ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2022 року м.Дніпро Справа № 904/4644/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2021 (прийняте суддею Панна С.П., повне судове рішення складено 09.11.2021) у справі № 904/4644/21

за позовом Приватного підприємства "НПЦ-Лідер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд"

про стягнення заборгованості у розмірі 102 863,40грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Приватне підприємство "НПЦ-Лідер" (далі-Позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" (далі-Відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 102 863,40грн. заборгованості, з яких: заборгованість згідно Угоди № 1 про заміну сторони у зобов`язанні (переведення боргу) від 20.08.2018р. з урахуванням індексу інфляції у сумі 96 668,98грн. за період з 21.11.2018р. по 27.04.2021р., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 6 194,42грн. за період з 21.11.2018р. по 27.04.2021р.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2021 у справі № 904/4644/21 позовні вимоги задоволено у повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" на користь Приватного підприємства "НПЦ-Лідер" основний борг у розмірі 84 871, 91 грн. ; 3%річних у розмірі 6 194, 42 грн. інфляційні втрати у розмірі 11 797, 07гр. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 270, 00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що між Приватним підприємством "НПЦ-Лідер" (постачальник , первісний кредитор) та Приватним акціонерним товариством "Криворіжіндустрбуд" (покупець, первісний боржник) була досягнута згода про поставку товару за рахунками-фактурами №СФ-0000145 від 15.03.2018 на суму 96 319, 42 грн., та № СФ-0000146 від 15.03.2018 на суму 97 030, 10 грн, яка була здійснена, проте не оплачена у повному обсязі. В подальшому, між первісним боржником та сторонами у справі укладено угоду № 1 про заміну сторони у зобов`язанні (переведення боргу) від 20.08.2018 щодо сплати боргу у сумі 108 731, 91 грн. Відповідач (новий боржник) також не здійснив оплати боргу у повному обсязі у строки визначені угодою, заборгованість становить 84 871, 91 грн. У зв`язку з прострочення оплати боргу, на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2021 у справі № 904/4644/21, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині:

- стягнення заборгованості згідно Угоди № 1 від 20.08.2018 про заміну сторони у зобовязанні (переведення боргу) з урахуванням індексу інфляції у сумі 96 668, 98 грн та прийняти у цій частині нове рішення, яким визначити інфляційні втрати у сумі 9 236, 09 грн.

- стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 6 194, 42 грн та прийняти у цій частині нове рішення, яким визначити розмір 3% річних від простроченої суми на рівні 3 146, 67 грн.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Із прийнятим рішенням суду першої інстанції апелянт не погоджується виходячи з наступного.

20.08.2018 між "ПрАТ "Криворіжіндустрбуд", позивачем і відповідачем у даній справі було укладено Угоду №1 (переведення боргу) про заміну боржника - "ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" у правовідносинах з оплати поставленого товару, якою сторони погодили що станом на дату підписання Угоди заборгованість "ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" за поставлений згідно рахунків № СФ-0000146 від 15.03.2018 і № СФ-0000145 від 15.03.2018 товар становила 108 731, 91 грн. Вказана сума заборгованості мала сплачуватися ТОВ "Укрмонтажспецбуд" на умовах розстрочення платежу мінімум як на три місяці(без визначення строку виконання цього зобов`язання). У виконання угоди відповідач сплатив 20000, 00 грн. Після письмового звернення позивача з вимогою вих. № 1501/01 від 15.01.2020р..про погашення решти заборгованості відповідач сплатив ще 3 860, 00 грн. Загалом відповідач виконав зобов`язання на суму 23 860, 00 грн. Сума заборгованості за Угодою становить 84 871, 91 грн.

Апелянт зазначає, що У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання у повному обсязі, позивач обраховує заборгованість з урахуванням інфляційних втрат і 3% річних від суми боргу, виходячи із положень п. 4 Угоди щодо сплати відповідачем заборгованості "ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" на умовах "розстрочення платежу мінімум як на три місяці", відповідач вважає, що зобов`язання мало бути виконане не пізніше 21.11.2018 (три місяці від дня укладення Угоди № 1 від 20.08.2018р. Тому Позивач розраховує відповідальність відповідача починаючи з вказаного строку.

Щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт посилається на наступне.

Так, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача несплаченої частини грошового зобов`язання з урахуванням інфляційних втрат і 3% річних від суми боргу, розрахованих з 21.11.2018р. суд виходив з того що за видатковими накладними про поставку товару № РН-0000176 від 20.03.2018р., № РН-0000177від 20.03.2018р., № РН-0000210 від 02.04.2018р., № РН-0000211 від 02.04.2018р, №РН-0000318 від 02.05.2018р., № РН-0000319 від 02.05.2018р., у відповідності до ст. 692 ЦК України, у ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" прострочення в оплаті товару виникло з 21.03.2018р., 03.04.2018р, 03.05.2018р.

У зв`язку з цим суд вважав, що позивач мав право вимагати таку оплату з відповідача з вищезазначених дат. Але ,за доводами апелянта, позивач нараховує 3% річних і інфляційні втрати після 3-х місяців з дня укладення Угоди № 1 про заміну сторони у зобов`язанні (переведення боргу) від 20.08.2018р, що є його правом.

Апелянт зазначає, що вище вказаний висновок суд зробив застосувавши положення ч. 1 ст. 173 ГК України, ч. 1 ст. 509 ЦК України, що правочин про заміну боржника у зобов`язанні не є новим зобов`язанням, а є лише правовою конструкцією зміни складу учасників правовідносин, яке не змінює суті зобов`язання. А тому, оскільки строки виконання зобов`язання за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб між позивачем і первісним боржником наступили, то обов`язком відповідача по справі є виконання зобов`язань первісного боржника перед позивачем на суму вказану в договорі про переведення боргу, а саме - 108 731, 91 грн.

Апелянт із зазначеним твердженням суду першої інстанції не погоджується, посилаючись на наступне.

Зобов`язання відповідача перед позивачем виникли на підставі окремої домовленості, викладеної в угоді № 1 від 20.08.2018р. про заміну сторони у зобов`язанні (переведення боргу), предметом якої були виключно грошові зобов`язання у встановленому розмірі не пов`язуючи їх з будь-якими поставками або певним обсягом товару. На це вказує і зміст п. 1 Угоди, згідно якого сторони погодили замінити одну із сторін у зобов`язанні з оплати товару….."відповідно до рахунків", і п.5 Угоди, який вказує що "Умови Угоди не поширюються на правовідносини між кредитором та новим боржником, які склалися до дати її укладання. Умови угоди не впливають на обов`язок Кредитора з належного виконання зобов`язань з поставки товару Новому боржнику в обумовлений сторонами строк (як за зобов`язаннями, які виникли між кредитором і Новим боржником до дати укладення угоди, так і за зобов`язаннями, які виникнуть між кредитором і Новим боржником після укладення угоди)".

Апелянт вважає, що доводи суду, якими вмотивоване Рішення від 01.11.2021р., щодо застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, вказують на неправильне тлумачення судом положень правочину про переведення боргу (Угоди № 1 від 20.08.2018р.).

На думку апелянта зазначена стаття не містить вказівок стосовного того, в якому обсязі мають бути передані зобов`язання - у повному або частковому у вигляді - певної дії, як відбулося відповідно до Угоди № 1 від 20.08.2018р. Це визначається сторонами правовідносин, за яким відбувається зміна суб`єктного складу. Правилами вказаної статті переведення боргу допускається з підстав вказаних у ст. 11 ЦК України, зокрема договору або іншого правочину. В даному випадку таким правочином виступила Угода № 1 від 20.08.2018р., а тому висновки суду , що ТОВ "Укрмонтажспецбуд "є повним правонаступником Замовника у договорі поставки з послідуючим продовженням правовідносин з поставки товару не відповідають намірам сторін Угоди.

