ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2022 Справа № 917/50/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/50/22

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт", вул. 23-го серпня, б. 41-А, кв. 37, м. Харків, 61103

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки", вул. Старокотелевська, 2, м. Полтава, 36015

про стягнення 30 220,00 грн заборгованості,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 17.01.2022 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" про стягнення 30 220,00 грн заборгованості.

В обґрунтування позову позивач посилається на не здійснення відповідачем розрахунків за отриманий товар поставлений по видатковій накладній № 324 від 05.08.2021.

Ухвалою від 18.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1353/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

07.02.2022 до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач не надавав ніяких письмових гарантій щодо оплати рахунку № 2207/В2 від 22.07.2021 на суму 35820,00 грн. Натомість відповідач листом № 2021/812 від 03.08.2021 гарантував позивачу оплату за поставку товару згідно іншого рахунку № 2207/В2 від 22.08.2021 на суму 39 840,00 грн протягом 14 банківських днів. Відповідач вважає, що оскільки з рахунку № 2207/В2 від 22.07.2021 на вбачається строку оплати, такий рахунок підлягає оплаті у будь-який час. Вважаючи, що на момент подання позовної заяви інтереси позивача не були порушені, відповідач зазначає, що сума боргу не є простроченою, а тому не підлягає стягненню.

10.02.2022 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій позивач на погоджується з правовою позицією відповідача, оскільки вимога про оплату поставленого товару була направлена відповідачу 29.10.2021.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Позивач у позові зазначає, що у липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" з приводу поставки запчастин, а саме карданного валу ГК ТГМ40-550 та хрестовин валу ГК 150-550.

ТОВ «Стандарт» виставило ТОВ "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" рахунок на оплату № 2207/В2 від 22 липня 2021 року за карданний вал ГК ТГМ40-550 (1 шт.) за ціною 19800,00 грн та хрестовини валу ГК 150-550 (3 шт) за ціною 3350,00 грн за штуку. Всього рахунок було виставлено на суму 35 820,00 грн з урахуванням ПДВ (а.с. 9).

Відповідач у гарантійному листі № 2021/812 від 03.08.2021 гарантував позивачу оплату товару згідно рахунку № 2207/В2 від 22.08.2021 на суму 39 840,00 грн протягом 14 банківських днів після поставки товару (а.с. 10).

Позивач зазначає, що 05.08.2021 він поставив відповідачу за видатковою накладною № 324 від 05.08.2021 карданний вал ГК ТГМ40-550 (1 шт.) за ціною 19 800,00 грн та хрестовини валу ГК 150-550 (3 шт) за ціною 3350,00 грн за штуку. Всього поставлено товару на загальну суму 35 820,00 грн з урахуванням ПДВ 5970,00 грн.

При цьому, позивач пояснив, що при заповненні видаткової накладної № 324 від 05.08.2021 сторонами було допущено помилку та вказано, що поставлено хрестовини валу ГК 150-550 в кількості 4 шт (а.с. 11).

Позивач стверджує, що насправді ТОВ "Стандарт" поставляло відповідачу хрестовини валу ГК 150-550 у кількості 3 штуки. Про це свідчить податкова накладна № 5 від 05.08.2021 року на суму 35 820,00 грн з урахуванням ПДВ 5970,00 грн (а.с. 13).

Позивач наголошує на тому, що між ним та відповідачем було укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідач своїх зобов`язання з оплати товару не виконав належним чином. 30.09.2021 відповідач оплатив отриманий товар частково, на суму 5600,00 грн, про що свідчить платіжне доручення № 837 від 30.09.2021 (а.с. 14).

На даний час заборгованість відповідача за поставлений товар становить 30 220,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 30 220,00 грн заборгованості за поставлений товар.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «Стандарт» станом на 10.01.2022; копію рахунку на оплату № 2207/В2 від 22.07.2021; копію гарантійного листа № 2021/812 від 03.08.2021; копію видаткової накладної № 324 від 05.08.2021; копію податкової накладної № 5 від 05.08.2021; копію квитанції про реєстрацію податкової накладної № 5 від 05.08.2021; копію платіжного доручення № 837 від 30.09.2021.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18, від 06.11.2018 у справі № 926/3397/17, від 09.04.2019 у справі № 910/3359/18, від 29.10.2019 у справі № 904/3713/18, від 19.02.2020 у справі № 915/411/19).

Сторонами по справі було підписано без зауважень та скріплено печаткою видаткову накладну № 324 від 05.08.2021 на суму 39 840,00 грн. Проте, позивач зазначає та відповідач не заперечує те, що за вказаною накладною було поставлено товар на суму 35 820,00 грн.

Позивачем було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 05.08.2021 № 5 на загальну суму 35 820,00 грн, постачальником згідно даної накладної є ТОВ "Стандарт", а одержувачем ТОВ "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки", номенклатура товару - карданний вал ГК ТГМ40-550 - 1 шт. та хрестовина вала ГК 150-550 - 3 шт.

Реєстрація вказаної податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується копією квитанції про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних № від 18.08.2021.

Отже дана господарська операція відображена у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних позивача.

При цьому суд зазначає, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Подібні висновки викладені Касаційним господарським судом у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15 та від 29.01.2020 у справі №916/922/19.

Отже, суд на підставі власної оцінки всієї сукупності вищевказаних доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріалами справи підтверджено наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо поставки товару та факт поставку товару на суму 35 820,00 грн.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується сума боргу відповідача за поставлений товару у розмірі 30 220,00 грн. Наявність вказаного боргу також підтверджує відповідач у відзиві.

При цьому, відповідач стверджує, що ним не порушено строк оплати, оскільки з рахунку № 2207/В2 від 22.07.2021 на вбачається строку оплати, тобто такий рахунок підлягає оплаті у будь-який час.

На вказане заперечення відповідача суд зазначає, що обов`язок оплати отриманого товару закріплено в статті 692 ЦК України, яка передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, оскільки строк оплати товару сторонами не погоджено, відповідач отримавши товар 05.08.2021, повинен був оплатити його відразу після його прийняття та підписання видаткової накладної.

Крім цього, позивачем до відповіді на відзив додано копію вимоги до відповідача на суму 30 220,00 грн та докази її направлення відповідачу (копії накладної Укрпошти від 29.10.2021, опису вкладення та рекомендованого повідомлення).

Таким чином, заперечення відповідача є безпідставними.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, враховуючи те, що відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав належним чином, на час розгляду справи відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 220,00 грн заборгованості підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (вул. Старокотелевська, 2, м. Полтава, 36015; ідентифікаційний код 41372742) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" (вул. 23-го серпня, б. 41-А, кв. 37, м. Харків, 61103 ідентифікаційний код 25454831) 30 220 грн заборгованості та 2481 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Повне рішення складено 28.03.2022.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Суддя О.М. Тимощенко