОСОБА_4 ; 5) ОСОБА_5

про зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

позивачів - не з`явився;

відповідачів - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 р. ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" звернулись до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якому просять суд:

- визначити розмір статутного капіталу ТОВ "ІБК "Градобуд" в розмірі 100 грн та розміри часток учасників в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" ОСОБА_1 - 99 %, що в грошовому еквіваленті становить 99 грн та ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" - 1 %, що в грошовому еквіваленті становить 1 грн;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частку у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ "ІБК "Градобуд" на користь ОСОБА_1 - 99 % статутного капіталу, ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" -1 % статутного капіталу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" правомірно придбали частку ОСОБА_4 в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" за відплатними договором, оскільки моментом набуття права власності позивачів на частку статутного капіталу ТОВ "ІБК "Градобуд" в розмірі 99 %, яка в грошовому еквіваленті становить 99,00 грн та в розмірі 1 %, яка в грошовому еквіваленті становить 1 грн є момент укладення правочинів - договорів купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 10.05.2018 р. № 1 та № 2. Дані договори купівлі - продажу в судовому порядку не визнавалися недійсним, також вони не є нікчемними правочинами, оскільки їх недійсність не встановлена законом. На виконання договорів купівлі-продажу від 10.05.2018 р. № 1 та № 2 відбулися загальні збори учасників ТОВ "ІБК "Градобуд" від 14.06.2018 р. на яких ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" було включено до складу учасників ТОВ "ІБК "Градобуд", а оскільки ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" вважали себе законними власниками частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", а чинним законодавством не передбачено, що продавець частки в статутному капіталі товариства має право продати її стороннім особам лише за умови вчинення державним органом реєстраційної дії щодо внесення змін у відомості про таку особу, як учасника товариства ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" не допускала того, що відсутністю відомостей в ЄДР скористаються та повторно продадуть частку в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд".

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.12.2021 р. у справі № 918/764/21 в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, зазначив наступне:

- враховуючи те, що відомості про зміну складу учасників, внаслідок продажу частки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" згідно договорів купівлі-продажу від 10.05.2018 р. № 1 та № 2, не були внесені до Єдиного державного реєстру, згідно ч. 3 ст. ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", такі відомості не можуть бути використані у даному судовому спорі з ОСОБА_5 , який є третьою особою у зазначених правовідносинах, оскільки на той момент не був їх учасником, а тому об`єктивно не міг знати про такі відомості. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру, станом на 03.09.2018 р. учасником ТОВ "ІБК "Градобуд", з належною йому часткою у розмірі 100 % статутного капіталу, був ОСОБА_4 , а тому відповідно до ч. 1, ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" такі відомості вважаються достовірними;

- ОСОБА_5 набув частку у розмірі 100 % статутного капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", на підставі, що не заборонена законом, а саме договору купівлі - продажу від 03.09.2018 р., який не визнаний судом недійсним;

- оскільки не було проведено державної реєстрації зміни складу учасників ТОВ "ІБК "Градобуд", на які посилаються позивачі, такі зміни не набрали чинності;

- ОСОБА_5 в законний спосіб відчужив належну йому частку в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" на користь ОСОБА_2 - 99,997 % та ОСОБА_3 - 0, %, що виключає задоволення позовних вимог позивачів щодо витребування на їх користь часток в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд".

- щодо посилання позивачів щодо не застосування до правовідносин у даній справі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.06.2021 р. у справі № 906/1336/19, які вказані в пунктах 7.1.19 щодо визначення моменту набуття майнових та немайнових прав новим власником частки у статутному капіталі юридичної особи, то суд першої інстанції вказав, що дані висновки стосувалися тих правовідносин, які виникли після набрання законної сили Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а тому не підлягає до застосування у правовідносинах, які розглядаються у даному проваджені; вони є хибними, оскільки у справі № 906/1336/19 відчуження частки у статутному капіталі товариства також відбувалось до набрання чинності Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- на момент продажу ОСОБА_4 частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" для ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" ще не набрав чинності Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та застосовувалися норми Закону України "Про господарські товариства" (ст. 50 даного закону);

- за законодавством, яке діяло до набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", дії учасника та особи, якій передається частка у статутному капіталі товариства, полягали в доведенні ними до відома товариства їх волевиявлення про передання частки. Таке волевиявлення могло міститися, зокрема, в заяві учасника товариства та особи, якій передається частка (набувача), або могло бути доведено до відома товариства іншим чином;

- ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" уклали правочини на відчуження корпоративних прав ТОВ "ІБК "Градобуд" з власником цих корпоративних прав ОСОБА_4 , оплатили ОСОБА_4 вартість цих корпоративних прав та ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" дані корпоративні права за актом приймання-передачі;

- 14.06.2018 р. на загальних зборах учасників ТОВ "ІБК "Градобуд" було прийнято рішення затвердити зміну складу учасників товариства у зв`язку із придбанням ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" частини часток в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", визначено розмір часток учасників ТОВ "ІБК "Градобуд", затверджено нову редакцію статуту товариства, уповноважено директора подати державному реєстратору всі необхідні документи для державної реєстрації змін. Тобто, всі необхідні дії для набуття права власності на частку були здійсненні в передбачений законом спосіб, а саме відповідно до приписів Закону України "Про господарські товариства", який діяв в той момент;

- правовий висновок вказаний в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 р. у справі № 906/1336/19 не підлягає до застосування до даних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у справі № 906/1336/19 відступила від правових висновків сформульованих в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 р. у справі № 906/461/19. Водночас, не відступала від правових висновків сформульованих у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі № 909/1294/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 р. у справі № 916/667/18.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 р. відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2021 р. у справі № 918/764/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.03.2022 р. об 14:30 год. Встановлено сторонам строк для подання до суду відзивів на апеляційну скаргу та відповіді на відзиви.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не погоджуються із доводами скаржника та зазначають, що відомості про зміну складу учасників, внаслідок продажу частки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" згідно договорів купівлі-продажу від 10.05.2018 р., не були внесені до Єдиного державного реєстру, згідно ч. 3 ст. ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", такі відомості не можуть бути використані у даному судовому спорі з ОСОБА_5 , який є третьою особою у зазначених правовідносинах, оскільки на той момент не був їх учасником, а тому об`єктивно не міг знати про такі відомості.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру, станом на 03.09.2018 р. учасником ТОВ "ІБК "Градобуд", з належною йому часткою у розмірі 100 % статутного капіталу, був ОСОБА_4 , а тому відповідно до ч. 1, ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" такі відомості вважаються достовірними. Враховуючи зазначене, позивачі безпідставно стверджують, що ОСОБА_4 не являвся власником частки у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ "ІБК "Градобуд" та не мав права передавати частку для ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2018р.

ОСОБА_5 набув частку у розмірі 100 % статутного капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" на підставі, що не заборонена законом, а саме договору купівлі-продажу від 03.09.2018 р., який не визнаний судом недійсним.

Також оскільки не було проведено державної реєстрації зміни складу учасників ТОВ "ІБК "Градобуд", на які посилаються позивачі, такі зміни не набрали чинності. В подальшому ОСОБА_5 в законний спосіб відчужив належну йому частку в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" на користь ОСОБА_2 - 99,997 % та ОСОБА_3 - 0, %, що виключає задоволення позовних вимог позивачів щодо витребування на їх користь часток в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд".

Твердження позивачів щодо не застосування до правовідносин у даній господарській справі висновків постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 906/1336/19 від 08.06.2021 р. є хибними, оскільки у справі № 906/1336/19 відчуження частки у статутному капіталі товариства також відбувалось до набрання чинності Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Окрім того, зауважує, що ОСОБА_1 у поданій нею апеляційній скарзі безпідставно просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення в частині, яке стосується іншого позивача - ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", яке не оскаржило рішення суду, а відтак погодилося з доводами та мотивами вказаного рішення щодо безпідставності та необгрунтованості заявлених ним позовних вимог.

Вказують, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачі очікують понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції: правова допомога адвоката - 15 000 грн. Докази понесених витрат, у випадку відхилення апеляційної скарги позивача-1, буде подано відповідачами - 2, 3, 5 в порядку та строки визначені ГПК України.

Відповідачі, посилаючись на положення ст. ст. 116, 119 ГПК України, Указ Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1, вказує про поважність пропуску відповідачами встановленого судом в ухвалі від 15.02.2022р. про відкриття апеляційного провадження у цій справі строку на подання відзиву, а відтак наявності правових підстав для задоволення клопотання відповідачів в частині продовження строку для подання відзиву.

