УХВАЛА

м. Київ

07.04.2022Справа № 910/3014/22

За заявою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" (Вінницька обл.)

про забезпечення позову

за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" (Вінницька обл.) до: 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (м. Київ)

2. Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" (м. Київ)

про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав,

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Нападівське" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції", 2. Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до позовної заяви позивач просить суд: визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 23.02.21., з реалізації лоту № GL18N019368 та протокол електронного аукціону № UA-EA-2021-02-02-000001-b від 23.02.21., за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 23.02.2021 з реалізації лоту № GL18N019368 та визнати недійсним з моменту укладення договір № GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав від 23.03.21., посвідчений Лапкевич Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 724.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем-1 вимог чинного законодавства України при включенні до лоту електронних торгів прав вимоги до позивача за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.12. та № 137-13 від 21.05.13., оскільки відповідні грошові зобов`язання позивача припинились їх належним виконанням.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про забезпечення позову, відповідно до прохальної частини якої заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на забезпечення по кредитним договорам № 241-12/12 від 26.07.12., № 137-13 від 21.05.13., саме: обладнання (сільськогосподарське обладнання 28 од.), транспортні засоби (13 одиниць), спецтехніка (комбайни 2 шт.), майнові права на нерухоме майно (буд. офісно-готельного комплексу та паркінг, загальна площа 10850,59 кв. м, вул. Фрунзе, 69-А).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

Обґрунтовуючи наявність підстав для забезпечення позову, позивач зазначає, що відповідач-2 має намір звернути стягнення на зазначене майно, яке передавалось позивачем у якості забезпечення по кредитними договорами № 241-12/12 від 26.07.12., № 137-13 від 21.05.13., укладеними з відповідачем-1, право вимоги за якими було продано банком у результаті проведення електронних торгів, які позивач вважає незаконними в цій частині.

За доводами позивача, звернення стягнення на вказане майно унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Вказане за доводами позивача є підставами для вжиття заявлених ним заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 ст. 136 та ст. 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У той же час заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтування того, яким чином невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, виходячи з предмету позовних вимог.

Посилання позивача на те, що відповідач-2 має намір звернути стягнення на предмет застави, не підтверджуються відповідними доказами та не приймаються судом до уваги.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наведених підстав заява Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, витрати заявника по сплаті судового збору за розгляд клопотання про забезпечення позову відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "Нападівське" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили 07.04.22. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко