ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2022 Справа № 914/3757/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Технології клімату та автоматизації систем, м. Львів

про стягнення заборгованості

Суддя Коссак С.М.

за участі секретаря Брошко І.Б.

Представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю Бетонікс, м. Львів до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Технології клімату та автоматизації систем, м. Львів про стягнення 74 156,00 грн. заборгованості, з якої: 63 635,00грн. основна сума боргу, 1562,00грн. 3% річних, 4619,68грн. пеня, 4339,32грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та розгляд справи по суті призначено на 13.01.22 о 10:20 год. Протокольною ухвалою суду від 13.01.2022 року відкладено судове засідання на 03.02.2022 року.

19.01.2022 року на поштову адресу суд від позивача надійшла заява за вх.№1459/22 від 19.01.2022 року, в якій позивач просить долучити до матеріалів справи корегований розрахунок пені, 3% та інфляційних втрат, яку суд розцінює, як уточнення позовних вимог, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача 1450,00 грн. 3% річних, 4756,37грн. пені та 4030,20грн. інфляційних втрат.

Рух справи відображено в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 07.02.2022 року розгляд справи по суті призначено на 24.02.2022 року.

Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року затверджено однойменний Указ Президента України. Відтак, у звязку з військовою агресією РФ, судове засідання 24.02.2022 року не відбулося (протокол зборів суддів №2 від 24.02.2022 року), відтак ухвалою суду від 01.03.2022 року розгляд справи призначено на 31.03.22 о 10:45 год.

В судове засідання 31.03.2022 року позивач явку уповноваженого представника не забезпечив.

В судове засідання 31.03.2022 року відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, суд належним чином та завчасно (03.03.2022 року) повідомив відповідача про день та час розгляду справи, про що свідчить список розсилки поштової кореспонденції. Одночасно слід зазначити, що відповідно до відстеження поштового повідомлення про відправлення відповідачу поштової кореспонденції (ухвала від 07.02.2022 року) за №888: вручено особисто, тобто відповідачу відомо про розгляд справи і мав достатньо часу для висловлення своєї позиції щодо вимог позовної заяви.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвали суду надіслані учасникам справи за адресами, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресами, яка вказана позивачем у позовній заяві.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дії щодо належного повідомлення відповідача про розглядуваний спір. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про судовий процес та відповідачу відомо про розгляд справи, судом неодноразово відкладався розгляд справи з метою надання можливості відповідачу подати відзив на позовну заяву чи заперечення, однак відповідач своїм правом на захист не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справи за наявними матеріалами.

Отже, в матеріалах справи достатньо доказів для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення.

З урахуванням того, що розгляд справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, в суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, які передбачені статтями 202, 216 ГПК України, суд дійшов висновку про прийняття рішення у справі.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем поставлено товар відповідачу на підставі укладеного договору поставки №26/05-1 від 26.05.2020 року, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних на загальну суму 256 750,00грн., у відповідності до п.1.1-1.3 предметом договору поставки продукції є бетон товарний, пісок, щебінь, цемент, та позивач зобов`язався постачати відповідачу продукцію, а відповідач зобов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату згідно умовами укладеного договору.

Відповідач у порушення умов ст. 692 ЦК України та договору поставки товару від №26/05-1 від 26.05.2020 року не здійснив своєчасно та повну оплату поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 63635,00грн. за поставлений товар по вищезазначених видаткових накладних та на виконання договору поставки товару №26/05-1 від 26.05.2020 року, з урахуванням двох проплат, що підтверджується банківськими виписками за 03.08.2021 року та 07.10.2021 року. Відтак позивач просить стягнути з відповідача 63635,00грн. основного боргу.

Також за прострочення виконання грошових зобов`язань та відповідно до умов договору та законодавства, по видаткових накладних №4/02-042 від 04.02.2021 року, №4/02-041 від 04 лютого 2021 року, №26/03-013 від 26 березня 2021 року, №26/03-017 від 26 березня 2021 року, позивач здійснив нарахування пені у сумі 4756,37грн., 3% річних у сумі 1450грн., інфляційних втрат в сумі 4030,20грн.

Попередній розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається з суми сплаченого судового збору у розмірі 2270,00грн.

Аргументи відповідача.

Вимог ухвали суду не виконав, проти позову в установленому порядку не заперечив. Тому суд розглянув справу без участі представника відповідача та його відзиву на позов, за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Бетонікс (надалі - Позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю Технології клімату та автоматизації систем (надалі - Відповідач) існують господарсько-виробничі відносини, що виникли між ними, як суб`єктами господарювання, а саме: Постачальник поставляє Покупцю продукцію, а Покупець оплачує Постачальнику вартість поставленої продукції на підставі відповідних накладних.

26 травня 2020 року між Позивачем і Відповідачем укладено Договір поставки № 26/05-1 (надалі - Договір), у відповідності до якого Позивач зобов`язався постачати Відповідачу продукцію, а відповідач збов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату згідно з умовами цього договору. Предметом постачання є продукція, визначена у замовленнях, які узгоджується сторонами, згідно асортименту, що пропонується постачальником. (пункти 1.1, 1,2 Договору).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що загальна вартість продукції, що поставляється за цим договору складає загальну вартість всієї поставленої продукції покупцю, що засвідчується підписаними уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на продукцію.

Найменування, кількість, ціна продукції вказуються у рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід`ємними частинами даного договору і передаються покупцеві при постачанні чергової партії. (п.2.2.)

Згідно п.2.3 договору, розрахунки за кожну поставлену партію продукції здійснюються в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 2.7 договору визначено, що кінцевий розрахунок з постачальником за партію продукції покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього договору партії товару.

Відповідно до п.3.2. договору, датою постачання є дата фактичної передачі продукції постачальником та прийняття покупцем згідно з накладними.

Пунктом 3.3. поставка продукції по цьому Договору здійснюється шляхом доставки продукції покупцеві автомобільним транспортом постачальника або власним транспортом покупця. Вартість доставки продукції автомобільним транспортом до місця передачі (приймання-здачі) входить в загальну вартість продукції, що поставляються згідно з цим Договором.

Відтак, позивачем поставлено товар відповідачу на підставі укладеного договору поставки №26/05-1 від 26.05.2020 року, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, які знаходяться в матеріалах справи на загальну суму 256 750,00грн.

Згідно поштової квитанції від 27.07.2021 року, позивачем направлено відповідачу претензію №26/07-2 від 26 липня 2021 року, в якій просить погасити заборгованість перед позивачем, проте така залишена відповідачем без відповіді.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем оплачено позивачу 190 195,00грн., що підтверджується банківськими виписками за 03.08.2021 року та 07.10.2021 року, які знаходяться в матеріалах справи.

Відтак, в порушення умов поставки та Договору про поставку товару, Відповідач за отриманий товар грошову суму у розмірі 63 635,00 грн. не сплатив, відтак основний борг Відповідача перед позивачем за отриманий Товар становить 63 635,00 гривень (згідно прохальної частини позовної заяви).

Норми права та висновки суду.

Предметом доказування є встановлення факту неналежного виконання умов договору, а відтак виконання обов`язку щодо оплати.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобов`язання.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до пункту 2.5 2.7 договору визначено, що покупець оплачує поставлену постачальником партію продукції за ціною, передбаченою рахунком, що виписується постачальником на підставі замовлення, зробленого покупцем. Кінцевий розрахунок з постачальником за партію продукції покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього договору партії товару. А відповідно до 2.1 Договору передбачено, що загальна вартість продукції, що поставляється за цим договору складає загальну вартість всієї поставленої продукції покупцю, що засвідчується підписаними уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на продукцію. Відповідно до матеріалів справи, які містять підписані уповноваженими сторонами видаткові накладні та товарно- транспортні накладні засвідчують факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 256 750,00грн. З урахуванням двох проплат, здійснених відповідачем позивачеві, Відповідач за отриманий товар грошову суму у розмірі 63 635,00 грн. позивачеві не здійснив.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №914/641/19.

