ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2022 р. Справа №21/20(914/542/20)

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Гриців В.М. (головуючий), Зварич О.В., Малех І.Б.

секретар судового засідання Гілевич С.Р.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу ПрАТ ВНК «Розточчя СТ» на рішення Господарського суду Львівської області (суддя Чорній Л.З.) від 10 червня 2021 року у справі № 914/542/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод гідромеханічних передач і трансмісій» та до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Виробниче об`єднання «ЛЗА», за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Борсука В.Б. , про визнання недійсним правочину №1 про досудове врегулювання спору від 01.06.2018

у межах провадження у справі №21/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод гідромеханічних передач і трансмісій»

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» подало до Господарського суду Львівської області у межах справи №21/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод гідромеханічних передач і трансмісій» позов до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод гідромеханічних передач і трансмісій» та до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Виробниче об`єднання «ЛЗА».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір 1 про досудове врегулювання спору, укладений 01 червня 2018 року ТОВ «Львівський завод ГМПТ» з ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА», має ознаки фіктивного правочину; не був спрямований на реальне настання правових наслідків, укладений внаслідок зловмисної домовленості представників обох сторін, завдав збитків ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» як заставного кредитора. Оскаржений договір був укладений сторонами з метою уникнення наслідків визнання договору №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 30 січня 2015 року недійсним, а саме: не повернення протиправно відчуженого обладнання боржника або відшкодування його вартості. Адже замість виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі № 21/20 щодо повернення сторін договору в первісний стан (реституція), ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» взяло на себе зобов`язання добровільно сплатити ТОВ «Львівський завод ГМПТ» грошові кошти в сумі 20 725,28 грн, а ТОВ «Львівський завод ГМПТ» взяло на себе зобов`язання не позиватись до «Торговий дім ВО «ЛЗА» та організатора аукціону із позовами про відшкодування збитків у зв`язку із неналежним проведенням аукціону із продажу майна боржника.

Позивач просив суд визнати недійсним договір 1 про досудове врегулювання спору, укладений від 01 червня 2018 року ТОВ «Львівський завод ГМПТ» з ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА».

Господарський суд Львівської області рішенням від 10 червня 2021 року у справі №21/20(914/542/20) позов задовольнив повністю; визнав недійсним договір №1 про досудове врегулювання спору від 01 червня 2018 року, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський завод гідромеханічних передач і трансмісій» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Виробниче об`єднання «ЛЗА».

Суд першої інстанції вказав, що колишній ліквідатор ТОВ «Львівський завод гідромеханічних передач і трансмісій» арбітражний керуючий Борсук В.Б. замість вчинення дій щодо повернення майна до ліквідаційної маси банкрута чи відшкодування його вартості, відповідно до статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та статті 216 ЦК України, уклав договір про досудове врегулювання спору без наміру створити правові наслідки. У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують сплату ТОВ «Торговий дім Виробниче об`єднання «ЛЗА» на користь ТОВ «Львівський завод ГМПТ» 20 725,28 грн за оскарженим договором, а надані ліквідатором Борсуком В.Б. копії прибуткових касових ордерів не містять посилання на договір 1 про досудове врегулювання спору від 01 червня 2018 року, як на підставу для їх складання, тому не можуть слугувати доказами на підтвердження здійснення господарської операції щодо оплати за вказаним договором. Так, суд дійшов висновку, що оскаржений договір є фіктивним, укладення цього договору суперечить інтересам боржника та кредиторів, оскільки повернення майна до ліквідаційної маси банкрута та його подальший продаж чи відшкодування його вартості сприяло б погашенню вимог кредиторів боржника.

ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» (кредитор) подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 червня 2021 року у справі №21/20(914/542/20) та ухвалити постанову, відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Вважає, що суд неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, не повністю дослідив усі обставини справи і безпідставно прийняв доводи позивача, не дослідив доводів осіб, що укладали правочин та не дослідили підстав, якими керувались сторони оскаржуваного правочину.

Скаржник вказує на те, що позивач не виконував свої обов`язки, передбачені ГПК України, однак суд не відмовив залишити позов без розгляду. Суд не забезпечив одинакові умови сторонам спору, адже 10 червня 2021 року відмовив у клопотанні відповідача-2 відкласти засідання для подання відзиву, оскільки позовна заява та виклики до суду на адресу відповідача-2 не поступали. Також, суд не урахував, що ліквідатор подав до суду ліквідаційний баланс; не заслухав ліквідатора Борсука В.Б. на предмет отримання виручки та не досліджував поданий ліквідаційний баланс на предмет відображення у поданому балансі виручки від укладення оскаржуваного правочину та її використання; не оцінив мотиви, яким керувався ліквідатор укладаючи спірний договір; не досліджував питання чи на момент укладення оскаржуваного правочину відповідач-2 мав об`єктивну можливість у інший спосіб врегулювати взаємні стосунки, що виникли унаслідок скасування аукціону, що відбувся за три роки до його оскарження. Натомість суд прийняв позицію нового ліквідатора, правомірність призначення у справу якого сумнівна. Крім того, скаржник наводить доводи на спростування висновку суду про те, що спірний договір є удаваним.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 30 липня 2021 року відкрив провадження за апеляційною скаргою ПрАТ ВНК «Розточчя СТ» на рішення Господарського суду Львівської області від 10 червня 2021 року у справі № 21/20(914/542/20).

Суд неодноразово призначав і відкладав розгляд справи з підстав, наведених у відповідних ухвалах. У судовому засіданні 10 лютого 2022 року суд заслухав представника ПрАТ ВНК «Розточчя СТ» і ТОВ «Торговий дім Виробниче об`єднання «ЛЗА» Карпенко А.А. та ухвалив відкласти розгляд справи на 03 березня 2022 року, витребувати в Господарського суду Львівської області ті матеріали справи №21/20(914/542/20), у яких є договір №1 про досудове врегулювання спору укладений 01 червня 2018 року ТОВ «Львівський завод гідромеханічних передач і трансмісій» з ТОВ «Торговий дім Виробниче об`єднання «ЛЗА».

Про дату, час і місце розгляду справи учасникам справи повідомлено належним чином - представник ПрАТ ВНК «Розточчя СТ» і ТОВ «Торговий дім Виробниче об`єднання «ЛЗА» Карпенко А.А. повідомлена у судовому засіданні 10 лютого 2022 року, а поштові відправлення надіслані Борсуку В.Б. та боржнику повернулись із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (адреси вказаних осіб названі ними у наявних в матералах справи документах). Інші учасники справи отримали поштові відправлення, що підтверджено повідомленнями про вручення.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що ухвалу на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10 червня 2021 року у справі № 21/20(914/542/20) належить залишити без змін з таких підстав.

Обставини справи:

Господарський суд Львівської області ухвалою від 26 березня 2010 року порушив провадження у справі №21/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод ГМПТ» (Львівська область, Сколівський р-н, с.Коростів, вул.Гірська,3, ). Ухвалою від 09 вересня 2010 року суд увів процедуру розпорядження майном боржника, призначив розпорядника майна.

Постановою від 06 грудня 2011 року Господарський суд Львівської області визнав банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський завод ГМПТ», ввів ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначив арбітражного керуючого Липського Сергія Івановича, якого зобов`язав вчинити відповідні дії.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20 визнав недійсними результати аукціону від 26 січня 2015 року із продажу майна ТОВ Львівський завод ГМПТ. Визнав недійсним договір №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні укладений 30 січня 2015 року ТОВ Львівський завод ГМПТ в особі ліквідатора Борсука В. Б. з ТОВ ТДВО ЛЗА відповідно до Протоколу аукціону №5-003 від 26 січня 2015 року. Застосував наслідки недійсності правочину та повернув сторони договору №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 30 січня 2015 року у попередній стан, зокрема повернув ТОВ Львівський завод ГМПТ обладнання та верстати.

Докази виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20 відсутні.

