ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 922/2507/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (юридична адреса: 72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, буд. 38; адреса для листування: 61057, м. Харків, пров. Театральний, 11/13, к. 225; )
до Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 )
про стягнення компенсації за порушення авторських прав в розмірі 40000, 00 грн., зобов`язання відповідача надати інформацію щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара" та про канали їх розповсюдження та про стягнення з відповідача штрафу до Державного бюджету України в розмірі 4000, 00 грн.
за участю представників:

позивача - Гур`єв А.А., довіреність №б/н від 02.01.21;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

11.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Тара" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича про стягнення суми компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди у розмірі 40000,00 грн.; зобов`язання відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара" та про канали їх розповсюдження; про стягнення штрафу у розмірі 4000,00 грн. до Державного бюджету України, що становить 10 % суми, яка підлягає стягненню.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовано порушенням Фізичною особою-підприємцем Кузнєцовим Дмитром Олександровичем виключних авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" шляхом розповсюдження (продажу) контрафактного товару (дисків зчеплення МТЗ-80), на якому незаконно (без відповідного дозволу) розміщено зображення малюнку Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (на самому товарі та на упаковці).

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.12.2018 позов задоволено повністю.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2018 у справі № 922/2507/18 залишено без змін.

Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 08.07.2019 рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2018, постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у справі №922/2507/18 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду Харківської області від 25.01.2021 позов задоволено.

Додатковим рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 залишено без змін рішення Господарського суду Харківської області від 25.01.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021.

Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.10.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 25.01.2021, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021, постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 у справі №922/2507/18 скасовано. Справу №922/2507/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021 для розгляду справи №922/2507/18 визначено суддю Пономаренко Т. О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.11.2021 прийнято на новий розгляд справу №922/2507/18. Призначено справу №922/2507/18 до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Розпочато підготовче провадження і призначити підготовче засідання на 08 грудня 2021 року. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст. 167 ГПК України. Звернуто увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Запропоновано учасникам справи забезпечити участь у судовому засіданні компетентного представника з документами, що посвідчують його особу та повноваження. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

07.12.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від представник відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням висновків Верховного Суду (вх.№28875 від 07.12.2021). Зазначив, що підчас допиту експерта в в судовому засіданні не було отримано чітких відповідей на поставлені запитання, що вказує на неповноту експертного висновку та на те, що від є недопустимим доказом. При цьому, позивачем не надано доказів того, що ним отримано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір логотип "Тара".

Так, представник відповідача наполягає на тому, що суд має ухвали законне та обґрунтоване рішення з урахуванням наступного: акт закупки №02/07/18 від 27.07.2018 та відеозапис контрольної закупки контрафактної продукції у відповідача є недопустимим доказом; відповідач не має обов`язку передбачати існування авторських прав на логотип та перевіряти їх наявність в даному випадку судом першої інстанції незаконного покладено на відповідача обов`язок доведення своєї невинуватості, що в сукупності порушує його права передбачені ч.2 ст.62, ч.2 ст.63 Конституції України; відповідач не був стороною договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір. Зазначений договір не містить умов, щодо території, на яку поширюється передаване право відповідно до ст.33 Закону України "Про авторське право і суміжні права"; в основу судової експертизи покладено неналежні докази та зроблена експертиза без врахування інтересів відповідача, без його запитання, без підтверджуючих доказів що надані матеріали відповідають дійсності на підставі яких судовим експертом складено висновок.

Також, як стверджує представник відповідача, відповідачу не було відомо і він не міг знати, що продає товар зі знаком, що це чужий твір та зобов`язаний отримати у зв`язку із цим дозвіл для реалізації товару із знаком. Даний твір так би знак на товарі не вводився в цивільний обіг і відповідач не був обізнаний про існування знаку на творі, права на який належить позивачу.

Разом з цим, представник відповідача стверджує, що позивач зобов`язаний сплатити судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру, яка стосується зобов`язання відповідача надати інформацію щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара" та про канали їх розповсюдження.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.12.2021 відкладено підготовче засідання на 12.01.2022.

30.12.2021 на електронну скриньку господарського суду Харківської області від представника позивача надійшли письмові пояснення (вх.№8156 від 30.12.2021).

Так, представник позивача зазначив, що саме за захистом майнових авторських прав на малюк як твір образотворчого мистецтва І ОВ "Тара" звернувся позивач до суду. Відповідач під час провадження своєї господарської діяльності здійснив розповсюдження контрафактного примірника твору (товарів із зображенням малюнку "ТАРА") у розуміння ст.1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", чим порушив вимоги ст.426 Цивільного кодексу України, ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та виключні майнові авторські права позивача, оскільки він ніколи не отримував жодних дозволів від позивача, тобто не уклав відповідно до вимог статей 31, 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та Розділу 75 ЦК України авторський або ліцензійний договір на право розповсюдження товарів із використанням об`єктів авторського права, що належать позивачу.

Представник позивача стверджує, що відповідач здійснив розповсюдження саме контрафактного примірника твору образотворчого мистецтва, малюнку "ТАРА".

Так, на переконання представника позивача згідно пунктів "а", "б" ст.50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", порушеннями авторського права є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", а також піратство у сфері авторського права. Саме тому, вищевказані дії відповідача дають підстави для судового захисту порушених авторських прав в порядку передбаченому ст.ст. 16, 432 ЦК України, ст. 51 та п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", а саме подання позову про стягнення компенсації.

В підготовчому засіданні 12.01.2022 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.02.2022.

01.02.2022 секретарем судового засідання телефонограмами повідомлено сторін про те, що судове засідання призначене на 02.02.2022 у справі №922/2507/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" до Фізичної особи-підприємця Кузнецова Дмитра Олександровича про стягнення компенсації за порушення авторських прав відкладено у зв`язку з перебуванням судді Пономаренко Т.О. на лікарняному. Зазначено, що про дату та час наступного засідання буде повідомлено додатково.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.02.2022 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі відбудеться 16.02.2022.

Присутній в судовому засіданні 16.02.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Разом з цим, представником позивача в судовому засіданні 16.02.2022 було надано суду для огляду оригінал диску зчеплення МТЗ-80 та диск зчеплення, який було придбано представником позивача у відповідача.

Судом в судовому засіданні 16.02.2022 було оглянуто зазначені диски та повернуто представнику позивача.

Відповідач в судове засідання 16.02.2022 не з`явився, явку свого представника не забезпечив. Про причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

При цьому, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ст.219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 16.02.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тара" займається виробництвом підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач, і приводів (основний); машин і устаткування для сільського та лісового господарства; обробленням металів та нанесення покриття на метали; механічне оброблення металевих виробів; оптовою торгівлею сільськогосподарськими машинами й устаткованням; роздрібною торгівлею, що здійснюється фірмами або через мережу Інтернет.

Як стверджує позивач, твір образотворчого мистецтва (малюнок) "ТАРА" був створений одноособово творчою працею ОСОБА_1 на початку 2014 року.

03.02.2014 між Фізичною особою ОСОБА_1 (автор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тара" (правонабувач) було укладено договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір (надалі - Договір) (а.с.18-21 т.1).

Відповідно до пункту 2.1. Договору, автор передає правонабувачу на строк встановлений цим договором, усі виключні майнові авторські права на твір, який міститься у додатку №1 до Договору (а.с.22 т.1) і є його невід`ємною частиною, а правонабувач набуває їх та сплачує автору винагороду (роялті) у порядку, розмірі та строки, передбачені договором.

В додатку №1 до Договору міститься графічне зображення логотипу "ТАРА" (малюнок).

Пункт 1.1. Договору сторони погодили, що автор передає правонабувачу виключні майнові авторські права, що встановлює право набувача на власний розсуд, на строк даного договору, на території всього світу самостійно та/або разом з третіми особами здійснювати використання твору та/або окремої його частини (у тому числі оригінальної назви), а також надавати дозвіл або забороняти використання твору іншим особам, що передбачає:

- відтворення у будь - якій матеріальній формі (у тому числі цифровій);

- публічне виконання і публічне сповіщення;

- публічну демонстрацію і публічний показ;

- переробки, адаптації, переклад та будь - які інші подібні зміни;

- подання твору до загального відома (опублікування) публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до твору з будь - якого місця і у будь-який час за їх власним вибором (у тому числі за допомогою мережі Інтернет та/або інших новітніх цифрових технологій);

- включення твору як складову частину до збірників, антологій, енциклопедій та/або будь - яких інших творів;

- здавання в майновий найм і/або комерційний прокат;

- використання в якості комерційного найменування та/або торговельної марки;

- експортування та/або імпорт примірників твору;