З огляду на викладене, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять суд продовжити їм строк на подання відзиву на апеляційну скаргу у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану до 23.03.2022 р., апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання, в якому представник ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить розглядати справу без їх (його) участі.

Щодо клопотання ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продовження їм строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, суд вказує наступне.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 р. про відкриття провадження у даній справі, судом постановлено відповідачам строк до 04.03.2022 р. для подання до суду відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх (доданих до них документів) надсилання іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 7 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день; строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно ч. 3 ст. 119 ГПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про поважність пропуску відповідачами встановленого судом в ухвалі від 15.02.2022 р. про відкриття апеляційного провадження у справі строку на подання відзиву, а відтак, наявності правових підстав до задоволення клопотання відповідачів в частині продовження строку для подання відзиву.

В судове засідання 23.03.2022 р. учасники справи не забезпечили явку повноважних представників, про день час та місце судового розгляду повідомлялися належними чином. Позивачі причин неявки до суду не повідомили.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ст. 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, явка в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а нез`явлення учасників справи в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору, беручи до уваги клопотання про розгляд справи без участі відповідачів, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 05.09.2016 р. зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" (відповідач 1, ТОВ "ІБК "Градобуд").

Відповідно до п. п. 1.5., 5.3. статуту ТОВ "ІБК "Градобуд" засновником (учасником) товариства є ОСОБА_4 , що має частку у розмірі 100 грн, що становить 100 % статутного капіталу товариства (т. 1 а.с. 12-28).

10.05.2018 р. між ОСОБА_4 (відповідач-4), від імені якого діяв представник Приймачук І.М. на підставі довіреності посвідченої нотаріально 05.05.2018 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1348 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) (позивач-1) було укладено договір купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" (договір купівлі-продажу від 10.05.2018 р. № 1) (т. 1, а. с. 29-30).

Відповідно до п. 1.1. даного договору, продавець продає та передає у власність покупцю належну йому на праві власності частину частки в статутному капіталі ТОВ "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд", що становить 99 % статутного капіталу товариства та дорівнює 99 грн (частку), а покупець купує та приймає частку у власність, і зобов`язується сплатити продавцю грошову суму та/або передати в її рахунок певне майно у розмірі та порядку визначеному цим договором.

Пунктом 2.1. договору визначено, що ціна частки, що складає 99 % статутного капіталу товариства, становить 9 900 грн.

Оплата вартості частки, вказаної у п. 2.1. цього договору, повинна бути здійснена покупцем для продавця до 31.12.2018 р. (п. 2.2. договору).

ОСОБА_1 здійснила 10.05.2018 р. для ОСОБА_4 оплату придбаної згідно договору купівлі-продажу від 10.05.2018 р. частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", що підтверджується розпискою від 10.05.2018 р. (т. 1, а.с. 35).

На виконання умов договору купівлі-продажу від 10.05.2018 р. № 1 між ОСОБА_4 , від імені якого діяла представник Приймачук І.М. на підставі довіреності посвідченої нотаріально 05.05.2018 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1348 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було складено акт приймання-передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 10.05.2018 р., за яким продавець передає, а покупець приймає частину частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", що становить 99 % статутного капіталу товариства та дорівнює 99 грн (т. 1, а. с. 37).

10.05.2018 р. між ОСОБА_4 , від імені якого діяв представник Приймачук І.М. на підставі довіреності посвідченої нотаріально 05.05.2018 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1348 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" (покупець) (позивач -1) було укладено договір купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" (договір купівлі-продажу від 10.05.2018 р. № 2) (т. 1, а. с. 31-32).

Відповідно до п. 1.1. даного договору, продавець продає та передає у власність покупцю належну йому на праві власності частину частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", що становить 1 % статутного капіталу товариства та дорівнює 1 грн (частка), а покупець купує та приймає частку у власність, і зобов`язується сплатити продавцю грошову суму та/або передати в її рахунок певне майно у розмірі та порядку визначеному цим договором.

Пунктом 2.1. договору визначено, що ціна частки, що складає 1 % статутного капіталу товариства, становить 1 грн.

Оплата вартості частки, вказаної у п. 2.1. цього договору, повинна бути здійснена покупцем для продавця до 31.12.2018 р. (п. 2.2. договору).

ТОВ "Рівненський МЖК" здійснило 10.05.2018 р. для ОСОБА_4 оплату придбаної згідно договору купівлі-продажу від 10.05.2018 р. частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", що підтверджується розпискою від 10.05.2018 р. (т. 1, а. с. 36).

На виконання умов договору купівлі-продажу від 10.05.2018 р. № 2 між ОСОБА_4 , від імені якого діяла представник Приймачук І.М. на підставі довіреності посвідченої нотаріально 05.05.2018 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1348 (продавець) та ТОВ "Рівненський МЖК" (покупець) було складено акт приймання - передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 10.05.2018 р., за яким продавець передає, а покупець приймає частину частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", що становить 1 % статутного капіталу товариства та дорівнює 1 грн (т. 1, а. с. 38).

Відповідно до п. п. 4.1. - 4.3. договорів купівлі-продажу від 10.05.2018 р. № 1 та № 2, всі права та обов`язки учасника (засновника) товариства відповідно до розміру проданої частини частки переходять до покупця з моменту укладення даного договору. Продавець втрачає всі права та обов`язки учасника (засновника) товариства відповідно до розміру проданої частини частки з моменту укладення даного договору. Покупець з моменту підписання даного договору набуває право власності на частку, зазначену у п. п. 1.1. даного договору.

У відповідності до п. п. 5.5.-5.7. статуту ТОВ "ІБК "Градобуд" (в редакції, станом на 10.05.2018 р.), учасник товариства має право продати або іншим чином відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього ж товариства або третім особам. Учасники користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно до розмірів їх часток у статутному капіталі (фонді) товариства або в іншому погодженому між ними розмірі. Частка учасника товариства може бути відчужена до її повної сплати лише у тій частині, в якій її сплачено. При передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав та обов`язків, що належали учаснику, який відступив її повністю або частково.

14.06.2018 р. було проведено загальні збори учасників ТОВ "ІБК "Градобуд", на яких прийнято рішення затвердити зміну складу учасників ТОВ "ІБК "Градобуд" у зв`язку із придбанням ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 10.05.2018 р. частини частки ОСОБА_4 в розмірі 99 %, що складає 99 грн в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" та ТОВ "Рівненський МЖК" відповідно до договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 10.05.2018 р. частини частки ОСОБА_4 в розмірі 1 %, що складає 1 грн в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд".

Визначено розмір часток учасників ТОВ "ІБК "Градобуд" наступним чином: ОСОБА_1 - частка в статутному капіталі 99 %, що становить 99 грн; ТОВ "Рівненський МЖК" - частка в статутному капіталі 1 %, що становить 1 грн (т. 1, а. с. 39-40).

03.09.2018 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (відповідач-5) було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" (договір купівлі-продажу від 03.09.2018 р.), за яким ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" у розмірі 100 %, яка в грошовому еквіваленті становить 100 грн.

На виконання договору купівлі-продажу від 03.09.2018 р. було складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 03.09.2018 р., за яким ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" у розмірі 100 %, яка в грошовому еквіваленті становить 100 грн (т. 1, а.с. 41-42).

03.09.2018 р. було прийнято рішення вищого органу управління ТОВ "ІБК "Градобуд", оформлене рішенням учасника № 2 ТОВ "ІБК "Градобуд", яким вирішено: 1) звільнити з посади директора ТОВ "ІБК "Градобуд" громадянина України ОСОБА_4 ; 2) призначити з 03.09.2018 р. на посаду директора ТОВ "ІБК "Градобуд" громадянина України ОСОБА_5 ; 3) надати повноваження директору ОСОБА_5 , подати необхідні зміни до відомостей про ТОВ "ІБК "Градобуд", які містяться у ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державному реєстратору (т. 1, а. с. 43-44).

04.09.2018 р. було прийнято рішення вищого органу управління ТОВ "ІБК "Градобуд", оформлене рішенням учасника № 3 ТОВ "ІБК "Градобуд", яким вирішено: 1) привести, розділи статуту ТОВ "ІБК "Градобуд" до норм чинного законодавства України, яке регулює діяльність товариств з обмеженою відповідальністю; 2) затвердити статут ТОВ "ІБК "Градобуд" в новій редакції; 3) надати повноваження директору ОСОБА_5 , подати необхідні зміни до відомостей про ТОВ "ІБК "Градобуд", які містяться в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, державному реєстратору, з правом передачі повноважень уповноваженому представнику, шляхом оформлення довіреності (т. 1, а. с. 45-46).

