ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" квітня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3456/21

За позовом: Житлово-будівельного кооперативу «Центральний - 27» (65049, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд.41, оф.39, код ЄДРПОУ - 20997529, електронна пошта: )

До відповідача: Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (65029, м. Одеса, вул. Балківська, буд.1-Б, код ЄДРПОУ - 34674102, електронна пошта:

)

про розірвання договору

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Житлово-будівельний кооператив (далі - ЖБК) «Центральний - 27», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства (далі - КП) «Теплопостачання міста Одеси» про розірвання з 01.01.2022р. Договору №2099 на постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення житлового будинку №41 по вул. Фонтанська дорога у м. Одесі.

Ухвалою суду від 01.12.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.12.2021р.

Ухвалою суду від 21.12.2021р. відкладено підготовче засідання на 11.01.2022р. Протокольною ухвалою від 11.01.2022р. відкладено підготовче засідання на 25.01.2022р. Протокольною ухвалою від 25.01.2022р. закрито підготовче провадження у справі №916/3456/21 та призначено судовий розгляд справи по суті на 10.02.2022р. Протокольною ухвалою від 10.02.2022р. відкладено судове засідання щодо розгляду справи по суті на 24.02.2022р. Ухвалою суду від 22.03.2022р., враховуючи введення в Україні воєнного стану, вирішено розглянути справу №916/3456/21 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивач позов підтримує, просить суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а також у промові у судових дебатах, що надійшла до суду 02.03.2022р.

Відповідач - КП «Теплопостачання міста Одеси» проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 10.12.2021р.

Позивач у справі зазначає, що 01.11.2006р. між КП «Теплопостачання міста Одеси» та ЖБК «Центральний - 27» був укладений Договір №2099 на постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення житлового будинку №41 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі.

Правовідносини між сторонами за Договором регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р. та Договором.

Згідно п.10.1 Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007р.

Пунктом 10.4 Договору визначено, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Позивач зазначив, що ЖБК «Центральний - 27» 20.09.2021р. направив на адресу КП «Теплопостачання міста Одеси» письмове повідомлення про припинення Договору №2099 від 01.11.2006р. Згідно відповіді (лист від 12.10.2021р. за №02.01./21-699) КП вважає, що у Договорі наведений виключний перелік підстав його припинення (п.10.2), одностороннє припинення дії Договору ані Договором, ані законодавством України не передбачене. Крім того, повідомлено про наявність заборгованості у розмірі 441 168 грн 70 коп.

Відмовляючись від пролонгації Договору згідно п.10.4 Договору позивач вважає, що термін його дії припинився 31.12.2021р.

Також позивач зазначив, що відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р. користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів., форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Типовий договір з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії затверджено постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019р.

Позивач вважає, що Договір №2099 станом на даний час не відповідає типовому договору та положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, позивач зазначив, що у додатку №2 до Договору зазначено схему теплотраси, що перебуває на балансі Споживача (ЖБК «Центральний - 27»), на якій вказані трубопроводи гарячої води та опалення довжиною 5 м, що входять у будинок №41 з бойлерної та знаходяться на балансі ЖБК, але протягом більше двох років зазначені трубопроводи відрізані, бойлерна не працює, теплопостачання здійснюється з іншої магістралі. Тобто, як зазначає позивач, станом на даний час додаток №2 до Договору не відповідає дійсності. Ця обставина, на думку позивача, тягне за собою збільшення нарахування за отриману послугу від теплопостачальної організації.

Позивач зазначив, що відповідно до п.6.1 Договору розрахунки за теплову енергію проводяться у грошовій формі на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн за 1 Гкал, діючому на момент укладення Договору. Але, з 2007р. змінилися ринкові умови, законодавство держави, достатки громадян. Тариф, за яким ЖБК «Центральний - 27» пропонується сплачувати надані послуги станом на даний час становить 1813,94 грн за 1 Гкал, що у 10 разів відрізняється від тарифу, зазначеного у Договорі. При цьому, ніяких додаткових угод до Договору не укладалося. У Договорі №2099 не зазначено порядок формування тарифів на теплову енергію, не вказано вимоги до якості послуг та умови внесення змін до Договору, в тому числі щодо ціни на послуги.

ЖБК «Центральний - 27» також зазначило, що відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюється законом або домовленістю сторін. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Право на відмову від договору може бути встановлено також договором. Як правило, допустимість відмови однієї із сторін від договору є способом захисту її прав та інтересів.

У якості нормативного обґрунтування позивач послався на ст.651, ст.652 Цивільного кодексу України.

Також позивач зазначив, що відповідно до п.13 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Враховуючи те, що ЖБК «Центральний - 27» є колективним споживачем та має право на розірвання договору з постачання комунальної послуги, що надається відповідно до договору №2099 від 01.11.2006р., позивач вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що Договір №2099 на постачання теплової енергії від 01.11.2006р. повністю відповідає постанові Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р. «Про затвердження Правил користування тепловою енергією». Згідно п.2 зазначеної постанови Правила є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацією обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Позивач є саме організацією, що виконує експлуатацію обладнання для постачання та використання теплової енергії - внутрішньодомову систему опалення.

На думку відповідача, безпідставним є твердження позивача щодо того, що підставою припинення Договору може бути невідповідність схеми теплотраси у додатку №2 до Договору тій можливій обставині, що частина трубопроводу, на даний час відключена від будинку, а також щодо тарифів, які застосовуються за індивідуальними договорами, адже, порядок оплати наданих послуг встановлений умовами Договору.

Відповідач також зазначив, що відповідно до п.10.4 Договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку ого дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

З урахуванням пролонгацій, на думку відповідача, договір міг бути припинений 31.10.2021р. за умови, якщо за місяць, тобто до 30.09.2021р., позивач звернувся до КП «Теплопостачання міста Одеси» із відповідною письмовою заявою.

На думку відповідача, ЖБК «Центральний - 27» пропущено цей строк, адже, заява про припинення Договору поступила до КП «Теплопостачання міста Одеси» лише 07.10.2021р. (вх.№01.18/3392/1), у зв`язку із чим дія Договору була пролонгована та Кооператив отримує теплову енергію. Датування заяви 20.09.2021р., на думку відповідача, не свідчить про те, що заяву надано стороні у строк до 30.09.2021р.

Також відповідач зазначив, що відповідно до п.10.2 Договору він припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення господарським судом; ліквідації будь-якої із сторін.

Прим цьому, відповідно до п.10.5 Договору при припиненні дії Договору, пов`язаною з відмовою Споживача від послуг теплопостачання, Споживач зобов`язаний своїми силами провести відключення своїх теплових мереж від мереж теплопостачальної організації на межі балансової належності та викликати представника Теплопостачальної організації для складання відповідного акту.

Позивач, дій, передбачених п.10.5 Договору не вчинив.

Згідно Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та комунального господарства України №4 від 22.11.2005р. (із змінами), єдиною підставою для відключення є дозвіл, отриманий від органу, уповноваженого приймати таке рішення - Міжвідомчої комісії з питань відключення споживачів від мереж централізованого опалення, що діє при районній адміністрації. У даному випадку, це міжвідомча комісія Приморської районної адміністрації м.Одеси. Доказів отримання такого дозволу позивач до суду не надав.

КП «Теплопостачання міста Одеси» також зауважило, що згідно п.4 розділу УІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком можуть прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії і послуг з постачання та розподілу природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч. 1 ст. 14 цього Закону та укласти з виконавцями комунальних послуг письмові договори про надання відповідних комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

Як зазначає відповідач, відомостей щодо прийняття співвласниками багатоквартирного будинку №41 по вул. Фонтанська дорога у м. Одесі рішення про вибір тої чи іншої моделі договірних відносин з КП «Теплопостачання міста Одеси», до матеріалів справи не надано.

Крім того, відповідач зауважив, що ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.4 Правил користування тепловою енергією користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Таким чином, на думку відповідача, розірвання Договору без укладення індивідуальних договорів може привести до припинення постачання теплової енергії під час опалювального сезону з усіма негативними наслідками.

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що 01.11.2006р. між КП «Теплопостачання міста Одеси» та ЖБК «Центральний - 27» був укладений Договір №2099 на постачання теплової енергії, відповідно до якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію, а Споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.

Згідно п.2.1 Договору теплова енергія постачається Споживачу на житловий будинок по Фонтанській дорозі, 41, згідно витрат теплоносія G=8,56 т/годину та гаряче водопостачання згідно додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За приписами п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, між сторонами у справі було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з тексту позовної заяви, предметом розгляду у даній справі є розірвання Договору №2099 на постачання теплової енергії від 01.11.2006р. з 01.01.2022р.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до розділу 10 Договору «Термін дії договору» цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007р. (п.10.1). Договір припиняє свою дію у випадках: - закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; - прийняття рішення господарським судом; - ліквідації будь-якої із сторін (п.10.2). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.10.4).

