ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" квітня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/575/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

дослідивши матеріали позовної заяви (вх. №597/22 від 30.03.2022)

за позовом: Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (вул. Садова, № 1-а, м. Одеса, 65023, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дів «Сан Ойл» (вул. Ромена Роллана, № 12, м. Харків, 61058, )

про стягнення 40 456,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2022 за вх.№597/22 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дів «Сан Ойл», в якій позивач просить стягнути з відповідача кошти, сплачені на виконання договорів про закупівлю № ТД-5148/36-21 від 24.05.2021 та № ТД-5383/72-21 від 28.09.2021 в загальному розмірі 39731,10 грн. та штрафні санкції в розмірі 724,95 грн.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Відповідно до ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» зареєстроване за адресою: вул. Ромена Роллана, № 12, м. Харків, 61058.

Відповідно до ч.5 ст.29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцем проживання відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.

Визначена ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України підсудність за місцем виконання договору не залежить від сторін договору і можливої зміни ними свого місця проживання, не надає жодній із сторін переваг порівняно з іншою.

Вказана стаття застосовується до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому слід враховувати, що правила цієї статті не застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці.

Разом з тим, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі і у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

При цьому, за загальним правилом місцем виконання зобов`язання вважається місце, в якому мають бути вчинені дії боржника, яких вправі вимагати від нього кредитор.

Разом з тим, правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено ст. 532 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5)за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Правила ст. 532 Цивільного кодексу України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, п. 4 ч. 1 ст. 532) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Предметом договорів про закупівлю № ТД-5148/36-21 від 24.05.2021 та № ТД-5383/72-21 від 28.09.2021 передбачено, що продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити наступні нафтопродукти бензин А-95 в талонах/скретчкартках на умовах, визначених цими договорами. При цьому, зазначеними договорами не визначено будь-якого місця виконання.

При встановленні підсудності позовної заяви, у даному випадку, визначальним є підстава позову стягнення коштів за договорами про закупівлю № ТД-5148/36-21 від 24.05.2021 та № ТД-5383/72-21 від 28.09.2021 у зв`язку із на вжиттям відповідачем заходів з повернення грошових коштів за невикористаними позивачем талонами та у невжитті заходів щодо заміни талонів на відповідні талони партнерів.

Отже, обов`язком відповідача є оплата коштів у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів про закупівлю № ТД-5148/36-21 від 24.05.2021 та № ТД-5383/72-21 від 28.09.2021, що завдало позивачу майнової шкоди, тоді як позовні вимоги заявлено не виконати обов`язок в натурі та здійснити поставку товару за обумовленим місцем поставки, отже спір не пов`язаний з місцем виконання договору, оскільки предметом спору є вимога про стягнення коштів, а не спір про фактичне виконання зобов`язань за договором. За таких умов, відсутні підстави стверджувати про те, що позов подано до зобов`язаної особи за місцем обумовленого сторонами виконання.

З врахуванням викладеного, так як позовні вимоги заявлено не про фактичне виконання зобов`язань за договорами про закупівлю № ТД-5148/36-21 від 24.05.2021 та № ТД-5383/72-21 від 28.09.2021, а про стягнення грошових коштів, суд не погоджується із позицією позивача щодо правомірності застосування у даному випадку положень ч.5 ст.29 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, за вказаних обставин, даний спір має розглядатися в суді за місцезнаходженням відповідача, згідно ч.1 ст.27 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, в силу положень ст.ст.27, 29 ГПК України, даний позов підсудний Господарському суду Харківської області та підлягає передачі за підсудністю до вказаного суду.

Відповідно до частини 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Як передбачає частина 9 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, якщо буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку про передачу позовної заяви Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (вх. № 597/22 від 30.03.2022) разом з доданими до неї документами за підсудністю до Господарського суду Харківської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись п 1 ч.1 ст.31, ст.ст. 27, 29, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (вх. № 597/22 від 30.03.2022) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дів «Сан Ойл» про стягнення 40 456,05 грн. разом з доданими до неї документами, передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Господарського суду Харківської області.

Ухвала набрала законної сили 04.04.2022 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.В. Цісельський