18.09.2018 р. було прийнято рішення вищого органу управління ТОВ "ІБК "Градобуд", оформлене рішенням учасника № 5 ТОВ "ІБК "Градобуд", яким вирішення: 1) збільшити статутний капітал ТОВ "ІБК "Градобуд" на 2 581 090 грн за рахунок наступного майна: модульна твердопаливна котельня у кількості 2 шт., потужністю 100-2000 кВт, (котельні відповідають умовам сертифікації, відповідного виду продукції, що підтверджено наступним документом: Сертифікат відповідності, виданий органом сертифікації - ОО "Харківський незалежний центр сертифікації", який зареєстрований в реєстрі за номером UА1.182.0013925-17. За рішенням учасника товариства вартість кожної котельні складає 1 290 545 грн; 2) встановити загальний розмір статутного капіталу у сумі 2 581 190 грн та визначити частку учасника наступним чином: ОСОБА_5 грошовий внесок 100 грн, майновий внесок 2 581 090,00 грн; 3) надати повноваження директору ОСОБА_5 подати необхідні зміни до відомостей про ТОВ "ІБК "Градобуд", які містяться у ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державному реєстратору (т. 1, а. с. 47-50).

02.11.2018 р. ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 (відповідач-3) на підставі договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", частину частки, яка в грошовому еквіваленті становить 100 грн, що у відсотковому співвідношенні складає 0, % до загального розміру статутного капітану ТОВ "ІБК "Градобуд".

На виконання договору купівлі-продажу від 02.11.2018 р. було складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 02.11.2018 р., за яким ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_3 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" у розмірі 0, %, яка в грошовому еквіваленті становить 100 грн (т. 1, а. с. 51-52).

10.07.2020 р. ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 (відповідач-2) на підставі договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд", частину частки, яка в грошовому еквіваленті становить 2 581 090 грн, що у відсотковому співвідношенні складає 99,997 % до загального розміру статутного капіталу ТОВ "ІБК "Градобуд".

На виконання договору купівлі-продажу від 10.07.2020 р. було складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 10.07.2020 р., за яким ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_2 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" у розмірі 99,997 %, яка в грошовому еквіваленті становить 2 581 090 грн (т. 1, а.с. 53-54).

На час розгляду даної справи учасниками ТОВ "ІБК "Градобуд" є ОСОБА_2 , що володіє часткою в розмірі 99,997 %, що в грошовому еквіваленті становить 2 581 090,00 грн та ОСОБА_3 , що володіє часткою у розмірі 0, %, що в грошовому еквіваленті становить 100 грн.

Предметом даного позову є вимоги позивачів до відповідачів про визначення розміру статутного капіталу ТОВ "ІБК "Градобуд" та витребування частки в статутному капіталі товариства на користь позивачів.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Під захистом цивільних прав (охоронюваний законом інтерес) розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права (охоронюваний законом інтерес) залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд з`ясовує характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права (охоронюваний законом інтерес) позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Особа, яка звертається до господарського суду з позовом самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

Загальні норми про способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі учасників корпоративних відносин, викладені в ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України. Спеціальні способи захисту корпоративних прав визначаються Законами України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства". Можливість застосування іншого, ніж встановлений законом, способу захисту, випливає із норми ч. 3 ст. 16 ЦК України.

Об`єктом захисту виступають корпоративні права учасника товариства. Загальними для учасника будь-якого господарського товариства відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" є права: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Згідно із ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на момент прийняття рішення загальних зборів учасників ТОВ "ІБК "Градобуд", оформлених протоколом від 14.06.2018 р.) передбачено, що установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок підписання установчих документів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Згідно ст. 7 ЗУ "Про господарські товариства" передбачено, що товариство зобов`язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

Пункт 14.3 статуту ТОВ "ІБК "Градобуд" також передбачає, що товариство зобов`язане у трьохденний строк повідомити орган, що провів реєстрацію, про зміни в статуті, для внесення цих змін до Єдиного державного реєстру.

Частиною 5 ст. 89 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частиною 2 ст. 9 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, зокрема як: перелік засновників (учасників) юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), серія та номер паспорта, якщо засновник - фізична особа; розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників).

