номер провадження справи 9/192/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2022 Справа № 908/3776/21

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "НОВОТЕХ", (04114, м. Київ, вул. Пріорська, буд. 21)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18)

про стягнення суми 146923,39 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "НОВОТЕХ" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", про стягнення суми 141702,24 грн. основного боргу, суми 1433,69 грн. - 3% річних, суми 3787,46 грн. інфляційного збільшення за час прострочення, всього - загальної суми 146923,39 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3776/21 (номер провадження 9/192/21), постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

03.03.2022 справу розглянуто, прийнято рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані наступним. На виконання договору № 195 від 13.05.2021, укладеного між сторонами, позивач поставив відповідачу, зокрема, в травні та серпні місяцях 2021, товар на суму 138733,44 грн. та на суму 2968,80 грн. відповідно, всього - на суму 141702,24 грн. Проте відповідач оплату товару не здійснив, чим порушив умови договору. Заборгованість відповідача становить повну вартість поставленого позивачем у травні та серпні 2021 товару, а саме - 141702,24 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивачем нараховано до сплати відповідачу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму 1433,69 грн. 3% річних та суму 3787,46 грн. інфляційних витрат. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 610, 615, 625, 626, 629, 651, 655, 663, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 222, ч. 1 ст. 265 ГК України та умовами договору № 195 від 13.05.2021. В позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що складаюся з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач у відзиві на позов підтвердив факт поставки товару позивачем відповідачу, за його заявками, за договором № 195 від 13.05.2021 на загальну суму 141702,24 грн. з ПДВ. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що сума 15000,00 грн. при ціні позову 146923,39 грн. є неспівмірною, в т.ч., враховуючи складність справи, ціну позову та часом витраченим на виконання робіт. Сума 2000,00 грн. участі представника у судовому засіданні та сума 1000,00 грн. витрат пов`язаних з участю представника позивача у судових засіданнях в приміщенні суду першої інстанції, є необґрунтованими, у зв`язку з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Також відповідач зазначив, що позивачем не додано до позову підтвердження оплати авансового платежу у розмірі 15000,00 грн., передбаченого договором про надання правничої допомоги від 14.12.2021. Відповідач повністю заперечує проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

13.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (Покупець, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «НОВОТЕХ» (постачальник, позивач у справі) був укладений договір № 195 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві товар, який зазначений в Специфікаціях, а Покупець - прийняти та оплатити товар (п.1.1 договору).

Предметом поставки є підшипники (код ДКПП 44440000-6), загальна кількість, асортимент та номенклатура зазначені в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору його ціна становить 600 000 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 100 000,00 грн. Ціна договору визначається в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.

Так, відповідно до Специфікації № 1 від 13.05.2021 загальна сума товару, який підлягає поставці по цій Специфікації з ПДВ становить 138733,44 грн., у т.ч. ПДВ 23122,24 грн. Обсяги поставок - партіями згідно з заявками покупця. Умови поставки - DDP- склад покупця, відповідно до Інкотермс-2010.

В пункті 4.1 договору сторони визначили, що покупець здійснює оплату за поставлений товар впродовж 60 банківських днів від дати поставки товару.

Строк дії договору встановлений сторонами до 31.12.2022 (додаткова угода № 1 від 01.12.2021).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі вищезазначеного Договору, за заявками відповідача, здійснив поставку відповідачу товару, що підтверджується видатковими накладними № НТ3428 від 17.05.2021 на суму 16871,52 грн. з ПДВ, № НТ3429 від 17.05.2021 на суму 121772,64 грн. з ПДВ, № НТ3430 від 17.05.2021 на суму 89,28 з ПДВ, № НТ6343 від 09.08.2021 на суму 1420,80 грн. з ПДВ, № НТ6756 від 20.08.2021 на суму 1159,20 грн. з ПДВ, № НТ6789 від 20.08.2021 на суму 388,80 грн. з ПДВ (копії містяться в матеріалах справи).

Факт поставки позивачем відповідачу товару останнім не заперечується.

В матеріалах справи також містяться копії: замовлення відповідача на закупівлю підшипників на суму 138733,44 грн., рахунки-фактури № НТ3567 від 17.05.2021 на суму 16871,52 грн., № НТ3569 від 17.05.2021 на суму 121772,64 грн., № НТ3570 від 17.05.2021 на суму 89,28 грн., а також довіреність на отримання товару № ДВ-21-0568 від 17.05.2021; замовлення відповідача на закупівлю підшипників на суму 1548,00 грн., рахунки-фактури № НТ6357 від 09.08.2021 на суму 1420,80 грн., № НТ6610 від 16.08.2021 на суму 1548,00 грн.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частин 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем був отриманий від позивача товар за договором на загальну суму 141702,24 грн. в т.ч. ПДВ. Зазначене відповідачем у відзиві не заперечується.

Доказів виконання зобов`язання щодо оплати у встановлений договором строк вартості отриманого товару відповідачем суду не надано.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 141702,24 грн. заборгованості є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 1433,69 грн. - 3% річних за загальний період прострочення з 12.08.2021 по 14.12.2021 та суми 3787,46 грн. інфляційних втрат за загальний період з серпня 2021 по листопад 2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений факт порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат. Розрахунки здійснені позивачем правильно. Вимоги в цій частині законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Позивачем було заявлено до стягнення з відповідача всі судові витрати. В позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що складаюся з судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 000,00 грн.

20.01.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження здійснених судових витрат та покладення судових витрат на відповідача.

За змістом ст. 123 ГПК України до складу судових витрат, крім судового збору, входять витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

В частині 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом ч. 2 ст. 128 ГПК України розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою її до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, господарський суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

В постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріали справи № 908/3776/21 свідчать, що представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "НОВОТЕХ" здійснювало Адвокатське бюро «Антона Борисенко», а саме - адвокатом Борисенко А.О. (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2952), який діяв на підставі ордеру АЕ № 1111670, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 14.12.2021, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Антона Борисенко».

Також в матеріалах справи містяться копії: додатку № 1 до договору (Гонорар Адвокатського бюро), додатку № 2 до договору (Завдання Адвокатському бюро), Детального опису робіт (наданих послуг) № 1 виконаних Адвокатським бюро на суму 15 000,00 грн., копія платіжного доручення № 5333 від 15.12.2021 про сплату 15 000,00 грн. за адвокатські послуги.

Дослідивши представлені позивачем документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. є доведеним, підтвердженим належними доказами та є співмірним, враховуючи обсяг наданих послуг та ціну позову.

При цьому, суд зазначає, що відповідач не довів відповідно до положень ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату правничої допомоги.

Недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України судом не встановлено.

Клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України відповідач не заявляв (у відзиві просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі).

На підставі викладеного, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "НОВОТЕХ", (04114, м. Київ, вул. Пріорська, буд. 21) суму 141 702 грн. 24 коп. основного боргу, суму 1433 грн. 69 коп. 3 % річних, суму 3787 грн. 46 коп. інфляційних витрат, суму 2270 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 15 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 28.03.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва