ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2022 року м.Дніпро Справа № 904/1243/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційні скарги Криворізької міської ради та фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі №904/1243/20 (суддя Рудь І.А.)

за позовом Криворізької міської ради, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

до фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою в сумі 138442 грн. 20 коп.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі №904/1243/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Стягнуто з Криворізької міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича 30000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, які полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. З огляду на встановлені обставини щодо закінчення строку дії договору оренди, відсутні правові підстави для нарахування відповідачу орендної плати. Стягнення орендної плати можливе лише до моменту припинення дії договору, а після припинення договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця може бути відшкодування збитків або стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, сумою позову 138442,20 грн., обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі 84454,80 грн. не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Криворізька міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Також, не погодившись з зазначеним рішенням суду в частині розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, фізична особа-підприємець Штефан Владислав Олександрович звернувся з апеляційної скаргою в якій просить рішення суду в частині стягнення витрат на професійну допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення клопотання відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 84454,80 грн.; стягнути з позивача на користь відповідача 84454,80 грн. витрат на професійну правничу допомогу; в решті рішення господарського суду від 14.12.2021 у цій справі - залишити без змін.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга Криворізької міської ради мотивована тим, що:

- оскаржуване рішення суду є таким, що прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи;

- обмежившись лише формальною відмовою в задоволенні позову з підстави нібито неправильного визначення позивачем предмету спору, суд першої інстанції не лише фактично перешкодив Криворізькій міській раді у доступі до правосуддя, а й звільнив недобросовісного землекористувача від встановленого законом обов`язку зі сплати за фактичне користування земельною ділянкою;

- правова підстава землекористування не має визначального значення у спірних правовідносинах при нарахуванні плати за землю. Значущим є лише сама земельна ділянка та факт її неповернення позивачу, що слугує підставою для застосування статті 96 ЗК України та 287 ПК України як спеціальних норм земельного законодавства, якими регламентовано нарахування плати за землю у відповідному розмірі. Таким чином, з урахуванням вказаних норм матеріального права Криворізька міська рада звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Штефана В.О. 138 442,20 грн. за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:279:0025. Але судом першої інстанції не врахована специфіка даного спору, з огляду на що, він припустився хибного висновку про неможливість задоволення заявлених позовних вимог;

- місцевий господарський суд всупереч заявленої позивачем вимоги, безпідставно, аналізуючи зміст позовної заяви (з урахуванням уточнень), доходить до висновку про невірне обрання позивачем способу захисту та вказує на належний спосіб захисту - стягнення безпідставно збережених коштів, що за своєю природою складає один і той же розмір коштів - 138442,20 грн., які і є заявленими в рамках даної справи;

- господарський суд Дніпропетровської області під час розгляду даної справи вдався до надмірного формалізму, чим створив позивачу невиправдану перешкоду у доступі до правосуддя та задоволенні позову;

- матеріали справи дозволяють у рамках цієї справи вирішити її ефективно по суті. Розрахунок наданий позивачем у розмірі орендної плати, як єдино можливий, є повністю тотожним розрахунку заборгованості безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати а факт збереження відповідачем земельної ділянки площею 0,3962 га з кадастровим номером :04:279:0025 - беззаперечним, адже відповідачем не надано доказів її повернення. Належним доказом повернення земельної ділянки може бути виключно акт приймання-передачі (повернення) від відповідача позивачу, але його матеріали справи не містять, що достеменно встановлено судом;

- є всі підстави вважати, що Криворізька міська рада звернулася до суду з вірним способом захисту та до належного відповідача, але суд помилково всупереч заявленому позивачем предмету спору, визначився з характером спірних правовідносин та правовими нормами, що підлягали застосуванню; не застосував ряд спеціальних норм земельного законодавства (ст. ст. 96, 206 ЗК України, ст. ст. 14, 287 ПК України), що в сукупності є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового - про задоволення позовних вимог міської ради в повному обсязі.

- судом не досліджено належним чином заперечення позивача на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які вказували на необґрунтованість заявлених витрат, ніяк не мотивовано їх відхилення. Адвокатом очевидно необґрунтовано завищено час, який начебто ним витрачений. Предмет позову в даній справі є незначної складності, спірні правовідносини між сторонами регулюються загальними нормами Цивільного та Господарського кодексу України, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Тематика спору і позивачу, і його адвокату є добре знайомою, оскільки судові спори між сторонами такого характеру тривають багато років, де позивач особисто приймає участь, а відтак не вимагається часу на "роз`яснення" чи "консультування" останнього. Відзив на позовну заяву є тотожним відзивам у інших справах, що потребує мінімального часу на його підготовку. Збір доказів під час підготовки відзиву адвокат не здійснював. В іншому - частина вчинених адвокатом дій не стосувалися спору. А відтак заздалегідь були неефективними, зокрема, в частині консультації щодо підсудності спору, правових позицій Верховного Суду з неподібних правовідносин (про них детально наводилось в запереченнях позивача на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу) тощо, у зв`язку з чим взагалі не потребували затрат часу.

Апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича мотивована тим, що:

- висновки суду першої інстанції про не співмірність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у даній справі не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими, не узгоджуються із позицією вищих судових інстанцій та апеляційного суду;

- відповідачем до суду подані належні докази щодо обсягу наданої адвокатом правничої допомоги та її вартості, що підлягає сплаті внаслідок необґрунтованих вимог позивача у рамках даної судової справи;

- суд неправомірно зменшив розмір витрат на правничу допомогу, оскільки не врахував, що відповідачем понесені витрати у зв`язку із вирішенням певних питань, пов`язаних з розглядом цієї справи. Суд жодним чином не врахував витрати відповідача, які пов`язані безпосередньо із самою участю адвоката у судових засіданнях. Суми витрат у розмірі 17500,00грн. (згідно акту №17 від 23.02021 року) та 3500,00 грн. (згідно акту №35 від 08.12.2021р. жодним чином не враховані та не спростовані судом першої інстанції. Відповідач зауважує, що місце роботи адвоката - м. Кривий Ріг, а судові засідання призначені до розгляду за участі сторін у іншому місті - м. Дніпро. Відстань між містами становить близько - 150 км. Середній затрачений час на дорогу від місця роботи адвоката до суду становить близько 2,5 годин. Фактично, прийнявши участь в одному судовому засіданні адвокатом втрачається 1 робочий день, адже дорога до Дніпра та у зворотному напрямку, очікування біля зали судового засідання та безпосередня участь у судовому засіданні в комплексі займають щонайменше 6-8 годин;

- фактично, дана справа розглядається з 2020 року та саме дії і поведінка позивача призвели до таких значних витрат на правничу допомогу. Обрання позивачем належного способу захисту порушених прав, не упевненість позивача у власній правовій позиції призвели до того, що відповідач вимушений був користуватись відповідною правничою допомогою у рамках даної судової справи близько 2 років.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Штефана В.О. Криворізька міська рада наголошує на не співмірності заявлених у суді першої інстанції витрат зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та часом витраченим адвокатом на виконання означених робіт. Слід зауважити, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Збір доказів адвокат також не здійснював. Отримання на поштовому відділенні АТ "Укрпошта" документів направлених позивачем та судом відповідачу по даній справі, а також виготовлення копій документів, додатків, та їх відправлення засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення через поштове відділення - не є видом правничої допомоги, отже оплата вказаних видів робіт не може бути відшкодована в якості витрат на професійну правничу допомогу. Умови договору №2 від 01.01.2020 не містять зобов`язань адвоката на здійснення копіювання необхідної кількості додатків до процесуальних документів поданих особисто відповідачем. Доказів, які б свідчили про оплату поліграфічних послуг, які полягали в технічному копіюванні доданих до матеріалів справи документів відповідачем не надано. Окрім того, як вбачається з акту здачі-приймання послуг, адвокатом був витрачений час на надання відповідачу консультацій щодо правових позицій Верховного Суду зі спірних правовідносин та практики застосування Господарським судом Дніпропетровської області, проте поданий відповідачем відзив на позовну заяву не містить посилань на практику Верховного Суду зі спірних правовідносин та/чи практику ЄСПЛ, що у свою чергу може свідчити про підготовку документу високої складності, а є повністю тотожним відзиву на позовну заяву у справі за позовом Криворізької міської ради до ФОП Штефана В.О. про стягнення заборгованості з орендної плати за землю у справі №904/5897/18, підготовленим раніше - 31.08.2020. Таким чином, складання відзиву у даній справі не зайняло багато часу. Підсумовуючи викладене, з огляду на повну тотожність процесуальних документів у даній справі раніше поданим документам по іншим справам, вбачається значне завищення адвокатом часу витраченого на їх складання, а отже заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 для розгляду справи №904/1243/20 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду: головуючий суддя Подобєд І.М., судді - Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2022 відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду апеляційної скарги до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/1243/20. Витребувано із Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/1243/20.