Апелянт вважає, що незважаючи на те що стаття цивільного законодавства, на яку посилається суд у оскаржуваному рішенні, сформульована загальним чином та нібито розповсюджується на всі випадки заміни боржника, фактично зазначене правило розповсюджується тільки на випадки заміни боржника за договором. В разі правонаступництва певного обов`язку, до нового боржника не переходять автоматично всі інші права і обов`язки, зокрема, право на очікування від кредитора поставок за договором поставки, який діяв між Позивачем і ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" як і зазначено в п. 5 Угоди. сторони (відповідач і позивач у цій справі) Угоди не планували між собою майбутніх господарських правовідносин окрім того, що відповідач мав погасити борг ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" і у конкретно визначеному в Угоді розмірі.

Таким чином , за доводами апелянта, викладене вище вказує на неправильне тлумачення судом першої інстанції закону, застосованого при вирішенні даної справи, що відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового у відповідній частині або зміни судового рішення.

Посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, апелянт зазначає про наступне.

Відповідно до п. 4 Угоди № 1 від 20.08.2018р. сторони погодили , що заборгованість, яку має сплатити Новий боржник , становить 108 731, 91 грн., що підтверджується рахунками № СФ-0000145 від 15.03.2018р. і № СФ-0000146 від 15.03.2018р.

Зміст пункту 4 Угоди визначає, що підставою даного правочину є невиконане грошове зобов`язання, яке виникло на підставі рахунків. А тому, на думку апелянта, посилання суду на видаткові накладні як на момент виникнення обов`язку у відповідача сплатити певну грошову суму вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Оскільки рахунки-Фактури від 15.03.2018р., на які посилалися в угоді сторони не підтверджує факту поставок товару 22.03.2018р, 02.04.2018р., і 02.05.2018р., а вказують лише на вимогу сплатити певну грошову суму, то судом, на думку апелянта, неправильно застосовано до даних правовідносин наслідки саме умов поставки товару з посиланням на видаткові накладні.

Відносно строку виконання новим боржником обов`язку зі сплати визначеного в Угоді боргу апелянт зазначає, що згідно пункту 4 Угоди визначено, що оплата товару новим боржником здійснюється на умовах розстрочення платежу мінімум як на три місяці. Тобто, строк, (термін) виконання відповідачем грошового обов`язку згідно угоди № 1 від 20.08.2018р. не встановлений. Порядок виконання визначається розстрочкою мінімум на три місяці.

Зазначене формулювання порядку і часу протягом якого має бути сплачено борг первісного боржника, на думку відповідача, вказує на те, що зобов`язання не встановлює граничності щодо його виконання, а навпаки дає виконавцю такого зобов`язання право обирати момент у часі для його виконання. Тобто, виконання Відповідачем свого зобов`язання у строк понад три місяці не вказує на неналежність його дій, оскільки поняття "мінімум" не визначає межі, а навпаки скасовує їх.

Оскільки з вимогою про виконання грошового зобов`язання Позивач звернувся лише 15.01.2020р., то, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, строк виконання відповідачем зобов`язання по погашенню всієї суми, визначеної в Угоді № 1 від 20.08.2018р., сплив 22.01.2020р., а не 21.11.2018р., як визначає Позивач і з чим погодився суд першої інстанції.

Враховуючи те, що відповідач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку не надав жодних доказів, які б підтверджували його доводи про те, що строк виконання Відповідачем свого зобов`язання сплив 21.11.2018р., то вимоги Позивача в частині нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання починаючи з 22.11.2018р., за доводами апелянта, є необґрунтованими.

Відповідно, апелянт вважає, що неповне з`ясування судом обставин, які стали підставою для укладення сторонами даної справи Угоди про переведення боргу, привели до невідповідності висновків, викладених у рішенні, і не врахування умов про строк виконання зобов`язання, визначеного в Угоді.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідно до поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу позивач вважає апеляційну скаргу відповідача безпідставною, а оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що прийняте у відповідності з діючим законодавством України, з використанням достовірних документів, які знаходяться в матеріалах справи, без порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що предметом розгляду у справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за умовами договору переведення боргу, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з оплати.