Згідно ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", що визначає статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, передбачено наступне: якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що відомості про зміну складу учасників, внаслідок продажу частки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ТОВ "Рівненський МЖК" згідно договорів купівлі-продажу від 10.05.2018 р. № 1, 2, не були внесені до Єдиного державного реєстру, згідно ч. 3 ст. ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", такі відомості не можуть бути використані у даному судовому спорі з відповідачем - ОСОБА_5 , який є третьою особою у зазначених правовідносинах, оскільки на той момент не був їх учасником, а тому об`єктивно не міг знати про такі відомості.

Колегія суддів вказує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру, станом на 03.09.2018 р., учасником ТОВ "ІБК "Градобуд", з належною йому часткою у розмірі 100 % статутного капіталу був ОСОБА_4 , а тому відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" такі відомості вважається достовірними (т. 1, а. с. 155).

Таким чином, безпідставними є посилання позивачів, що ОСОБА_4 не являвся власником частки у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ "ІБК "Градобуд" та не мав права передавати частку для ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2018 р.

Суд апеляційної інстанції вказує, що згідно ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Водночас, згідно ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 набув частку у розмірі 100 % статутного капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" на підставі, що не заборонена законом, а саме договору купівлі - продажу від 03.09.2018 р., який не визнаний судом недійсним.

Також, як встановлено апеляційним судом, на виконання вимог ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про склад учасників ТОВ "ІБК "Градобуд" був складений та наданий державному реєстратору для вчинення цієї реєстраційної дії акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" від 03.09.2018 р., підписи на якому засвідчені нотаріально.

З огляду на викладене, ОСОБА_5 набув частку у розмірі 100 % статутного капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" у спосіб передбачений законом, а пред`явлені до нього позовні вимоги ґрунтуються на підставі відомостей та документів, що не були внесені до Єдиного державного реєстру, тому відповідно до ч. 3 ст. ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", не можуть бути використані у спорі із ним.

Окрім того, згідно ч. 5 ст. 89 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації.

Отже, враховуючи те, що не було проведено державної реєстрації зміни складу учасників ТОВ "ІБК "Градобуд", на які посилаються позивачі, такі зміни не набрали чинності.

Колегія суддів приймає до уваги, що в подальшому ОСОБА_5 в законний спосіб відчужив належну йому частку в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд" на користь ОСОБА_2 - 99,997 % та ОСОБА_3 - 0, %, що виключає задоволення позовних вимог позивачів щодо витребування на їх користь часток в статутному капіталі ТОВ "ІБК "Градобуд".

Щодо посилання скаржника на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі №906/1336/19 не відступала від правових висновків сформульованих у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі № 909/1294/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 р. у справі № 916/667/18, то суд вказує наступне.

Так, у постанові від 01.10.2019 р. у справі № 909/1294/15 (провадження N 12-33гс19, пункти 45, 54, 55) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків щодо застосування законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю": відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо; відступлення частки не є окремим різновидом договору. У разі відступлення частки особа набуває права на частку внаслідок укладення правочину з учасником товариства, а не внаслідок його прийняття до складу учасників товариства загальними зборами чи державної реєстрації відповідних змін; включення такого учасника до складу учасників товариства на підставі рішення загальних зборів учасників товариства та державна реєстрація відповідних змін до статуту є діями на виконання договору щодо відчуження частки учасником товариства. Заява учасника про його виведення зі складу учасників товариства не може слугувати самостійною правовою підставою для переходу права власності на частку, оскільки вона адресована товариству та містить інформацію про припинення в особи права на частку; заява є вторинним актом, наслідком первинних дій (правочину з відчуження частки). Учасник, що написав заяву, таким шляхом повідомляє товариство про відчуження ним частки.