- розповсюдження твору у будь - якій формі та будь яким способом;

- передання (відчуження) виключних майнові авторські права на твір будь - яким третім особам або іншим чином розпорядження ними;

- захист виключних майнових авторських прав на твір у судовому порядку, а також у будь - якій інший спосіб не заборонений законом;

- використання твору, дозволу або заборона використання твору іншим особам у будь - якій іншій формі та будь-яким іншим способом на те, що наведений вище перелік не є вичерпним.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що автор у повному обсязі передає права на твір право набувачу на строки, визначені цим договором, що передбачає виключне право останнього використовувати твір, дозволяти або забороняти використання твору іншим особам, а також передавати права на твір третім особам.

Відповідно до п.3.1 Договору, автор не зберігає за собою право використовувати твір, дозволять або забороняти використання твору іншим особам, а також передавати повністю або частково права на твір третім особам протягом строку, визначеного п.9.1 договору. Одноособовим власником прав на цей період є правонабувач.

Згідно з п.4.1 Договору автор гарантує, зокрема, що твір є результатом його власної одноособовою творчої праці, не містять в собі будь-які запозичення та/або інші елементи, які можуть розглядатися як порушення авторських прав третіх осіб; на момент укладання даного Договору всі виключні майнові авторські права на твір належать винятково автору, нікому не передані, не продані, не відчужені будь-яким іншим способом, не є предметом застави, судового спору або претензій з боку третіх осіб; права на твір не будуть передані автором третім особам протягом строку дії Договору.

Пунктом 9.1 Договору визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2030 включно.

Таким чином, укладений між сторонами договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2018 набув чинності, про що свідчить наявність підписів та печатки сторони на ньому, та є діючим.

З акту приймання-передачі від 03.02.2014, який є невід`ємною частиною Договору, вбачається, що Фізична особа ОСОБА_1 передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Тара" прийняло та набуло виключні майнові авторські права на твір образотворчого мистецтва (малюнок), графічне зображення логотипу "ТАРА" в паперовому та електронному вигляді (а.с.23 т.1).

Згідно із Свідоцтвом на знак для товарів і послуг №206807 від 25.12.2015, виданим Державною службою інтелектуальної власності України Торговельну марку "ТАРА" було створено та зареєстровано у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.12.2015 (а.с.26-29 т.1).

Вищевказані обставини справи та надані позивачем суду на їх підтвердження докази у своїй сукупності підтверджують факт належності позивачу виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва, логотип "ТАРА" та виключні майнові права на торговельну марку "ТАРА".

27.07.2018 уповноваженими представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" у магазині №53/55 ряд 2 авторинку "Лоск", що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, селище міського типу Пісочин, майдан Ю. Кононенка, 1, де здійснює свою господарську діяльність ФОП Кузнецов Д.О., було придбано диск щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу "ТАРА", в якості доказу здійснення відповідачем продажу контрафактної продукції позивачем до матеріалів справи долучено ком пакт-диск з відеозаписом проведення контрольної закупки даної продукції безпосередньо у відповідача.

Окрім цього, на підтвердження факту розповсюдження (продажу) відповідачем контрафактної продукції позивач надає товарний чек №384 від 27.07.2018 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Після виявлення факту використання логотипу представниками позивача був складений Акт №02/07/18 від 27.07.2018.

Процес закупки товару, отримання чеку, відповідність придбаного товару артикулу у чеку та наявність на товарі зображень логотипу "ТАРА" зафіксовано за допомогою відео зйомки.

Ознаки підробки (контрафактності) диску зчеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу "ТАРА", що був придбаний у відповідача, встановлено позивачем на підставі суттєвих відмінностей зовнішнього вигляду упаковки товару оригінальному пакуванню, а також невідповідності каталожного номеру товару та елементів конструкції товару стандартам, які встановлені ТОВ "Тара" як заводом - виробником.

Крім того, вартість контрафактного диску є значно нижчою: він коштує 550,00 грн., натомість оригінальний диск зчеплення виробництва ТОВ "Тара" коштує 710,00 грн.

Вказані відмінності зафіксовані позивачем в Акті закупки №02/07/18 від 27.07.2018.

Зафіксовані позивачем відмінності були встановлені судом у судовому засіданні при дослідженні відповідних дисків.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією від 27.07.2018, в якій вимагав негайно припинити незаконне розповсюдження контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара", надати інформацію щодо третіх осіб задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ТАРА" та про канали їх розповсюдження.

В свою чергу, 08.08.2018 відповідач відмовився виконати вимоги позивача щодо досудового врегулювання спору з посиланням на те, що відповідач здійснює власну господарську діяльність на підставі законодавства України. Крім цього, докази, які долучені до претензії від 27.07.2018 жодним чином не посвідчують факт незаконного виробництва чи розповсюдження контрафактної продукції, у зв`язку з чим відповідач вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення законодавства про авторське право.

Разом з цим, ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2019, на виконання рекомендацій викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.07.2019 по даній справі, призначено по справі експертизу об`єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора Бокаріуса.

За результатами проведеної експертизи судовим експертом, зокрема, надано такі висновки:

1. Оскільки об`єкт авторського права (малюнок) і торгівельна марка збігаються, відповідачем міг бути використаний як твір образотворчого мистецтва - графічний малюнок "ТАРА" шляхом запозичення, так і знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України №206807 шляхом нанесення на упаковку та товар схожого до ступеню змішування позначення.

2. Композиційні елементи твору образотворчого мистецтва - малюнку "ТАРА":

- малюнок має симетричну композицію та складається з графічного та словесного елементів;

- графічний елемент являє собою стилізоване зображення прописної букви "т", що виконана у формі складної геометричної фігури, наближеної до шестикутника;

- під графічним елементом розташоване слово "ТАРА", розміщене в один горизонтальний рядок;

- слово складається з 4-х заголовних кириличних букв: "Т", "А", "Р", "А", виконаних стандартним напівжирним шрифтом прямого виконання зі стандартними міжбуквеними проміжками та без надстрокових та під строкових елементів;

- малюнок виконано барвником чорного кольору.

Художньою сутністю досліджуваного графічного малюнку є передача основної ідеї за допомогою ліній, які творять контури букв та фігури, що несуть в собі основне семантичне навантаження.

3. Використання малюнку як твору образотворчого мистецтва у співвідношенні до його розміщення на товарі та упаковці було здійснено відповідачем шляхом його запозичення.

4. Малюнок, розміщений на упаковці товару, використаній позивачем, характеризується наступними композиційними елементами та їх взаємозв`язком:

- малюнок має симетричну композицію та складається з графічного та словесного елементів;

- графічний елемент являє собою стилізоване зображення прописної букви "т", що виконана у формі складної геометричної фігури, наближеної до шестикутника, з загостреними внутрішніми та зовнішніми кутами;

- під графічним елементом розташоване слово "ТАРА", розміщене в один горизонтальний рядок;

- слово складається з 4-х заголовних кириличних букв: "Т", "А", "Р", "А", виконаних стандартним напівжирним шрифтом прямого виконання зі стандартними міжбуквеними проміжками та без надстрокових та підстрокових елементів;

- малюнок виконано барвником зеленого кольору.

Малюнок, розміщений на диску зчеплення позивача, характеризується наступними композиційними елементами та їх взаємозв`язком:

- малюнок має симетричну композицію та складається з графічного та словесного елементів;

- графічний елемент являє собою стилізоване зображення прописної букви "т", що виконана у формі складної геометричної фігури, наближеної до шестикутника, з загостреними внутрішніми та зовнішніми кутами;

- графічний елемент розташовано праворуч від слова "ТАРА", розміщене в один горизонтальний рядок;

- слово складається з 4-х заголовних кириличних букв: "Т", "А", "Р", "А", виконаних стандартним напівжирним шрифтом прямого виконання зі стандартними міжбуквеними проміжками та без надстрокових та підстрокових елементів;

- слово має більший розмір, ніж графічний елемент;

- малюнок являє собою відтиск сірого кольору.

5. Твір образотворчого мистецтва - малюнок "ТАРА" відрізняється від малюнку, розміщеному на упаковці товару, використаній позивачем, кольоровим рішенням. Всі інші композиційні елементи, їх взаємозв`язок та розташування співпадають. Порівнювані позначення є схожими.

Твір образотворчого мистецтва - малюнок "ТАРА" відрізняється від малюнку, розміщеному на диску зчеплення відповідача композиційним розташуванням елементів, їх розміром та кольоровим рішенні. Основні композиційні елементи, що несуть семантичне навантаження, співпадають. Порівнювані малюнки є схожими.