Позивач посилається, що у період строку для виконання грошового зобов`язання згідно Угоди відповідачем не виконані зобов`язання щодо повного розрахунку за товар. Після підписання сторонами Угоди новий боржник став стороною у первісному зобов`язанні і є правонаступником первісного боржника відносного його прав та обов`язків за зобов`язанням. При цьому, правочин про зміну боржника у зобов`язанні не є новим зобов`язанням, а заміна сторони у зобов`язанні є лише зміною складу учасників правовідносин, яка не змінює суті зобов`язання.

Позивач мав право на отримання оплати товару після здійснення його поставок, проте користуючись своїм правом нараховує 3% річних та інфляційні втрати після трьохмісячного строку з дати укладення Угоди.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2021, постановленою колегією суддів у складі : головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач); Суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2021 у справі № 904/4644/21.

Ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

7. Встановлені судом обставини справи.

Між Приватним підприємством "НПЦ-Лідер" (постачальник, первісний кредитор) та Приватним акціонерним товариством "Криворіжіндустрбуд" (покупець, первісний боржник) була досягнута згода про поставку товару за рахунками - фактурами №СФ-0000145 від 15.03.2018 на суму 96 319,42грн. та №СФ-0000146 від 15.03.2018 на суму 97 030,10грн., у рахунках зазначено про дійсність їх до сплати до 18.03.2018 (а.с. 24-25).

На виконання домовленостей Приватним підприємством "НПЦ-Лідер" здійснено поставку товару Приватному акціонерному товариству "Криворіжіндустрбуд", що підтверджується видатковими накладними:

№ РН-0000176 від 20.03.2018 на суму 31 090,87грн. з посиланням на рахунок №СФ-0000145 від 15.03.2018 (довіреність №25/04 від 20.03.2018);

№ РН-0000210 від 02.04.2018 на суму 57 461,41грн. з посиланням на рахунок №СФ-0000145 від 15.03.2018 (довіреність №126/04 від 29.03.2018);

№ РН-0000318 від 02.05.2018 на суму 7 767,14 грн. (довіреність №050/04 від 02.05.2018);

№ РН-0000177 від 20.03.2018 на суму 30 093,13грн. (довіреність №14 від 20.03.2018);

№ РН-0000211 від 02.04.2018 на суму 29 175,55грн.

№ РН-0000319 від 02.05.2018 на суму 16 643,88грн. (довіреність №21 від 24.04.2018 (а.с. 31-41).

Здійснення поставки за цими накладними не заперечується сторонами.

Оплата за поставлений товар Приватним акціонерним товариством "Криворіжіндустрбуд" була проведена частково на суму 63 500,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.42-44).

20 серпня 2018 року між Приватним підприємством "НПЦ-Лідер" (кредитор), Приватним акціонерним товариством "Криворіжіндустрбуд" (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд"(новий боржник) було укладено угоду № 1 про заміну сторони у зобов`язанні (переведення боргу), за умовами якої сторони погодились замінити одну із сторін у зобов`язанні з оплати товару, який кредитор поставив первісному боржнику відповідно до рахунків -Фактур №СФ-0000145 від 15.03.2018 та № СФ-0000146 від 15 березня 2018 р. (в подальшому зобов`язання), а саме передати новому боржнику усі права та обов`язки первісного боржника за зобов`язанням (п. 1 Угоди).

Згідно п. 2 Угоди кредитор дає згоду на заміну боржника за зобов`язанням, зазначеним у пункті 1 цієї угоди. Після підписання сторонами цієї угоди новий боржник стає стороною у зобов`язанні і є правонаступником первісного боржника відносно його прав та обов`язків за зобов`язанням.

Первісний боржник зобов`язується протягом 5'яти робочих днів з дати укладення цієї угоди передати новому боржнику оригінали зазначених вище рахунків, а також інші документи та інформацію, які є важливими для виконання зобов`язання (п. 3 Угоди).

Відповідно до п. 4 Угоди № 1 Станом на дату підписання даної угоди сторони погодили, що сума заборгованості первісного боржника перед кредитором становить 108 731, 91 грн; з них заборгованість з оплати поставленого товару відповідно до рахунку № СФ-0000145 від 15 березня 2018 року складає 96 319, 42 грн., а по рахунку№ СФ-0000146 від 15 березня 2018 року - 12 412, 56 грн.

Оплата товару новим боржником здійснюється на умовах розстрочення платежу мінімум як на три місяці. Новий боржник має право виконати свій обов`язок перед кредитором у повному обсязі шляхом оплати товару одним платежем (п. 4 Угоди).

Також за умовами укладеної угоди (п. 5) умови угоди не поширюються на правовідносини між кредитором та новим боржником, які склалися до дати її укладання. Угода не змінює умови зобов`язань між кредитором та новим боржником, предметом виконання яких є поставка товару новому боржнику на підставі інших рахунків-фактур.

Умови угоди не впливають на обов`язок кредитора з належного виконання зобов`язань з поставки товару новому боржнику в обумовлений сторонами строк (як за зобов`язаннями, які виникли між кредитором та новим боржником до дати укладення угоди, так і за зобов`язаннями, які виникнуть між кредитором та новим боржником після укладання угоди).

Згідно п. 6 Угоди дана угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами, скріплення їх підписів печатками та діє до повного виконання зобов`язання.

Угода № 1 про заміну сторони у зобов`язанні (переведення боргу) підписана та скріплена печатками ПП "НПЦ-Лідер (кредитор), ПРАТ "Криворіжіндустрбуд"(первісний боржник) та ТОВ "Укрмонтажспецбуд (новий боржник) без будь-яких заперечень.

Також, 15.01.2020, вих. № 1501/01 позивач звернувся до відповідача з вимогою терміново оплатити заборгованість за поставлений товар.

Після підписання угоди про переведення боргу ТОВ "Укрмонтажспецбуд " здійснено часткову оплату зобов`язань за договором переведення боргу на загальну суму 23 860, 00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку ПП "НПЦ-Лідер" 29.03.2019 на суму 10 000, 00 грн., 10.06.2019 на суму 10 000, 00 грн., 02.04.2020 на суму 3 860, 00 грн.

Неоплаченою залишилась сума боргу у розмірі 84 871, 91 грн., наявність зазначеної суми основного боргу відповідачем не заперечується.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнутих інфляційних втрат та 3% річних.

В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина перша статті 180 ГК України визначає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою статті 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 ГК України).

За загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину. Загальним наслідком недодержання вимоги закону про письмову форму правочину є обмеження доказів, які допускається наводити в разі заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин. Допустимими є письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису та інші докази. Недопустимими є свідчення свідків.

Закон не виключає можливості укладення договорів купівлі-продажу чи поставки у спрощений спосіб.

Як свідчать матеріали справи та надані суду документи, між сторонами склались господарські відносини, що породили взаємні права та обов`язки; між сторонами укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб. Обов`язки Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" виразились у оплаті товару відповідачу та обов`язку прийняти товар, а обов`язки позивача - в передачі цього товару.

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 520 ЦК України).

На підставі Угоди первісний боржник у зобов`язанні був замінений на нового боржника - відповідача у справі та на нього було покладено обов`язок з оплати решти вартості товару.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов`язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені обставини справи, строк здійснення розрахунку за поставлений товар, а також факт отримання товару первісним боржником, строк оплати поставленого позивачем товару на підставі вищенаведених видаткових накладних на дату звернення з позовом до місцевого господарського суду є таким, що настав.