01 червня 2018 року ТОВ «Львівський завод гідромеханічних передач і трансмісій» в особі ліквідатора Борсука В.Б. та ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» в особі директора Карпенко А.А. уклали договір №1 про досудове врегулювання спору (т.34, а.с.210).

У преамбулі сторони зазначили, що маючи на меті у позасудовий спосіб врегулювати спір щодо виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року, зокрема виходили з наступного:

ТОВ «Торговий дім ВО ЛЗА» придбав у ТОВ «Львівський завод ГМПТ» майно обладнання та верстати в кількості 34 одиниці згідно договору №1 від 30 січня 2015 року купівлі-продажу майна на другому повторному аукціоні проведеному 26 січня 2015 року організатором торгів - Товарна біржа «Наша»;

сторони виконали умови договору: ТОВ «Торговий дім ВО ЛЗА» сплатив вартість придбаною майна, а ТОВ «Львівський завод ГМПТ» передав ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» майно продане на аукціоні;

сторони договору взаємно порушили терміни виконання договору: терміни оплати ціни договору; передача майна здійснена через 6 місяців із дати повної оплати ціни договору;

ухвалою від 25 жовтня 2017 року Господарський суд Львівської області у справі № 21/20 визнав недійсними результати аукціону від 26 січня 2015 року, і як наслідок недійсним договір №1 від 30 січня 2015 року;

з часу проведення аукціону минуло понад три роки. Майно придбане на аукціоні фізично відсутнє. ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» позбавлений можливості повернути ТОВ «Львівський завод ГМПТ» отримане за договором. Виконати рішення суду можливо лише шляхом виплати вартості майна;

оцінка вартості неіснуючого майна можлива або за згоди обох сторін із результатом проведеної оцінки, або на підставі рішення суду;

ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» наполягає на тому, що умови реституції мають бути взаємними - обидві сторони договору№1 від 30 січня 2015 року мають повернутись у початковий стан;

на розгляді суду знаходиться ліквідаційний баланс ТОВ «Львівський завод ГМПТ», а отже організатор торгів та ліквідатор ТзОВ «Львівський завод ГМПТ» використали усі отримані за договором кошти і ТОВ «Львівський завод ГМПТ» законодавчо позбавлено можливості виконати свою частину двосторонньої реституції повернути кошти отримані на виконання договору №1 від 30 січня 2015 року.

Пунктом 1 договору передбачено, що предметом договору є позасудове врегулювання спору щодо порядку виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20, якою визнано недійсним результати аукціону від 26 січня 2015 року та договір №1 від 30 січня 2015 року купівлі-продажу на аукціоні, виконаний сторонами у 2015.

Відповідно до п. 2.1 договору сторони уклавши цей договір погоджуються із наступним: а) вартість майна встановлена за результатами другого аукціону від 26 січня 2015 року є ринковою на час проведення аукціону; б)договір №1 від 30 січня 2015 року повністю виконаний сторонами: ТОВ «Торговий ВО «ЛЗА» сплатив ціну договору; ТОВ «Львівський завод ГМПТ» передав майно продане на аукціоні; в) сторони взаємно порушили терміни виконання договір №1 ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» порушив термін оплати; ТОВ «Львівський завод ГМПТ» порушив термін передачі майна покупцю.

Згідно з пунктом 2.2 договору сторонам відомо, що за час який минув із дати повного виконання договору №1 від 30 січня 2015 року склались обставини за наслідком яких жодна із сторін не має можливості здійснити двосторонню реституцію та погоджуються що обставини кожної із сторін є об`єктивними.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що сторони погоджуються, що для проведення двосторонньої реституції кожна із сторін має компенсувати одна одній вартість отриманого. Сторони в якості взаємних поступок погодились виконати ухвалу суду від 25 жовтня 2017 року проведенням двосторонньої реституції, провівши залік зустрічних однорідних вимог.

