РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2022Справа № 910/14111/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За первісним позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія»

про стягнення 216082,65 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 647412,80 грн.

Представники сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): не з`явився;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Омельченко Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» про стягнення 216082,56 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що на виконання умов Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 відповідач поставив позивачу товар на суму 3804482,40 грн. Однак, оскільки частина товару виявилась такою, що не відповідає умовам договору, а відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов`язаний був замінити неякісний товар у 20-ти денний строк, тоді як відповідачем було прострочено виконання обов`язку з заміни товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф за прострочення заміни неякісного товару у розмірі 216082,56 грн. (за період з 28.10.2020 по 22.02.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 відкрито провадження у справі №910/14111/21, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

06.10.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що ним були вчинені всі необхідні дії для заміни неякісного товару у встановлені строки.

06.10.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованості за неоплачений товар у розмірі 647412,80 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві, позивач за зустрічним позовом вказує на те, що відповідачем не у повному обсязі було оплачено товар, поставлений позивачем за зустрічним позовом відповідно до умов Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019, у зв`язку з чим у відповідача за зустрічним позовом виникла заборгованість у сумі 647412,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем за зустрічним позовом були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 11.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» до розгляду з первісним позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.12.2021.

16.11.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що він не має можливості виконати свої грошові зобов`язання перед позивачем у зв`язку з тяжким фінансовим становищем, яке викликано наявною заборгованістю ДП «Енергоринок», ДП «Гарантований покупець», ПрАТ «НЕК «Укренерго». Також, відповідач за зустрічним позовом просив суд відстрочити виконання рішення суду в частині зустрічного позову на три місяці.

У підготовчому засіданні 01.12.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 22.12.2021.

07.12.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 22.12.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.02.2022.

Судове засідання, призначене на 02.02.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 судове засідання у справі №910/8465/19 призначено на 23.02.2022.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 23.02.2022 надав усні пояснення по справі, заперечив проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав у повному обсязі.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) у судове засідання 23.02.2022 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином; 22.02.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та заперечення проти стягнення витрат на правову допомогу адвоката.

У судовому засіданні 23.02.2022 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.06.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» (постачальник) укладено Договір поставки №15263/53-124-01-19-10391, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити запасні частини до насосів, асортимент кількість, виробник, ціна та код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору.

У специфікації №1 до Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 сторони погодили найменування товару, що поставляється, його ціну та загальну вартість.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 якість, кількість товару повинні відповідати технічним характеристикам, вказаним в специфікації №1 до договору та підтверджуватися сертифікатом якості виробника з відміткою ВТК виробника згідно з діючою програмою забезпечення якості підприємства.

Згідно з п. 2.3 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим розділом 2 договору.

Відповідно до п. 2.5 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 в разі поставки неякісного (дефектного) товару, товару, що не відповідає умовам договору, а також при недопоставці товару покупець письмово повідомляє постачальника про виявлені недоліки товару.

Згідно з п. 4.1 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 ціна товару становить 3804482,40 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45-ти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач за первісним позовом вказує на те, що на виконання умов Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 відповідач поставив позивачу товар на суму 3804482,40 грн. Однак, оскільки частина товару виявилась такою, що не відповідає умовам договору, а відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов`язаний був замінити неякісний товар у 20-ти денний строк, тоді як відповідачем було прострочено виконання обов`язку з заміни товару, позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф за прострочення заміни неякісного товару у розмірі 216082,56 грн. (за період з 28.10.2020 по 22.02.2021).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві, позивач за зустрічним позовом вказує на те, що відповідачем не у повному обсязі було оплачено товар, поставлений позивачем за зустрічним позовом відповідно до умов Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019, у зв`язку з чим у відповідача за зустрічним позовом виникла заборгованість у сумі 647412,80 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом та вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За видатковою накладною №3 від 18.08.2020 відповідач за первісним позовом поставив позивачу товар, обумовлений Договором поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019, на суму 3804482,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У листі вих. №48-20 від 30.09.2020 відповідач за первісним позовом зазначає, що при проведенні ВК-2 покупцем були виявлені невідповідності щодо конструкції одиниць поставленого товар, а саме холодильників. У вказаному листі відповідач за первісним позовом просив позивача направити холодильники на адресу відповідача за первісним позовом для встановлення відповідності конструкцій холодильників до існуючих та врегулювання невідповідностей.

Покупцем (позивачем за первісним позовом) було складено Акт на забраковану продукцію від 01.10.2020, де зазначено, що конструкція холодильника не відповідає холодильникам, які експлуатуються на насосах 400 QHD-Spec ВП ХАЕС; холодильники 4400/VAI/989 50-319 511 600 0200 в кількості 4 штуки вважати остаточним браком, що підлягає поверненню постачальнику для заміни.

У п. 2.6 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 зазначено, що постачальник зобов`язується здійснити за свій рахунок заміну неякісного (дефектного) товару, товару, що не відповідає умовам договору у 20-ти денний строк з моменту одержання повідомлення покупця про виявлення недоліків товару, або про установлення факту недопоставки товару.

Матеріали справи не містять доказів направлення на адресу продавця/доказів отримання продавцем листів покупця про виявлення недоліків товару.

Втім, зважаючи, що станом на 30.09.2020 (лист відповідача за первісним позов №48-20) продавець був вже обізнаний про виявлені покупцем недоліки товару, суд дійшов висновку, що станом на 30.09.2020 відповідачем за первісним позовом було отримано від позивача повідомлення про виявлені недоліки, з огляду на що продавець повинен був замінити неякісний (дефектний) товар у строк до 20.10.2020 включно.

Як вбачається з листа відповідача за первісним позовом вих. №51-20 від 23.10.2020, отримані від позивача забраковані холодильники були направлені відповідачем за первісним позовом до Чехії на завод виробника. У вказаному листі відповідач за первісним позовом повідомив позивача про те, що він не має можливості замінити продукцію у строки, встановлені у п. 2.6 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019, у зв`язку з тим, що продукція підлягає доопрацюванню та зміні конструктивну, та у зв`язку з посиланням заходів, спрямованих на боротьбу з поширенням короновірусної інфекції в Чеській Республіці.

За таких обставин, відповідач за первісним позовом просив позивача погодити дату поставки продукції - до 23.04.2021 з метою уникнення стягнення штрафних санкцій з відповідача.

Відповідач за первісним позовом, посилаючись у відзиві на позовну заяву на вказані обставини, зазначає, що ним були вчинені всі можливі дії з метою вчасного виконання зобов`язання щодо заміни неякісного товару, тоді як позивач звернувся з даним позовом до суду та не надав відповіді на пропозицію відповідача за первісним позовом щодо продовження строку поставки продукції.

Однак, суд зазначає, що досудове врегулювання спору у правовідносинах, які склались між сторонами, не є обов`язковим, з огляду на що покупець мав право відразу звернутися до суду для врегулювання спору без проведення претензійної роботи.

17.03.2020 Верховна Рада України прийняла закон, яким були внесені зміни в Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні». Карантин був включений в список форс-мажорних обставин.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу визначає, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто, у випадку, якщо боржник порушив зобов`язання внаслідок непереборної сили (форс-мажору), він звільняється від відповідальності за таке порушення, якщо при цьому доведе що він об`єктивно не міг попередити таке порушення.

Для застосування норм щодо форс-мажору необхідне дотримання наступних умов: - наявність обставин непереборної сили; - їх надзвичайний характер; - неможливість попередження порушення зобов`язання; - причинний зв`язок між обставинами непереборної сили і невиконанням зобов`язання.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

При цьому, форс-мажорні обставини не мають «преюдиціальний» (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести.

Таким чином, сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те що вони є форс-мажорними і, що ці обставини є форс-мажором саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин довести їх надзвичайність та невідворотність.

Суд зазначає, що відповідачем за первісним позовом не надано суду відповідного сертифікату Торгово-Промислової палати, який би засвідчував обставини форс-мажору.

При цьому, відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, учасник господарських відносин на власний ризик укладає господарські договори та здійснює господарську діяльність, а тому посилання продавця на ті обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, не є підставами для звільнення продавця від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідно до видаткової накладної №2 від 23.02.2021 відповідач за первісним позовом поставив позивачу товар (холодильники у кількості 4 одиниць) на суму 1080412,80 грн.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, відповідачем за первісним позовом було виконано зобов`язання з поставки товару за Договором поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 саме 23.02.2021.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем за первісним позовом обов`язку з заміни неякісного товару, позивачем (покупцем) нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом штраф у розмірі 216082,56 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з п. 8.3 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 у випадку невиконання постачальником зобов`язань, визначених у п. 2.6 договору, постачальник зобов`язується сплатити покупцю штраф за порушення строку заміни або до поставки товару в розмірі 20% від вартості товару, який підлягає заміні або до поставці.

Оскільки вартість товару, що підлягає заміні, становить 1080412,80 грн, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості здійсненого позивачем за первісним позовом розрахунку штрафу на підстав п. 8.3 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 на суму 216082,56 грн (1080412,80 грн * 20%).

Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» про стягнення штрафу у розмірі 216082,56 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом належним чином виконав свій обов`язок з поставки покупцю (відповідачу за зустрічним позовом) товару 23.02.2021, замінивши продукцію належної якості (відповідно до видаткової накладної №2 від 23.02.2021).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45-ти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Таким чином, відповідач за зустрічним позовом повинен був оплатити поставлений позивачем за зустрічним позовом товар у строк до 09.04.2021 включно.

Судом встановлено, що 21.05.2021 відповідач за зустрічним позовом сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 150000,00 грн, 25.06.2021 - грошові кошти у розмірі 57000,00 грн, 20.07.2021 - грошові кошти у розмірі 40000,00 грн, 01.09.2021 - грошові кошти у розмірі 66000,00 грн, 09.09.2021 - грошові кошти у розмірі 120000,00 грн, що разом становить 433000,00 грн.

Таким чином, оскільки позивачем за зустрічним позовом 23.02.2021 було поставлено (замінено неякісну продукцію) відповідачу товар на суму 1080412,80 грн (4 холодильники), тоді як відповідачем здійснено оплату грошових коштів у сумі 433000,00 грн, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» грошових коштів у сумі 647412,80 грн.

При цьому, у відзиві на зустрічну позовну заяву відповідач (Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом») не заперечує наявності вказаної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «В Вікторія», однак вказує на відсутність грошових коштів.

Наявність та розмір заборгованості Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за Договором поставки №15263/53-124-01-19-10391 від 25.06.2019 у розмірі 647412,80 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем за зустрічним позовом не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 647412,80 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відзиві на зустрічний позов відповідач просив суд відстрочити виконання рішення суду (в частині зустрічного позову) на три місяці.

При цьому, відповідач за зустрічним позовом посилається на тяжке фінансове становище, яке викликане тим, що ДП «Енергоринок» ДП «Гарантований покупець» мають значну заборгованість перед Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з оплати електроенергії.

Суд зазначає, що підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд зазначає, що в даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на один рік, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Суд відзначає, що викладені відповідачем за зустрічним позовом обставини не можуть підтверджувати реальності виконання рішення суду у даній справі після закінчення терміну, на який відповідач просить відстрочити його виконання.

Також твердження заявника про наявність боргу зі сторони ДП «Енергоринок» та ДП «Гарантований покупець» не є тими обставинами, з якими пов`язана можливість надання відстрочки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для відстрочення виконання рішення у даній справі в частині зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія».

Судовий збір за подання первісного позову покласти на відповідача за первісним позовом, судовий збір за подання зустрічного позову покласти на відповідача за зустрічним позовом у зв`язку з задоволенням позовів (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 2, кв. 24; ідентифікаційний код: 32985275) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) грошові кошти у розмірі 216082 (двісті шістнадцять тисяч вісімдесят дві) грн 56 коп. та судовий збір у розмірі 3241 (три тисячі двісті сорок одна) грн 24 коп.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» задовольнити повністю.

4. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «В Вікторія» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 2, кв. 24; ідентифікаційний код: 32985275) грошові кошти у розмірі 647412 (шістсот сорок сім тисяч чотириста дванадцять) грн 80 коп. та судовий збір у розмірі 9711 (дев`ять тисяч сімсот одинадцять) грн 19 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

6. Відмовити у задоволенні клопотання Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про відстрочення виконання рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 30.03.2022.

Суддя О.М. Спичак