Доказів того, що товар за спірними рахунками-фактурами було поставлено на підставі інших видаткових накладних відповідач не надав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на укладення сторонами договору поставки/купівлі-продажу у спрощений спосіб, з урахуванням ст. 692 Цивільного кодексу України, перебіг строку виконання грошового зобов`язання за кожною видатковою накладною, починався з моменту прийняття ПАТ "Криворіжіндустрбуд" товару або товаророзпорядчих документів на товар.

Згідно п.2 угоди № 1 про заміну сторони у зобов`язані (переведення боргу) від 20.08.2018 кредитор дає згоду на заміну боржника за зобов`язанням, зазначеним у п. 1 цієї угоди. Після підписання сторонами цієї угоди новий боржник стає стороною у зобов`язанні і є правонаступником первісного боржника відносно його прав та обов`язків за зобов`язанням.

Таким чином, враховуючи, що за видатковими накладними № РН-0000176 від 20.03.2018, № РН-0000210 від 02.04.2018, № РН-0000318 від 02.05.2018, № РН-0000177 від 20.03.2018, № РН-0000211 від 02.04.2018, № РН-0000319 від 02.05.2018, відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України у ПАТ "Криворіжіндустрбуд" прострочення в оплаті товару виникло 21.03.2018, 03.04.2018, 03.05.2018. Позивач мав право вимагати таку оплату з вищезазначених дат, але позивач нараховує 3 % і інфляційні втрати після 3-х місяців з дня укладення угоди № 1 про заміну сторони у зобов`язані (переведення боргу) від 20.08.2018, що є його правом.

Право вимоги позивача до ТОВ "Укрмонтажспецбуд" щодо оплати грошового зобов`язання у розмірі 108 731,91грн. виникло на підставі Угоди №1 про заміну сторони у зобов`язанні (переведення боргу) від 20.08.2018.

Внаслідок укладення Угоди №1 відповідач у добровільному порядку прийняв на себе зобов`язання зі сплати боргу за рахунками №СФ-0000145 та №СФ-0000146 від 15.03.2018 у розмірі 108 731,91грн., а також виконати обов`язки первісного боржника перед кредитором (позивачем), що виникли за спірними поставками.

При цьому, правочин про заміну боржника у зобов`язанні не є новим зобов`язанням у розумінні норм ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України та ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України. А заміна сторони у зобов`язанні є лише правовою конструкцією зміни складу учасників правовідносин, яка не змінює суті зобов`язання.

Переведення боргу на нового боржника, так само як і заміна кредитора, є внутрішньою зміною у зобов`язанні, а тому заміна особи боржника не впливає на обсяг його прав та обов`язків, як сторони у зобов`язанні, тобто умови договору поставки мають таку саму силу для нового боржника, як і для первісного боржника.

Оскільки строки виконання зобов`язань за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб між позивачем та первісним боржником наступили, то обов`язком відповідача по справі є виконання зобов`язань первісного боржника перед позивачем на суму, вказану в договорі про переведення боргу, а саме - 108 731,91грн.

При цьому, суд звертає увагу, що зазначена сума боргу, яка виникла у 2018 році не була оплачена відповідачем у повному обсязі і після укладення Угоди та направлення позивачем окремої вимоги від 15.01.2020 щодо негайної оплати товару.

Заміна боржника у зобов`язанні не погіршує становище кредитора і не зачіпає його інтересів.

Стаття 625 ЦК України надає право кредитору вимагати сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

При цьому, за змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Доказів погашення суми боргу в розмірі 84 871,91грн. відповідачем не надано, наявність заявленої до стягнення суми боргу відповідачем також не спростована.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати заборгованості у сумі 84 871, 91грн., позивач правомірно просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6 194,42грн та інфляційні втрати у розмірі 11 797,07грн. за період з 21.11.2018 по 27.04.2021, які підставно були задоволені судом першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскаржуване рішення в оскаржуваній частині ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни у цій частині.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2021 у справі № 904/4644/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2021 у справі № 904/4644/21 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко