ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2022 Справа № 917/2015/21

Суддя Мацко О.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест», 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 18/14, оф. 311,

до Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, 38754, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Мачухи, вул. Історична, 1,

про стягнення 20 668,10 грн.

Представники сторін: не викликалися

Ухвалою від 06.01.2022р. прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

24.01.2022р. до суду надійшов відзив на позов.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Викладені у позові вимоги позивач обгрунтовує тим, що між ним та Відділом освіти Кобеляцької райержадміністрації (назва згідно з дод.угодою №1 від 23.07.2020р. Сектор освіти Кобеляцької районної державної адміністрації), правонаступником якого став відповідач Полтавська районна державна адміністрація існували договірні відносини з договору №14 від 14.02.2020р. Внаслідок неналежного виконання Споживачем умов договору в частині оплати отриманого природного газу, за ним утворилася заборгованість за грудень 2020р. у сумі 16 738,09грн. Крім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача як правонаступника Споживача за договором пеню за період 27.01.2021р.- 23.12.2021р. у сумі 2304, 3 % річних за той же період в сумі 453,99 грн., штраф у сумі 1171,67 грн.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не дотримано досудовий порядок врегулювання спору; до відповідача як правонаступника перейшли тільки немайнові права та обов`язки Сектору освіти, в той час як вказана вимога є майновою; позивач мав вдосталь часу для проведення переговорів з правонаступником споживача, проте вирішив звернутися відразу до суду, що свідчить про його недобросовісну поведінку; акт №2844, копія якого подана до суду, підписаний тільки постачальником та скріплений його печаткою, мотивованої відмови Споживача від підписання акту не надано, так само як і будь-яких доказів його направлення для підписання споживачу. Враховуючи, що відповідач не був стороною правочину, з якого виникла заборгованість, у разі задоволення позову він просить суд зменшити штрафні санкції, заявлені до стягнення, а також звернути увагу на приписи ч.6 ст.232 ГК України. Також відповідач заперечує проти покладення на нього судових витрат, оскільки вважає, що даний спір можна було вирішити у досудовому порядку.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне:

14.02.2020р. між позивачем (постачальник) та відділом освіти Кобеляцької райдержадміністрації (споживач) було укладено договір постачання природного газу №14. В подальшому, додатковою угодою №1 від 23.07.2020р. до договору внесено зміни та відділ освіти перейменовано на Сектор освіти Кобеляцької районної державної адміністрації (а.с.15). За даним договором, постачальник зобов`язався поставити споживачу у лютому-грудні 2020р. товар: газове паливо природний газ в обсягах і порядку, передбачених даним договром,а споживач- прийняти газ та оплатити його вартість у розмірах, строки і порядку, передбачених даним договором. Планові обсяги встановлені п.1.2 договору. Обсяги постачання газу в кожному періоді (місяці) визначаються на підставі письмової заявки споживача постачальнику і можуть відрізнятися від обсягів, зазначених у п.1.2 договору, а у разі відсутності письмової заявки споживача постачання здійснюється відповідно до п.1.2 договору (п.1.2.1,1.5.1 договору). У випадку неподання споживачем заявки у встановлений строк та порядку, обсяг газу, що поставлений постачальником, підтверджується щомісячними актами приймання-передачі газу, оформленим згідно розд.4 договору, та підлягає оплаті споживачем в порядку, встановленому даним договором. Порядок та умови розрахунків встановлені розд.3 договору: розрахунки поводяться споживачем без попередньої оплати за фактично поставлений газ згідно Акту приймання-передачі протягом 7 робочих днів. Розд.4 договору передбачено, що приймання-передача газу поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі , які є невід`ємними частинами даного договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (.4.4). Пунктами 4.4.1-4.4.2 передбачено, що для складання цих актів споживач до 3 числа наступного за поставкою місяця, зобов`язаний надати постачальнику копію акту про фактичний обсяг розподіленого газу споживачу, складеного між споживачем та оператором ГРМ або оператором ГТС. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГТС постачальник протягом 3 робочих днів з дня їх отримання складає, підписує і скріплює печаткою Акти приймання-передачі природного газу та направляє їх Споживачу. Споживач протягом 2 днів з дня їх одержання зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання. У разі невиконання обов`язку, передбаченого п.4.4 договору, газ вважається поставленим і прийнятим Споживачем від постачальника на підставі даних постачальника та/або документів та/або інформації, які складаються та/або надаються Оператором ГТС та /або Оператором ГРМ до врегулювання розбіжностей згідно договору або в судовому порядку (п.4.6 договору).