6. Комбіноване позначення "ТАРА", нанесене на пакування та диск відповідача є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України №206807".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Положенням ст.426 Цивільного кодексу України передбачено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється виключно з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Положенням п.8 ч.3 ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що розповсюдження творів є одними із способів використання творів.

Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - це будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об`єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об`єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Відповідно п.8 ч.1 ст.8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" твір образотворчого мистецтва - це самостійний об`єкт авторського права.

Твором образотворчого мистецтва, у тому числі, є малюнок (ст.1 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - це примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Контрафактними, за визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 Митного кодексу України, є, зокрема, товари, що є предметами порушення прав інтелектуальної власності на торговельну марку в Україні, на яких без дозволу міститься позначення, тотожне із охоронюваною в Україні торговельною маркою стосовно одного й того самого виду товарів, або яке є схожим настільки, що його можна сплутати з такою торговельною маркою.

У відповідності до положень чинного законодавства контрафактним може бути визнано лише конкретний товар, який має індивідуальні ознаки.

Таким чином, питання щодо задоволення/незадоволення заявлених позовних вимог ставиться у залежність від чіткого встановлення спірного об`єкту контрафактності.

Так, відповідно до п.44 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", розповсюдження контрафактних примірників творів порушенням авторського права дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об`єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб`єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Згідно пунктів "а", "б" ст.50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", порушеннями авторського права є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", а також піратство у сфері авторського права.

Пунктом "г" ч.2 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що розмір компенсації визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", паушальна сума назначається як одноразовий платіж за будь-яке використання об`єктів авторського права.

Статтею 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, вимагати від осіб, які порушують авторське право і (або) суміжні права позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів і об`єктів суміжних прав, а також засобів обходу технічних засобів захисту, та про канали їх розповсюдження.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" визначено юридичні факти, які кожна із сторін повинна доводити при розгляді справ про захист авторського права.

Так, для стягнення з відповідача компенсації позивач повинен довести належність йому авторського права, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем.

Відповідач, у свою чергу, має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору, в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (ст. 1166 ЦК України).

При цьому, суд повинен встановити:

- який об`єкт інтелектуальної власності використано відповідачем і в чому саме полягало використання, якщо об`єкт авторського права (малюнок) і торговельної марка збігаються;

- з`ясувати повний перелік суттєвих ознак твору образотворчого мистецтва - малюнку "ТАРА" та його художню сутність;

- визначити характер порушення;

- визначити розмір компенсації за порушення авторського права як специфічного способу захисту порушення авторського права.

Відповідно до п.п.51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012 компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права, а розмір збитків та причинно-наслідковий зв`язок суб`єкт такого права доводити не зобов`язаний.

Аналогічна правова позиція викладена у п.п.12,42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010, де встановлено, що при вирішенні спорів судам слід мати на увазі, що компенсація, передбачена п."г" ч.2 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012, у розгляді господарським судом справи про захист авторських прав потрібно виходити з того, що, поки не доведено інше, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Інші докази, пов`язані з авторством твору, досліджуються лише в разі, якщо авторство даної особи на твір оспорюється або заперечується.

Поряд з цим статтею 435 ЦК України встановлено, що первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Так, відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вибір способу судового захисту прав інтелектуальної власності, включаючи такі, як стягнення компенсації за порушення авторських прав, припинення дій, що порушують права, відшкодування збитків тощо, здійснюється особою, якій належить право інтелектуальної власності.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.07.2019 по даній справі, у разі коли один матеріальний об`єкт поєднує ознаки декількох самостійних об`єктів права інтелектуальної власності (як малюнка як об`єкта авторського права, так і знака для товарів і послуг), спосіб захисту порушеного права визначається характером такого порушення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у відповідності до договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014, позивачу належать виключні майнові авторські права на твір образотворчого мистецтва (малюнок), графічне зображення логотипу "ТАРА" та виключні майнові права на торговельну марку "ТАРА".

Посилання відповідача на те, що лише свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір є доказом авторських прав особи є помилковими, оскільки вищевказані обставини справи та надані позивачем суду на їх підтвердження докази у своїй сукупності підтверджують факт належності позивачу виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва, графічне зображення логотипу "ТАРА" та виключні майнові права на торговельну марку "ТАРА". Зокрема, укладений між сторонами договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2018 набув чинності, про що свідчить наявність підписів та печатки сторони на ньому, та є діючим.

Дані факти не спростовані відповідачем у встановленому чинним законодавством порядку.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема: відтворення творів, а також розповсюдження творів шляхом першого продажу.

Факт використання відповідачем вищезазначеного твору суд вважає доведеним позивачем повністю з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема відеозапису контрольної закупки, акту закупки та акту огляду, 27.07.2018 представником позивача у павільйоні №53/55 ряд 2 авторинку "Лоск", що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, селище міського типу Пісочин, майдан Ю. Кононенка, 1, де здійснює свою господарську діяльність ФОП Кузнецов Д.О., було придбано диск щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу "ТАРА". Водночас як вбачається з акту огляду (порівняльного дослідження) №2 контрафактного диску зчеплення МТЗ-80 85-1601130 від 31.07.2018, підписаного директором ТОВ "ТАРА", начальником відділу технічного контролю ТОВ "ТАРА", головним конструктором ТОВ "ТАРА" та представниками ТОВ "ТАРА", куплений у відповідача диск щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу "ТАРА" не виготовлявся позивачем та не вводився в обіг.

Так, в матеріалах справи міститься копія товарного чеку №384 від 27.08.2018, яким підтверджується факт придбання диску зчеплення МТЗ за ціною 550,00 грн. В графі "товар відпустив" міститься підпис без зазначення прізвища та ініціалів продавця.

Факт продажу вказаного диску саме відповідачем зафіксовано засобами відеофіксації представником позивача.

В свою чергу представник відповідача відеофіксацію означеної закупки просить суд визнати неналежним доказом. При цьому стверджує, що відповідачу не було відомо і він не міг знати, що продає товар зі знаком, що це чужий твір та зобов`язаний отримати у зв`язку із цим дозвіл для реалізації товару із знаком. Даний твір так би знак на товарі не вводився в цивільний обіг і відповідач не був обізнаний про існування знаку на творі, права на який належить позивачу.

Як уже було наголошувалося судом, саме на відповідача покладається обов`язок доведення додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним спірного твору.

З огляду на зазначене, відповідачем не спростовано факту продажу (розповсюдження) ним означеного диску. Навпроти, представник відповідача запевняє, що відповідач не зобов`язаний знати про те, що продає товар зі знаком "ТАРА", що це чужий твір та про те, що він зобов`язаний отримати у зв`язку із цим дозвіл для реалізації відповідного товару.

Розміщення малюнку як об`єкту образотворчого мистецтва безпосередньо на будь-якій поверхні не є безумовним свідченням контрафактності самого об`єкта, на якому цей малюнок розміщений, оскільки саме функцією торговельної марки є відрізнення товарів та послуг одних осіб від товарів та послуг інших.

Так, під час розгляду даної справи ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2019, на виконання рекомендацій викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.07.2019 по даній справі, призначено по справі експертизу об`єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора Бокаріуса.

За результатами проведеної експертизи судовим експертом, зокрема, встановлено, що комбіноване позначення "ТАРА", нанесене на пакування та диск відповідача є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України №206807".

На переконання представника відповідача, в основу судової експертизи покладено неналежні докази та зроблена експертиза без врахування врахування інтересів відповідача, без його запитання, без підтверджуючих доказів що надані матеріали відповідають дійсності на підставі яких судовим експертом складено висновок.

Суд відхиляє доводи представника відповідача, оскільки відповідна експертиза призначалася ухвалою господарського суду Харківської області з урахуванням рекомендацій викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.07.2019 по даній справі, на виконання вимог постанови та для повного та об`єктивного розгляду справи, у відповідності та на підставах визначених нормами Господарського процесуального кодексу України, і в даному випадку задля врахування інтересів відповідача, врахування його запитань та підтверджуючих доказів, саме відповідач повинен був надати низку відповідних запитань та підтверджувальних доказів, а також обґрунтоване клопотання чи пояснення, в яких були б викладені відповідні інтереси, про які останній зазначає.

Проте, відповідач своїм процесуальним правом у строки встановлені Господарським процесуальним кодексом України не скористався і за таких обставин посилання відповідача на те, що в основу судової експертизи покладено неналежні докази та експертиза зроблена без врахування інтересів відповідача, є безпідставним та не обґрунтованим.

При цьому, Пленум Вищого господарського суду України у п.27 постанови №12 від 17.10.2012 зазначив, що господарським судам слід мати на увазі, що поняття контрафактності примірників творів та/або відеограм, фонограм є юридичним, тому питання про контрафактність не можуть ставитися перед експертом.

Разом з цим, дослідивши матеріали справи та надані для огляду представником позивача в судовому засіданні диски, судом встановлено суттєві ознаки підробки (контрафактності) диску зчеплення МТЗ-80 із зображенням логотипу "ТАРА", що був придбаний у відповідача, на підставі суттєвих відмінностей зовнішнього вигляду упаковки товару оригінальному пакуванню, а також невідповідності каталожного номеру товару та елементів конструкції товару стандартам, які встановлені ТОВ "Тара" як заводом - виробником.

Для встановлення вищезазначеного судом було досліджено фотокопії оригінального та підробленого товару, надані для огляду представником позивача в судовому засіданні диски (оригінал диску зчеплення МТЗ-80 та диск зчеплення, який було придбано представником позивача у відповідача), а також даний факт вбачається з раніше зазначеного відеозапису, наданого позивачем.

Крім того, вартість контрафактного диску є значно нижчою та не відповідає встановленій вартості ТОВ "ТАРА".

Вищевстановлене також вбачається з Акту огляду №2 від 31.07.2018 складеного представниками позивача.

Відповідно до статті 441 Цивільного кодексу України використанням твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" контрафактним визнається примірник твору, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Як уже було встановлено судом, відповідач не спростовує факт розповсюдження ним означеного диску. При цьому вважає, що він не зобов`язаний знати про те, що продає товар зі відповідним знаком "ТАРА", що це чужий твір та про те, що зобов`язаний отримати у зв`язку із цим дозвіл для реалізації відповідного товару.

Згідно ст.1 Закону України "Про підприємництво", підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, підприємець зобов`язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати прав та інтересів громадян, підприємств, установ, організацій і держави, що охороняються законом. За завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність (ст.10 Закону України "Про підприємництво").

Презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Він може бути також визначений як "заборона незнання закону".

Зворотнім боком презумпції знання закону виступає загальновизнаний принцип права "незнання закону не звільняє від відповідальності", що часто позначається за допомогою латинської формули ignorantia legis non excusat.

Ignorantia juris non excusat або ignorantia legis neminem excusat (з латинської "незнання закону не є виправданням (ні для кого)") - правовий принцип, згідно з яким людина, яка не знає певного закону, не може уникнути відповідальності за порушення такого закону просто лише тому, що вона не знала про нього.

Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідач стверджуючи про те, що надані позивачем докази є неналежними та недопустимими, не надав суду жодного доказу на підтвердження наявності у нього законного права на розповсюдження диску з логотипом (малюнком) "ТАРА", зокрема, свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, який був розміщений на диску МТЗ, що реалізовувався відповідачем, свідоцтва на знак для товарів і послуг, договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір, який би підтверджував наявність законного права у відповідача розповсюджувати товари з твором (малюнком) "ТАРА".

Суд вкотре наголошує, що саме на відповідача покладається обов`язок доведення додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним спірного твору.

Згідно з частиною 1 статті 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень по даній справі зазначив, що суди на підставі досліджених доказів у порядку статті 86 ГПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також ураховуючи вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності мали встановити, що було предметом купівлі-продажу: чи був предметом купівлі-продажу саме об`єкт авторського права - малюнок чи предметом був диск зчеплення відповідного виробника, а отже чи стосувалось порушення саме цього об`єкта (малюнка).

Як встановлено судом на підставі досліджених доказів, предметом купівлі-продажу був диск зчеплення невідомого виробника (виробником даного диску не є ТОВ "ТАРА"), на якому відображено саме об`єкт авторського права ТОВ "ТАРА", а отже і порушення стосувалось саме цього об`єкта (малюнка).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про відсутність у діях останнього порушення виключних авторських прав позивача, а позивачем в свою чергу належним чином доведено факт розповсюдження (продажу) контрафактного твору без достатніх на те правових підстав.

Твердження відповідача про неналежність доказів наданих позивачем, а саме диску з відеозаписом контрольної закупки, суд оцінює критично, оскільки даний доказ позивачем був наданий у відповідності до вимог ст.96 ГПК України.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ "ТАРА" суми компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди у розмірі 40000, 00 грн. та вимоги про стягнення з відповідача до Державного бюджету України штрафу у розмірі 10% від суми присудженої до стягнення, що становить 4 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом "г" ч.2 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що розмір компенсації визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов`язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача (ч.2 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" паушальна сума назначається як одноразовий платіж за будь-яке використання об`єктів авторського права.