Враховуючи зазначені положення Договору та відсутність письмових заяв сторін про припинення Договору, він продовжувався автоматично на 2008-2021 роки. Але, Споживач - ЖБК «Центральний - 27» листом від 20.09.2021р. за №01-07-25 повідомив про припинення Договору №2099 від 01.11.2006р.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч.ч.1,2,3 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співласника на розпорядження спільним майном. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України. У частинах третій та четвертій ст. 213 Цивільного кодексу України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 Цивільного кодексу України.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст. 651 Цивільного кодексу України).

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (ст.ст. 651 - 654 Цивільного кодексу України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах Цивільного кодексу України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у ст.ст. 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.08.2021 року по справі №456/2076/19 (провадження №61-6357св21) вказано, що «договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Тлумачення ст. 629 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 Цивільного кодексу України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до п.13 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Таким чином, у колективного споживача, яким у даному випадку є ЖБК «Центральний-27», дійсно є право на розірвання договору про надання комунальної послуги, у даному випадку - Договору №2099 на постачання теплової енергії від 01.11.2006р.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, за приписами ч.1 ст. 627 цього Кодексу відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п.10.2 Договору він припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення господарським судом; ліквідації будь-якої із сторін.

При цьому, відповідно до п.10.5 Договору при припиненні дії Договору, пов`язаною з відмовою Споживача від послуг теплопостачання, Споживач зобов`язаний своїми силами провести відключення своїх теплових мереж від мереж теплопостачальної організації на межі балансової належності та викликати представника Теплопостачальної організації для складання відповідного акту.

Позивач, дій, передбачених п.10.5 Договору не вчинив.

Згідно Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та комунального господарства України №4 від 22.11.2005р. (із змінами), єдиною підставою для відключення є дозвіл, отриманий від органу, уповноваженого приймати таке рішення - Міжвідомчої комісії з питань відключення споживачів від мереж централізованого опалення, що діє при районній адміністрації. У даному випадку, це міжвідомча комісія Приморської районної адміністрації м.Одеси.

Доказів отримання такого дозволу позивач до суду не надав.

Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Дотримання позивачем у справі положень Договору має істотне значення при вирішенні питання про розірвання договору на постачання теплової енергії, враховуючи те, що послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання надаються КП «Теплопостачання міста Одеси» на багатоквартирний житловий будинок по Фонтанській дорозі, 41 у м.Одеса, і припинення надання таких послуг призведе, зокрема, до неотримання індивідуальними споживачами теплопостачання та гарячої води, що призначена для задоволення санітарно-гігієнічних та господарсько-побутових потреб споживачів.

Слід також зауважити, що відповідно до п.4 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком можуть прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії і послуг з постачання та розподілу природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч. 1 ст. 14 цього Закону та укласти з виконавцями комунальних послуг письмові договори про надання відповідних комунальних послуг.

За приписами ч.1 ст.14 цього Закону за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

Позивачем у справі як до матеріалів справи, так і на адресу відповідача, відомостей щодо прийняття співвласниками багатоквартирного будинку №41 по вул. Фонтанська дорога у м. Одесі рішення про вибір тої чи іншої моделі договірних відносин з КП «Теплопостачання міста Одеси», до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, на думку суду, станом на даний час відсутні підстави для розірвання з 01.01.2022р. Договору №2099 на постачання теплової енергії від 01.11.2006р.

Посилання позивача у справі на невідповідність Договору Типовому договору з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019р. та положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», може бути підставою для визнання такого Договору недійсним, але жодним чином не є підставою для розірвання договору з підстав закінчення строку його дії.

Посилання позивача на те, що станом на даний час додаток №2 до Договору не відповідає дійсності, що на думку позивача, тягне за собою збільшення нарахування за отриману послугу від теплопостачальної організації, може мати наслідком приведення додатку у відповідність до існуючого на даний час стану, за умови наявності належних та допустимих доказів.

Згідно ч.3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Житлово-будівельного кооперативу «Центральний - 27» до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про розірвання з 01.01.2022р. Договору №2099 на постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення житлового будинку №41 по вул. Фонтанська дорога у м. Одесі - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Рішення складено у нарадчій кімнаті 04 квітня 2022 р.

Суддя Н.В. Рога