Відповідальність сторін встановлена розд.7 договору, яким, зокрема, передбачено, що у разі порушення споживачем порядку та строків оплати поставленого постачальником газу споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Договір набирає чинності з моменту його підписання, разом з тим сторони домовилися, що його умови застосовуються до відносин між сторонами до його укладення, тобто, з 14 лютого 2020 року і діє до 31 грудня 2020 р., а в частині невиконаних зобов`язань до його повного виконання.

Додатком №1 до договору встановлено місце поставки товару, додатковою угодою №1 від 23.07.2020р. змінено назву споживача, додатковою угодою №11 від 15.12.2020р. змінена ціна за одиницю товару.

В подальшому, було здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи споживача, а Розпорядженням №2 від 05.01.2021р. Кобеляцької районної державної адміністрації визначено, що Полтавська районна державна адміністрація є правонастуником майна, прав та обов`язків Сектору освіти Кобеляцької райдержадміністрації.

Позивач зазначає, що ним належним чином виконувалися умови договору, зокрема, у грудні 2020р. було поставлено споживачу 132,90756 тис.куб.м. газу, що підтверджується Актом №2844 за грудень 2020р. та Інформацією з ІР платформи SAP щодо остаточної алокації відборів споживача. Позивачем 15.01.2021р. було направлено споживачу (на адресу, наявну у договорі та додатковій угоді №11) Акт приймання-передачі за грудень 2020р., рахунки на оплату №2817 та №102 від 11.01.2021р. Відповідачем вказані документи отримані 17.01.2021р., що підтверджується відомостями про доставку відправлення №0475 компанії «Нова Пошта» (експрес накладна а.с.24, відомості про доставку а.с.25).

Вказаний акт за грудень 2020р. підтверджує передачу-прийняття природного газу на суму 901 910,71 грн., з яких споживачем оплачено було 30.12.2020р. 885 172,62 грн., відтак, несплаченою залишилася заборгованість у сумі 16 738,09 грн.

Як вказує позивач, він звертався до відповідача як правонаступника споживача з вимогою про погашення заборгованості, яка залишена без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім основного боргу, позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції та 3% річних за періоди і в сумах, які зазначені вище.

Суд при вирішенні даного спору виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Як передбачено в ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України - покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України)

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1-2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правонаступництво як інститут процесуального права нерозривно пов`язане з правонастуництвом як інститутом цивільного права, що має універсальний характер.

Серед підстав заміни кредитора у зобов`язанні ст.512ЦК України визначає правонаступництво. Таке універсальне правонаступництво передбачено, зокрема, ст.104 ЦК, згідно з якою юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації; у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до реєстру запису про її припинення. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передання не окремого майна, прав та обов`язків, а всієї їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню. Доводи відповідача стосовно того, що позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Так, дійсно, вимога позивача до відповідача про сплату заборгованості була скерована останньому фактично одночасно з направленням позову до суду, тож відповідач не мав змоги належним чином її розглянути та у разі згоди з нею задовольнити. Проте, недотримання досудового порядку врегулювання спору не є перешкодою для звернення до суду, та у разі встановлення судом обґрунтованості позовних вимог для їх задоволення. Що стосується доводів відповідача стосовно того, що така поведінка позивача призвела до необхідності покладення на відповідача ще і судового збору (адже у разі належної поведінки позивача відповідач мав би змогу розглянути претензію та сплатити заборгованість у позасудовому порядку, та не нести судові витрати), суд зазначає, що згідно приписів ГПК України та Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову та сплати заборгованості відповідачем передбачено правові механізми повернення позивачу судового збору з бюджету, що у свою чергу, не призвело б до понесення додаткових витрат по сплаті судового збору відповідачем. Однак, як вбачається з відзиву на позов, відповідач заборгованість не визнає, доказів її сплати повністю чи частково станом на час прийняття даного рішення суду не подано.

