ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року Справа № 906/22/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Олексюк Г.Є.

суддя Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського суду Житомирської області від 21.12.2021 року у справі № 906/22/21

за позовом заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до фізичної особи-підприємця Ліхтанського Юрія Йосиповича

за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор"

за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик"

про стягнення 22603,43грн

за участю представників:

прокуратури - Немкович І.І.;

позивача - не з`явились;

відповідача - не з`явились;

третіх осіб - не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 21.12.2021 року у справі №906/22/21 в задоволенні позову заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті - відмовлено.

В обґрунтування рішення судом першої інстанції зазначено, зокрема, що прокурор та позивач в межах розгляду даних спірних правовідносин не довели, що саме відповідач був перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки було встановлено, що відповідальність за рух без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового транспорту покладається на перевізника, яким у даній справі є ТОВ "Оріон-Логістик" (згідно товарно-транспортної накладної), а не ФОП Ліхтанський Ю.Й., як водій, який фактично здійснював перевезення на замовлення ТОВ "Оріон-Логістик".

Господарський суд дійшов висновку, що ФОП Ліхтанський Ю.Й. не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, згідно з положеннями cт.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням заступник керівника Житомирської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Житомирської області від 21.12.2021 року у справі №906/22/21, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, які вказують на те, що у спірних правовідносинах саме відповідач був перевізником, транспортний засіб якого завдав шкоди автомобільним дорогам внаслідок перевищення вагових параметрів, а тому саме він повинен сплатити визначену суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортним засобом.

Також скаржник стверджує, що факт існування договірних відносин між ТОВ "Оріон- Логістик" та ФОП Ліхтанським В.Й. щодо перевезення вантажу, а також надання відповідачем послуг з перевезення вантажу від замовника ТОВ "Катеринопільський елеватор" до вантажоодержувача підтверджено товарно-транспортною накладною від 11.04.2019, яка містить підписи відповідача про отримання вантажу для перевезення та передачу вантажу вантажоодержувачу, та матеріалами проведених заходів габаритно- вагового контролю.

Разом з тим вважає, що судом першої інстанції не надано належну оцінку положенням договору транспортного експедирування та перевезення вантажів автотранспортом № КЕ-ОР-2525 від 25.05.2018, укладеного між ТОВ "Оріон-Логістик" та ТОВ "Катеринопільський елеватор", відповідно до якого ТОВ "Оріон - Логістик" міг залучати до перевезення вантажів ТОВ "Катеринопільський елеватор" третіх осіб. А тому відсутність належним чином укладеного договору між ТОВ "Оріон - Логістик" та ФОП Ліхтанським Ю.Й. не спростовують самого факту надання послуг з перевезення вантажу, адже останній, як суб`єкт господарювання здійснював зазначену господарську діяльність із метою отримання прибутку.

В судове засідання, що відбулося 15.03.2022 року, з`явився прокурор, інші учасника справи не забезпечили явку своїх повноважних представників в судове засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.05.2018 року між ТОВ "Катеринопільський елеватор" та ТОВ "Оріон-Логістик" укладено договір транспортного експедирування та перевезення вантажів автотранспортом № КЕ-ОР-2505.

Згідно п. 1.1. договору, ТОВ "Оріон-Логістик" зобов`язується перевозити належним йому транспортом вантажі ТОВ "Катеринопільський елеватор" (МХП) та/або надавати МХП від власного імені, за плату, в інтересах та за рахунок ТОВ "Оріон-Логістик" послуги виконання або організації виконання перевезення вантажів ТОВ "Оріон-Логістик" транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні, а МХП зобов`язується сплачувати виконані перевезення та/або відповідно надані послуги в порядку та на умовах цього договору. (п. 1.1. договору)

Згідно п. 1.2.2 договору, договір є змішаним і правовідносини за ним регулюються: в разі залучення до перевезення вантажів належного третім особам транспорту та/або надання пов`язаних з перевезенням додаткових послуг з виконання та організації виконання перевезення вантажів - положеннями про договір перевезення транспортного експедирування (комісії, послуг).

29.03.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" (замовник) та фізичною особою-підприємцем Ліхтанським Юрієм Йосиповичем (перевізник) укладено договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2.