Таким чином, позовні вимоги (згідно прохальної частини позовної заяви) про стягнення 63 635,00грн. основного боргу є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення та підтверджується матеріалами справи.

У зв`язку з неналежним та неповним виконанням в частині оплати за товар по видаткових накладних №4/02-042 від 04.02.2021 року, №4/02-041 від 04 лютого 2021 року, №26/03-013 від 26 березня 2021 року, №26/03-017 від 26 березня 2021 року, які є підставою позову, позивач також просить стягнути з відповідача пеню у сумі 4756,37грн., 3% річних у сумі 1450,00грн., інфляційних втрат в сумі 4030,20грн.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 2.7 договору визначено, що кінцевий розрахунок з постачальником за партію продукції покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього договору партії товару.

У відповідності до пункту 5.2 Договору, у випадку невиконання п.п. 2.6., 2.7. цього договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи, що Покупець прострочив оплату за отриманий Товар з оплати видаткових накладних №4/02-042 від 04.02.2021 року, №4/02-041 від 04 лютого 2021 року, №26/03-013 від 26 березня 2021 року, №26/03-017 від 26 березня 2021 року, Постачальник провів нарахування відповідачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених сум по кожній видатковій накладній окремо за кожний день прострочення платежу на залишок неоплаченого товару,.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 253 ЦК України)

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 907/65/18, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 22.08.2019 у справі №914/508/17.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що при нарахуванні пені в даному випадку підлягає застосуванню строк, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто нарахування пені за кожним фактом поставки не може перевищувати 6 місяців з моменту настання строку для оплати. Надавши оцінку договору, видатковим накладним та встановивши, що вони містить положення, які визначають нарахування пені з урахуванням умов та строків, зазначених у договорі, суд доходить висновку про те, що при нарахуванні пені позивачем в даному випадку правильно застосовано п. 2.7 Договору.

Відтак, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, перевіривши періоди нарахування по кожній видатковій накладній окремо, з врахуванням вимог ст. 232 ГК України, здійснивши перевірку нарахування пені, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, з врахуванням п. 2.7 Договору, та згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, прийшов до висновку така нарахована позивачем правильно та стягненню підлягає пеня в сумі 4 756,37грн.

Щодо стягнення 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, з врахуванням Розпорядження КМУ від 10.01.2019 №7-р «Про перенесення робочих днів у 2019» та ст.73 «Святкові і неробочі дні» - Кодексу законів про працю України, прийшов до висновку, що позивачем зазначалася правильні суми, згідно видаткових накладних від яких нараховувались 3% річних, починаючи з наступного дня після спливу десятиденного терміну на оплату, відтак суд здійснивши перерахунок 3% річних встановив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в сумі 1450,00грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дана правова позиція викладена постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення 4030,20грн. інфляційних нарахувань, прийшов до висновку, що позивачем зазначено правильно суму боргу від якої здійснювались нарахування інфляційних втрат, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягнення інфляційні втрати в сумі 4030,20грн.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів щодо існування простроченої заборгованості, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а стягненню підлягає: 63635,00грн. основного боргу, 4756,37грн. пені, 1450,00грн. 3% річних та 4030,20грн. інфляційних втрат.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2270,00грн.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 231, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Технології клімату та автоматизації систем (79035, м. Львів, вул. Зелена, будинок 149Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс (79045, м. Львів, вул. Коломийська, 5/29, ) 63635,00 боргу, 4756,37грн. пені, 1450грн. 3% річних, 4030,20грн. інфляційних втрат та 2270,00грн. судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 05.04.2022 року.

Суддя Коссак С.М.