Доводи відповідача стосовно того, що йому як правонаступнику перейшли тільки немайнові права та обов`язки Сектор освіти, в той час як заявлена вимога є майновою, суд також оцінює критично. Згідно Розпорядження Кобеляцької районної державної адміністрації №2 від 05.01.2021р., реорганізовано, зокрема, сектор освіти Кобеляцької РДА з визначенням правонаступника майна, прав та обов`язків Сектору Полтавську районну державну адміністрацію. Також було доручено керівникам структурних підрозділів утворити та затвердити склади відповідних комісій з реорганізації, якій забезпечити передачу активів та зобов`язань структурних підрозділів Кобеляцької РДА, що припиняються, їх правонаступникам відповідно до затверджених передавальних актів. Також комісії було доручено вжити здійснення заходів, пов`язаних із виявленням кредиторів та задоволенням відповідно до законодавства їх вимог, повним відображенням у передавальному акті майна, прав та обов`язків структурних підрозділів, що припиняються, які переходять до правонаступників (а.с.17-20).

Згідно Розпорядження Полтавської райдержадміністрації Полтавської області від 25.03.2021р. «Про затвердження передавальних актів» №111, затверджено Передавальний акт майна, прав та обов`язків Сектору освіти Кобеляцької районної державної адміністрації до правонаступника- Полтавської районної державної адміністрації, за яким передано всі немайнові права та обов`язки юридичної особи сектору освіти Кобеляцької райдержадміністрації перейшли до правонаступника. Проте, з урахуванням змісту Розпорядження №2 від 05.01.2021р. та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутні підстави вважати, що майнові права та обов`язки не перейшли до відповідача, або перейшли до будь-якої іншої особи (відомостей про це не надано відповідачем та не містить Реєстр).

Стосовно штрафних санкцій:

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. (ст. 611 ЦК України)

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

На підставі п.7.2 договору позивач нарахував та просить стягнути пеню в розмірі 2304,35 грн. за період з 27.01.2021р. по 23.12.2021р. Однак суд вважає правомірними заперечення відповідача стосовно того, що позивачем неправильно визначено період, за який може бути нарахована пеня. Так, суд звертає увагу на приписи ч.6 ст.232 ГК України, яка регламентує порядок обчислення та нарахування штрафних санкцій. Так, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Наведеною нормою встановлено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Як вбачається з умов договору, ним не встановлено іншого періоду нарахування пені, ніж той, що передбачено даним приписом; спеціальний законодавчий акт з цього питання також відсутній. Суд також звертає увагу, що умова договору про сплату пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Отже, враховуючи викладене, у даному випадку строк нарахування пені - з 27.01.2021р. по 27.07.2021р., її сума становить 1164,79 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Що стосується нарахування штрафу, передбаченого тим же пунктом договору, суд визнає дане нарахування правомірним та арифметично вірним.

Ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На виконання приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував 3% річних в сумі 453,99 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, викладеного у відзиві на позовну заяву, суд враховує таке:

Ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З аналізу наведених норм законодавства випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. При цьому господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає їх зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача.

Дослідивши та оцінивши усі обставини справи у сукупності, надавши оцінку усім доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов та клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає за доцільне частково задовольнити клопотання позивача та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50 %. При цьому судом враховано, що стороною правочину та порушником зобов`язання був Сектор освіти, а не відповідач, який не в повній мірі виконав свої зобов`язання та не повідомив при реорганізації правонаступника про наявність боргових зобов`язань; відповідач не мав змоги вчасно відреагувати на претензію позивача з викладених вище причин; позивачем не подано заперечень проти клопотання про зменшення штрафних санкцій та не доведено, що ним понесені збитки внаслідок порушення зобов`язання контрагентом і ін.

Судовий збір за правилами ст.129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без урахування зменшення судом штрафних санкцій).

Керуючись ст.ст.129,232-233,238-240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавської районної державної адміністрації (38754, Полтавська обл., Полтавський район, с.Мачухи, вул.Історична, буд.1, адреса для листування: 36011, вул.Шевченка, 5, м.Полтава, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» (юр.адреса: 04080, м.Київ, вул.Вікентія Хвойки, буд.18/14, офіс 311, адреса листування: 01040, м.Київ, вл.Антоновича, 26/26, ) 16 738,09 грн. основного боргу, 453,99 грн. річних, 585,84 грн. штрафу, 582,40 грн. пені, 2 144,84 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено 21.03.22р.

Суддя Мацко О.С.