Предметом договору є надання перевізником замовнику послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України в порядку і на умовах, визначених договором. Найменування і кількість перевезеного вантажу, пункти відправлення та доставки, загальна вартість вантажу, а також інша інформація щодо кожної конкретної партії вантажу зазначається в Заявках (додаток №1 до договору) і товарно-транспортних накладних з додатком. Факт надання послуг перевізником замовнику в повному обсязі підтверджується підписанням сторонами акту виконаних робіт та оригіналами ТТН.

Згідно п.2.1.3 перевізник зобов`язаний доставити ввірений замовником вантаж до пункту призначення, зазначеному у ТТН, і видати його уповноваженій замовником на одержання вантажу особі або погодженому з замовником вантажоодержувачу з обов`язковим заповненням ТТН про вивантаження вантажу.

Пунктом 2.1.13 договору передбачено обов`язок перевізника при прийомі і передачі вантажу перевіряти фактичну відповідність завантаженого вантажу супровідним документам; приймати вантаж до перевезення і перевіряти цілісність упаковки вантажу; контролювати розміщення і кріплення вантажу по осях транспортного засобу з метою запобігання перевантаження та забезпечення безпеки руху та збереження вантажу від час перевезення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 під час перевезення вантажу 11.04.2019 не виконував умови укладеного договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2 від 29.03.2019, так як згідно висновків експертизи, проведеної експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/106-21/5292-ПЧ від 15.07.2021 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у графі "ПЕРЕВІЗНИК" договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/02 від 29.03.2019 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (т.1 а.с.163-168).

Оцінюючи дані висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 05.06.2018 року у справі №338/180/10 зазначила, що з огляду на приписи ст. ст. 638, 640, 642 ЦК України, 181 ГК України не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП Ліхтанський Ю.Й. на виконання умов договору перевезення одержав для перевезення вантаж, про що зазначено у товарно-транспортній накладній, та забезпечував його перевезення на підставі належним чином оформлених документів, а тому наведене свідчить про фактичне виконання відповідачем договору перевезення вантажу.

Таким чином, враховуючи встановлений факт прийняття відповідачем вантажу та його перевезення, що підтверджується товарно-транспортною накладною (т.1 а.с.32), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний договір не можна вважати неукладеним після його повного чи часткового виконання сторонами.

Разом з тим, під час здійснення перевезення вантажу по маршруту с.Андріяшівка, Романівський район, Сумська область - м.Ладижин, Вінницька область 11.04.2019 року Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) марки "Iveko" моделі "Stralis" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , причепом (напівпричепом) самоскидом-Е, марки "Janmil" моделі "NW-1S" з реєстраційним номером НОМЕР_2 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 .

За результатами вказаного контролю 11.04.2019 року складено акт №0015247 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким зафіксовано перевезення вантажу із перевищенням загальної маси та осьових навантажень, де фактична повна маса транспортного засобу становить 41,52т при допустимій - 40т; нормативно допустиме осьове навантаження становить 11; 11; 22 т, а фактичне - 6,46; 12,18; 7,24; 7,72;7,92 т (а.с.25).

На підставі складених у ході здійснення габаритно-вагового контролю матеріалів посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Полтавській області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0015247 від 11.04.2019 і нараховано плату за проїзд у розмірі 748,71 євро, що за перерахунком згідно офіційного курсу валют євро до гривні Національного банку України станом на 11.04.2019 еквівалентно 22602,43грн.

Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункту 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (т.1 а.с.24).

Листом від 20.05.2019 за №12187/33/24-19 Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області було повідомлено ОСОБА_1 про необхідність внесення плати за проїзд у розмірі 748,71 євро, проте даний лист залишено відповідачем без відповіді, нарахована сума коштів залишилась не сплаченою. (т.1 а.с.23).

Щодо висновку місцевого господарського суду про недоведеність позивачем, в межах розгляду даних спірних правовідносин, того, що відповідач був перевізником та має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, згідно з положеннями cт.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", колегія суддів зазначає наступне.

Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України №363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції України за №128/2568 від 20.02.1998 (далі - Правила №363), визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Згідно зі статтею 1 цього Закону автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2 від 29.03.2019 р між сторонами 11.04.2019 р. складено товарно-транспортну накладну №АЭ 200005664, у якій вказано: перевізник - ТОВ "Оріон-Логістик", замовник - ТОВ "Катеринопільський елеватор", вантажовідправник - філія "Андріяшівський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай країни", вантажоодержувач - філія "Внутрішньогосподарський комплекс по виробництву кормів" товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька птахофабрика", водій - ОСОБА_1 (т. 1 а.с.32).