Питання застосування законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", в аспекті набуття особою статусу учасника товариства розглядалося також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 р. у справі № 916/667/18 (провадження N 12-145гс19, пункти 7.63-7.66), де сформульовані такі висновки. Статут товариства з обмеженою відповідальністю мав містити, зокрема, відомості про розмір статутного капіталу з визначенням частки кожного учасника (статті 4, 51 Закону України "Про господарські товариства", абзац другий частини першої статті 143 ЦК України). У разі зміни складу учасників або розміру їх часток товариство в особі загальних зборів було зобов`язано прийняти рішення про внесення змін до статуту товариства на підставі волевиявлення учасника товариства та набувача частки про передання частки. Таке волевиявлення могло міститися, зокрема, в заяві учасника товариства та набувача частки, або могло бути доведено до відома товариства іншим чином. Рішення товариства про внесення змін до статуту товариства та його статут були, серед іншого, підставою для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДРЮОФОПГФ. З моменту внесення відповідних змін до зазначеного Реєстру рішення товариства про внесення змін до статуту товариства вичерпувало свою дію. У разі відчуження учасником товариства своєї частки у статутному капіталі товариства законом не було передбачено ані погодження товариством такого відчуження, ані прийняття набувача частки до складу учасників товариства. Отже, рішення загальних зборів учасників товариства про погодження рішення учасника відступити належну йому частку в статутному капіталі та про включення набувача частки до складу учасників не спричинило юридичних наслідків щодо зміни складу учасників товариства. Такі зміни у складі учасників відбулися не внаслідок прийняття рішення загальними зборами учасників товариства, а внаслідок звернення продавця та покупців частки до цих зборів, тобто внаслідок доведення їхнього волевиявлення до відома інших учасників, які з цього моменту мають вважати покупців учасниками товариства. У зв`язку із цим надалі були внесені зміни до статуту та здійснена реєстрація відповідних змін, які мають значення для третіх осіб.

Із зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду вбачається таке.

Відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування або іншого зобов`язального договору. Наслідком відчуження частки є набуття іншою стороною договору права на частку.

Учинення правочину з відчуження частки не має наслідком автоматичний перехід корпоративних прав від первісного власника до набувача. Договором може бути передбачено, що право власності на частку переходить до набувача з моменту підписання договору, однак для переходу володіння часткою є необхідним волевиявлення обох сторін щодо цього. Передання частки від учасника набувачу може бути, зокрема, кінцевим етапом виконання договору (наприклад, після сплати покупної ціни), що можливо значно пізніше від укладення зобов`язального договору. Відтак акт приймання-передачі частки є документом, що відображає волевиявлення сторін щодо передання володіння від учасника товариства до набувача частки. Для передання частки у статутному капіталі товариства положеннями Закону N 755-IV передбачено нотаріальне засвідчення справжності підписів сторін на акті приймання-передачі частки.

За загальним правилом частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті ЦК України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки; до передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Отже, як передання майна зазвичай розуміють надання набувачу можливості користування майном, здійснювати панування над ним, мати у своєму господарстві, володіти майном. Тому як передання частки у статутному капіталі товариства слід розуміти надання набувачу можливості здійснювати права учасника товариства.

За законодавством, яке діяло до набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", дії учасника та особи, якій передається частка у статутному капіталі товариства, полягали в доведенні ними до відома товариства їх волевиявлення про передання частки. Таке волевиявлення могло міститися, зокрема, в заяві учасника товариства та особи, якій передається частка (набувача), або могло бути доведено до відома товариства іншим чином.

Унаслідок доведення до відома товариства волевиявлення учасника товариства та набувача про передання частки відбувалася зміна у складі учасників. На підставі такого волевиявлення товариство в особі загальних зборів було зобов`язано прийняти рішення про внесення змін до статуту товариства та здійснити державну реєстрацію таких змін і зміни складу учасників. Загальні збори мали прийняти рішення про внесення змін до статуту за участі набувача частки, а не за участі колишнього учасника, який передав частку набувачу. При цьому загальні збори не повинні були приймати рішення про виключення учасника зі складу учасників, про вступ або надання згоди на вступ набувача до складу учасників, про прийняття набувача до складу учасників товариства тощо.

Подальша державна реєстрація зміни складу учасників товариства та відображення нового складу учасників в ЄДРЮОФОПГФ має значення для третіх осіб, оскільки статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" установлено спростовану презумпцію відомостей, внесених до ЄДРЮОФОПГФ. Такий висновок сформульований, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі N 813/6286/15 (провадження N 11-576апп18), від 06.02.2019 р. у справі N 462/2646/17 (провадження N 11-1272апп18), від 19.06.2019 р. у справі N826/5806/17 (провадження N 11-290апп19), від 17.06.2020 р. у справі N 826/10249/18 (провадження N 11-771апп19).