Відповідно до умов Додатку №2 до Договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014 позивач одноразово сплачує ОСОБА_1 як автору винагороду у розмірі 20 000,00 грн.

Таким чином, вищезазначений розмір авторської винагороди є базовою розрахунковою величиною для визначення розміру компенсації за порушення майнових авторських прав.

Оскільки представниками ТОВ "Тара" зафіксовано 1 (один) факт порушень виключних майнових авторських прав відповідачем, який, очевидно не носить умисного характеру, суд дійшов висновку, що заявлена вимогам щодо стягнення з останнього подвоєної паушальної суми у розмірі 40 000,00 грн., є законною, обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Разом з цим, відповідно до ч.3. ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до Державного бюджету України.

На підставі вищевстановленого, враховуючи положення ч.3 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача до Державного бюджету України штрафу у розмірі 10% від суми присудженої до стягнення, що становить 4 000,00 грн., обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара" та про канали їх розповсюдження, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. "ж" ч.1 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою авторського права, суб`єкти авторського права мають право вимагати від осіб, які порушують авторське право позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження.

Під інформацією розуміються будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, зокрема у формі документів як основного матеріального носія, для її збереження та передавання у часі та просторі (ч.1 ст. 1 Закону України "Про інформацію").

Враховуючи визначення ЗУ "Про авторське право та суміжні права" спеціального способу захисту порушених авторських прав, такого як зобов`язання порушника надати інформацію про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження, беручи до уваги доведеність факту порушення відповідачем виключних авторських прав позивача, суд вважає таку вимогу позивача обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню, а тому зобов`язує відповідача надати інформацію щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара" та про канали їх розповсюдження.

Що стосується твердження відповідача про несплату позивачем судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, суд зазначає наступне.

Так, Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 по даній справі зазначив, що доводи касаційної скарги про те, що при поданні позовної заяви позивачем не сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру заслуговують на увагу, однак не є вагомими та достатніми, з огляду на підстави скасування оскаржуваних судових рішень, зазначені у цій постанові.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У пункті 2 частини 1 статті 164 ГПК України закріплено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.163 ГПК України, ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762,00 грн.

Дана позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру та вимоги майнового характеру, ціна яких становить 44 000,00 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який необхідно було сплатити позивачу при зверненні до господарського суду із даним позовом становить 3 524,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при поданні даної позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 3 524,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням про сплату судового збору.

Таким чином, позивачем за подання даної позовної заяви в повному обсязі, як за вимоги майнового так і за вимогу не майнового характеру, було сплачено судовий збір.

З огляду на зазначене, твердження представника відповідача про несплату позивачем судового збору за позовну вимогу немайнового характеру не відповідає дійсності, є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч.2 ст.96 ГПК України).

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень по даній справі, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

З огляду на зазначене, беручи до уваги принцип змагальності сторін, враховуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати, зокрема понесені останнім на правову допомогу.

Разом з цим, 17.01.2022 через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про стягнення судових витрат (вх.№967 від 17.01.2022).

Враховуючи вищевикладене, суд надає сторонам строк протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду для надання доказів, пояснень, клопотань чи заперечень щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, у судовому засіданні 16.02.2022 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно п.1 ч.6 ст.233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого п.1 ч.6 ст.233 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" до Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича про стягнення компенсації за порушення авторських прав в розмірі 40000, 00 грн., зобов`язання відповідача надати інформацію щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара" та про канали їх розповсюдження та про стягнення з відповідача штрафу до Державного бюджету України в розмірі 4000, 00 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р НОМЕР_2 у АТ «ОТП Банк», МФО 300528) суму компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди, що становить 40000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.

Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) надати у письмовій формі Товариству з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р НОМЕР_2 у АТ «ОТП Банк», МФО 300528) інформацію (документи) щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара" та про канали їх розповсюдження.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. до Державного бюджету України, що становить 10 % суми, що підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара".

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р НОМЕР_2 у АТ «ОТП Банк», МФО 300528) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 02 березня 2022 року об 12:30.

Сторонам протягом 5 днів надати суду докази понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "25" березня 2022 р.

Суддя Т.О. Пономаренко