Оцінюючи товарно - транспортну накладну, в якій перевізником зазначено ТОВ "Оріон-Логістик", колегія суддів дійшла висновку, що такий доказ не є належним для підтвердження статусу перевізника у спірних правовідносинах саме у вказаної юридичної особи. Такий висновок суду ґрунтується на положеннях договору транспортного експедирування та перевезення вантажів автотранспортом № КЕ-ОР-2505 від 25.05.2018 року, за змістом якого ТОВ "Оріон-Логістик" виступає перевізником у правовідносинах з ТОВ "Катеринопільський елеватор". При цьому, п. 1.1. договору транспортного експедирування від 25.05.2018 року передбачав альтернативні зобов"язання ТОВ "Оріон-Логістик" як з безпосереднього перевезення товару, так і з організації виконання перевезення вантажів. Отже, саме внаслідок подальшого укладення ТОВ "Оріон-Логістик" договору перевезення з відповідачем, судом апеляційної інстнції беззаперечно встановлено виконання ТОВ "Оріон-Логістик" саме зобов"язання з організації виконання перевезення вантажів, що нівелює можливість набуття останнім статусу перевізника в спірних правовідносинах.

В цьому ж контексті суд приймає до уваги те, що безпосереднім перевізником вантажу за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №29/03/2 від 29.03.2019 року є фізична особа-підприємець Ліхтанський Юрій Йосипович, який одночасно є і власником транспортного засобу. І тому, саме на відповідача, згідно п. 2.1.13 вищезазначеного договору покладено обов`язок перевірки фактичної відповідності завантаженого вантажу супровідним документам, прийняття вантажу до перевезення і перевірка цілісності упаковки вантажу та контроль розміщення і кріплення вантажу по осях транспортного засобу з метою запобігання перевантаження та забезпечення безпеки руху та збереження вантажу від час перевезення.

Згідно п.23 Порядку №879, виключно власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Пунктом 28 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Покладення обов`язку із здійснення плати за перевезення вантажів саме на власника транспортного засобу також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 10.11.2021 у справі № 747/45/20 та від 03 липня 2019 року у справі № 819/1381/16.

Зазначені обставини помилково не були прийняті до уваги місцевим господарським судом, внаслідок чого висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженому рішенні не відповідають встановленим обставинам справи.

Також варто зазначити, що спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.12.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за №215/24992 (далі - Наказ №1007/1207), зокрема підпунктом 5 пункту 4, зазначено, що посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 0023194 від 28.11.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових/габаритних параметрів, виконаний відповідно до формули наведених положень та складає 748,71 євро, що за перерахунком згідно офіційного курсу валют євро до гривні Національного банку України станом на 11.04.2019 еквівалентно 22602,43грн.

Отже, вимога прокурора про стягнення плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами у сумі 22602,43грн. заявлена в межах здійсненого позивачем розрахунку.

Крім того, пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Проте в матеріалах справи відсутні жодні докази фізичної особи-підприємця Ліхтанського Ю.Й., які спростовували б факт перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить йому на праві власності чи доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків.

Тому, твердження апелянта про те, що відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити 22602,43 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, ґрунтуються на вимогах Закону № 2344-III та Порядку № 879, колегією суддів визнаються обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, підтверджуються встановленими обставинами справи, а позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області слід задоволити, а рішення господарського суду Житомирської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського суду Житомирської області від 21.12.2021 року у справі №906/22/21 - задоволити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 21.12.2021 р. у справі №906/22/21 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи - підприємця Ліхтанського Юрія Йосиповича про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 22 603,43 гривень - задоволити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Ліхтанського Юрія Йосиповича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, пр. Перемоги, 14, м. Київ, ) 22603,43 грн. (двадцять дві тисячі шістсот три гривні 43 коп).

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Ліхтанського Юрія Йосиповича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ) 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) судового збору за подачу позовної заяви та 3153,00 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00 копійок) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Господарському суду Житомирської області видати судовий наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "23" березня 2022 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.