За законодавством, яке діє після набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", більше не вимагається вказувати у статуті товариства склад учасників та розмір належних їм часток. Відповідно зміна учасників не потребує ні внесення змін до статуту, ні проведення загальних зборів учасників для внесення таких змін. Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь усі учасники товариства (частина друга статті 21 Закону N 2275-VIII).

Натомість відповідно до частини п`ятої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи: заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; документ про сплату адміністративного збору; акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю. Справжність підписів на такому акті засвідчується нотаріально. У випадку, якщо відповідно до статуту товариства вимагається згода інших учасників на вихід з товариства, подається така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.

З моменту державної реєстрації частки у статутному капіталі товариства за набувачем до нього переходить володіння часткою, набувач набуває статусу учасника товариства, що надає йому можливість реалізовувати права з частки, оскільки відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Тобто відомості Єдиного державного реєстру виконують функцію оголошення прав на частку невизначеному колу третіх осіб (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі N 488/5027/14-ц (провадження N 14-256цс18, пункт 96), від 30.06.2020 р. у справі N 19/028-10/13 (провадження N 12-158гс19, пункт 10.29)). З цього ж моменту до набувача частки у статутному капіталі товариства переходить право власності на частку за договором, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак момент набуття права на частку у статутному капіталі (права власності) та момент набуття права з частки (права участі в господарському товаристві) різняться та можуть не збігатися у часі. Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину. Разом з тим моментом переходу корпоративних прав з частки у статутному капіталі, яка була передана іншій особі, є юридичний факт реєстрації в державному реєстрі зміни складу учасників за актом приймання-передачі, наданим однією із сторін.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 р. у справі № 906/1336/19. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такого висновку в межах цієї справи.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що при вирішенні спору у даній справі, що переглядається у апеляційному порядку, врахуванню підлягає правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 р. у справі № 906/1336/19.

При цьому щодо доводів позивачів про не застосування до правовідносин у даній справі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.06.2021 р. у справі № 906/1336/19, то суд вказує наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.06.2021 р. у справі № 906/1336/19 відступила від висновків, сформульованих в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 р. у справі № 906/461/19. Натомість у вказаній постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 р. у справі № 906/461/19, Верховний Суд послався на постанови Верховного Суду від 20.03.2019 р. у справі № 911/772/18, від 10.10.2019 р. у справі № 911/2218/18, на які у своєму позові звертають увагу позивачі, обгрунтовуючи власну правову позицію.

Зокрема в п. 7.1.19 - 7.1.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 р. справа № 906/1336/19, Верховний Суд вказав про наступне: "7.1.19. Відтак момент набуття права на частку у статутному капіталі (права власності) та момент набуття права з частки (права участі в господарському товаристві) різняться та можуть не збігатися у часі. Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину. Разом з тим моментом переходу корпоративних прав з частки у статутному капіталі, яка була передана іншій особі, є юридичний факт реєстрації в державному реєстрі зміни складу учасників за актом приймання-передачі, наданим однією із сторін.

7.1.20. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, сформульованих в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 р. у справі № 906/461/19.

7.1.21. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у разі, коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 01.04.2020 р. у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 30.06.2020 р. у справі №264/5957/17 (пункт 43)). Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати)".

Тобто, як вбачається із змісту постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 906/1336/19 від 08.06.2021 р., а саме п. п. 7.1.1 мотивувальної частини вказаної постанови: "у цій справі позивач продав свою частку покупцю 12.06.2018 р., тобто до набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Натомість частка покупцю передана за актом приймання-передачі частки в статутному капіталі, підписи сторін договору на якому були посвідчені нотаріально, а також здійснена реєстрація змін відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДРЮОФОПГФ, 13.12.2018 р., тобто після набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

З огляду на викладене, доводи позивачів щодо не застосування до правовідносин у даній справі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.06.2021 р. у справі № 906/1336/19 є хибними, оскільки у справі № 906/1336/19 відчуження частки у статутному капіталі товариства також відбувалось до набрання чинності Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Колегія суддів відхиляє доводи позивачів, оскільки вони є суперечливими, правового значення не мають і жодним чином не спростовують висновки суду у даній справі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2021 р. у справі № 918/764/21 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Судові витрати покладаються на скаржника згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.12.2021 р. у справі № 918/764/21 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складено 28 березня 2022

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.