Згідно з пунктом 2.4 договору сторони домовились, що ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» із власної ініціативи, добровільно заплатить ТОВ «Львівський завод ГМПТ» передбачену Законом штрафну санкцію за несвоєчасну сплату договору №1 від 30 січня 2015 року в розмірі гарантійного внеску на аукціоні від 26 січня 2015 року, що становить 20 725,28 грн.

У пункті 2.5 договору передбачено, що сторони домовились, що ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» не буде позиватись до продавця/замовника аукціону/організатора аукціону із позовами про відшкодування збитків у зв`язку з неналежним проведенням аукціону із продажу майна боржника.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту підписання та вважається повністю виконанний з моменту виконання умови визначеній в п. 2.5.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Господарського суду Львівської області від 10 червня 2021 року у справі № 21/20(914/542/20), яким суд визнав недійсним договір №1 про досудове врегулювання спору від 01 червня 2018 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно, а його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на меті настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, у тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторони не вчиняли ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Разом з цим, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними, на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) вказано, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1). Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.2). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.3). Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін (ч.4). Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч.5).

Згідно з статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (станом на момент існування правовідносин) наслідком визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута є повернення майна до ліквідаційної маси та його подальший продаж повторно, з дотриманням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (станом на момент існування правовідносин) до порядку формування ліквідаційної маси, підготовки, організації та проведення реалізації майна боржника. У випадку визнання недійсними результатів аукціону, ліквідатор зобов`язаний повернути майно до ліквідаційної маси і продати його.

З обставин справи видно, що 26 січня 2015 року відбувся аукціон із продажу майна ТОВ Львівський завод ГМПТ, за результатами якого було продано 34 (тридцять чотири) одиниці виробничого обладнання за ціною 167 874,77 грн, яке забезпечувало вимоги ТОВ ФК Приватні Інвестиції (як правонаступника ПАТ Кредобанк) до ТОВ Львівський завод ГМПТ.

На підставі Протоколу аукціону № 5-003 від 26 січня 2015 року ТОВ Львівський завод ГМПТ і ТОВ «Торговий ВО «ЛЗА» 30 січня 2015 року уклали договір №1 купівлі продажу майна банкрута на аукціоні.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20 визнав недійсними результати аукціону від 26 січня 2015 року із продажу майна ТОВ Львівський завод ГМПТ. Визнав недійсним договір №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні укладений 30 січня 2015 року ТОВ Львівський завод ГМПТ з ТОВ «Торговий ВО «ЛЗА» відповідно до Протоколу аукціону №5-003 від 26 січня 2015 року. Застосував наслідки недійсності правочину та повернув сторони договору №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 30 січня 2015 року у попередній стан, зокрема повернув ТОВ Львівський завод ГМПТ обладнання та верстати, а саме:

-Токарно-гвинторізний верстат, мод. КА-280, р.в. 1993, інвентарний номер М-3992;

-Радіально-сверлильний верстат, мод. 2А554, р.в. 1993, інвентарний номер М7-4043;

-Товарно-гвинторізний верстат, мод. КА-280, р.в. 1995, інвентарний номер М-4052;

-Шліце шліфувал. н/а, мод. ЗВ451В, р.в. 1995, інвентарний номер М-4064;

-Оброблюючий центр, мод. 2204ВМФ4, р.в. 1995, інвентарний номер М-4070;

- Оброблюючий центр, мод. 2204ВМФ4, р.в. 1995, інвентарний номер М-4071;

-Токарно гвинторізний верстат КА-280, 1995 р.в., інвентарний номер М-4055;

- Токарно гвинторізний верстат КА-280, 1994 р.в., інвентарний номер М-4024;

- Токарно гвинторізний верстат КА-280, 1995 р.в., інвентарний номер М-4058;

-Токарно гвинторізний верстат КА-280, 1995 р.в., інвентарний номер М-4055;

- Токарно гвинторізний верстат КА-280, 1993 р.в., інвентарний номер М-4023;

- Токарний верстат з ЧПУ 16Б16Т, 1993 р.в., інвентарний номер М-4003;

- Токарний верстат з ЧПУ 16Б16Т, 1993 р.в., інвентарний номер М-4004;

- Токарно револьверний верстат з ЧПУ 1П426ДФЗ, інвентарний номер М-4068;

-Радіально свердлувальний верстат 2А554, 1993 р.в., інвентарний номер М-4006;

- Вертикально фрезерний верстат 6Т182-29, 1995 р.в., інвентарний номер М-5004;

- Горизонтально фрезерний верстат ГФ2923С1, 1994 р.в., інвентарний номер М-4019;

- Вертикально фрезерний верстат 6Т13-29, 1993 р.в., інвентарний номер М-3971;

- Плоскошліфувальний верстат ЗД11АФ11, 1994 р.в., інвентарний номер М-4016;

- Спец, зубошліфувальний півавтомат ЕЗС117.8, 1993 р.в., інвентарний номер М-4002;

- Шліцефрезерний півавтомат ВС-5 Ш, 1995 р.в., інвентарний номер М-4050;

- Шліцефрезерний півавтомат ВС-51П, 1995 р.в., інвентарний номер М-4049;

- Шліцефрезерний півавтомат ВС-5 Ш, 1995 р.в., інвентарний номер М-4048;

- Центр, оброблюючий верстат з ЧПУ 220ВМФ4, 1995 р.в., інвентарний номер М-5001;

- Центр, оброблюючий верстат з ЧПУ 220ВМФ4, 1995 р.в., інвентарний номер М-4069;

- Токарно револьверний півавтомат 1М423, 1994 р.в., інвентарний номер М-4027;

- Токарно револьверний півавтомат 1М423, 1994 р.в., інвентарний номер М-4025;

- Токарно гвинторізний верстат КА-280, 1994 р.в., інвентарний номер М-4021;

- Токарно гвинторізний верстат КА-280, 1994 р.в., інвентарний номер М-4022;

- Токарно гвинторізний верстат КА-280, 1994 р.в., інвентарний номер М-4059;

- Шліцешліфувальний ЗВ451, 1993 р.в., інвентарний номер М-4007;

- Шліцешліфувальний півавтомат ЗВ45 ЇВ, 1995 р.в., інвентарний номер М-4063;

- Шліцешліфувальний півавтомат ЗВ45 ЇВ, 1995 р.в., інвентарний номер М-4066;

-Універсальний консольно фрезерний верстат 6Т80,1994 р.в., інвентарний номер М-4018;

- Токарний багаторізцевий півавтомат НТ-502, 1993 р.в., інвентарний номер М-3969.

Ухвала Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20 була оскаржена в апеляційному порядку і залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14 травня 2018 року.

Отже, ухвала Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20 набрала законної сили і підлягала виконанню. А саме, ТОВ «Торговий ВО «ЛЗА» повинне було повернути ТОВ «Львівський завод ГМПТ» обладнання та верстати, придбані за договором №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 30 січня 2015 року, проте не була виконана.

Натомість, 01 червня 2018 року ТОВ «Львівський завод ГМПТ» і ТОВ «Торговий дім ВО «ЛЗА» уклали договір №1 про досудове врегулювання спору щодо порядку виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20.

Проте, зважаючи на зміст названого договору, сторони не мали наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цим правочином. Насправді сторони домовились як не виконувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20 - не повертати ТОВ Львівський завод ГМПТ названі в ухвалі обладнання та верстати чи відшкодувати їх вартість за цінами, які існують на момент відшкодування. Тим самим сторони приховали і свої справжні наміри (не виконувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20), ввели в оману кредиторів ТОВ «Львівський завод ГМПТ», у тому числі кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», вимоги якого забезпечені майном, проданим на аукціоні 26 січня 2015 року, результати якого та договір купівлі-продажу від 30 січня 2015 року суд визнав недійсними та повернув ТОВ «Львівський завод ГМПТ» обладнання і верстати.

Такий висновок підтверджує зміст преамбули та умов договору, зокрема, бездоказове твердження про відсутність придбаного на аукціоні 26 січня 2015 року майна, відсутність вказівки про суми однорідних зустрічних вимог і правову природу їх виникнення, а також відсутність належних і допустимих доказів виконання сторонами договору №1 про досудове врегулювання спору від 01 червня 2018 року щодо порядку виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі №21/20.

Копії прибуткових касових ордерів №3 06.06.2018, №4 від 07.06.2018, №5 від 08.06.2018 в яких зазначено, що ТОВ «Львівський завод ГМПТ» в особі Борсук В.Б. отримав від Карпенко А.А. ТзОВ «ТД ВО «ЛЗА» суми 7 000,00 грн, 7 000,00 грн і 6 725,28 грн відповідно, а підставою оплати зазначено договір від 04.06.2018. Отже, названі докази не доводять виконання сторонами договору №1 про досудове врегулювання спору від 01 червня 2018 року.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції поділяє висновок місцевого господарського суду про наявність ознак фіктивності договору №1 про досудове врегулювання спору від 01 червня 2018 року, який визнав недійсним.

Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують. Адже в апеляційній скарзі скаржник наводить доводи на спростування висновку суду про те, що спірний договір є удаваним. Такого висновку суд першої інстанції не робив.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються в цілому незадоволення скаржником призначення іншого ліквідатора та його діяльності, тривалістю ліквідаційної процедури і не стосуються предмету розгляду.

Щодо доводів скаржника про те, що суд не забезпечив сторонам одинакові умови, адже 10 червня 2021 року відмовив у клопотанні ТОВ «Торговий ВО «ЛЗА» (відповідач-2) відкласти судове засідання для подання відзиву, оскільки позовна заява та виклики до суду на адресу відповідача-2 не поступали.

Суд апеляційної інстанції констатує, що у матеріалах справи немає клопотання ТОВ «Торговий ВО «ЛЗА» про відкладення розгляду справи, призначеного на 10 червня 2021 року. Натомість є клопотання голови правління ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» Карпенко А.А. про ознайомлення з матеріалами справи №21/20(914/542/20), яке подане суду першої інстанції 08 червня 2021 року.

Необхідно зазначити й те, що Карпенко А.А. також є керівником (директор) ТОВ «Торговий ВО «ЛЗА», юридична адреса: Україна, 81121, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Муроване, ВУЛИЦЯ ВОКЗАЛЬНА, будинок 20. Саме за цією адресою й була надіслана позовна заява з додатками (т.1, а.с.8) та надсилав ухвали суд.

Отже, з березня 2020 року Карпенко А.А. , як голові правління ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» і як директору ТОВ «Торговий ВО «ЛЗА» було відомо про розгляд Господарським судом Львівської області справи №21/20(914/542/20).

Щодо заяви ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» про залишення без розгляду позовної заяви.

Суд першої інстанції урахував положення частин першої - четвертої статті 13,пунктів 2, 3 та 4 частини другої статті 42,ч. 1, 2 (п.2), 4 ст. 202, пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України, правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13 вересня 2019 року у справі №916/3616/15, рішення ЄСПЛ від 07 листопада 2017 року у справі "Sukhanov and Others v. Russia" (заяви №№ 56251/12, 23302/13, 53116/15) та відмовив у задоволенні клопотання ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» про залишення без розгляду позову ТОВ Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Суд першої інстанції констатував, що ухвалами від 27.05.2020, від 17.06.2020, від 01.07.2020, від 19.08.2020, від 30.09.2020 не визнавав обов`язковою участь уповноваженого представника позивача, а розгляд справи за відсутності позивача можливий, якщо його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Господарського суду Львівської області від 10 червня 2021 року у справі №21/20(914/542/20) ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, законних підстав для задоволення апеляційної скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» немає.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України,суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області 10 червня 2021 року у справі №21/20(914/542/20) залишити без змін, апеляційну скаргу ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ».

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку

Повний текст постанови складено 25 березня 2022 року.

Головуюча суддя В.М.Гриців

Суддя О.В. Зварич

Суддя І.Б.Малех