02.02.2022 матеріали справи № 904/1243/20 надійшли до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Подобєда І.М., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 02.02.2022, проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022 (для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження, тощо) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), суддів: Кошеєва І.М., Орєшкіної Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2022 колегією суддів у визначеному складі визнано причини пропуску строку на подання апеляційної скарги поважними та відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі №904/1243/20; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2022, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича у справі №904/1243/20 передано колегії суддів у складі: Подобєд І.М. (головуючий, доповідач), Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Подобєда І.М., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 08.02.2022, проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 08.02.2022 (для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження, тощо) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), суддів: Кощеєва І.М., ОрєшкіноїЕ.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2022 означеним складом суду визнано причини пропуску строку на подання апеляційної скарги поважними та відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі №904/1243/20; приєднано апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у даній справі до апеляційної скарги Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі № 904/1243/20 для спільного розгляду; ухвалено апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з усуненням обставин, що зумовили здійснення повторного автоматизованого розподілу, а саме, вихід на роботу судді - доповідача Подобєда І.М. за розпорядженнями в.о.керівника апарату суду №498/22 та №499/22 від 15.02.2022, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого судову справу №904/1243/20 передано раніше визначеному складу суду: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

17.02.2022 суддя Кощеєв І.М. подав заяву про самовідвід у справі №904/1243/20.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2022 (у складі колегії суддів: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.) заяву судді Кощеєва І.М. про самовідвід у справі №904/1243/20 задоволено; справу №904/1243/20 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду в порядку статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

За розпорядженнями в.о. керівника апарату суду від 18.02.20221, у зв`язку з задоволенням заяви судді Кощеєва І.М. про самовідвід, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №904/1243/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 зазначеним складом суду прийнято апеляційні скарги Криворізької міської ради та фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі №904/1243/20 до свого провадження.

За розпорядженнями керівника апарату суду №699/22 і №700/22 від 14.03.2022, у зв`язку з припиненням повноважень судді Подобєда І.М., відповідно до ст. 123 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №904/1243/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Кузнецов В.О., Парусніков Ю.Б.

21.03.2022 суддя Парусніков Ю.Б. подав заяву про самовідвід у справі №904/1243/20.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2022 (у складі колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Кузнецов В.О., Парусніков Ю.Б. задоволено заяву судді Центрального апеляційного господарського суду Паруснікова Ю.Б. про самовідвід у справі №904/1243/20 з розгляду апеляційних скарг Криворізької міської ради та фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі № 904/1243/20; матеріали справи №904/1243/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до норм статті 32 ГПК України.

За розпорядженнями керівника апарату суду №750/22 і 751/22 від 21.03.20221, у зв`язку з задоволенням заяви судді Паруснікова Ю.Б. про самовідвід, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №904/1243/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Кузнецов В.О., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2022 апеляційні скарги Криворізької міської ради та фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі №904/1243/20 до свого провадження. Вирішено розглянути апеляційні скарги у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

29.12.2007 між Криворізькою міською радою (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем (орендар) укладений договір оренди земельної ділянки №140 (надалі - договір), зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" із внесенням запису до Державного реєстру земель №40 від 05.03.2008.

Додатковою угодою від 23.04.2010 до договору, зареєстрованою у Криворізькому міському відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" із внесенням запису до Державного реєстру земель №96 від 14.05.2010, сторонами внесені зміни до розділів договору "предмет договору", "об`єкт оренди", "строк дії договору", "орендна плата", "умови використання земельної ділянки", "обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки", "інші права та обов`язки сторін", "зміна умов договору і припинення його дії".

Відповідно до пунктів 1-3 договору, в редакції додаткової угоди від 23.04.2010, орендодавець на підставі рішення міської ради №2007 від 28.11.2007 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0,3962 га, кадастровий номер :04:279:0025, розташовану за адресою вул. Електрозаводська біля будинку №28 у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, для розміщення тюнінг-центру та автостоянки.

Згідно з пунктом 15 договору, в редакції додаткової угоди від 23.04.2010, земельна ділянка житлової та громадської забудови передається в оренду для розміщення тюнінг-центру та автостоянки.

Додатковою угодою від 23.04.2010 розділ "об`єкт оренди" договору доповнений новим пунктом про знаходження на земельній ділянці тимчасової споруди автостоянки.

Відповідно до пункту 17 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний термін після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі.

Пунктом 5 договору визначено, що договір укладений на два роки. Після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Поновлення договору здійснюється на підставі ухваленого орендодавцем відповідного рішення.

Додатковою угодою від 23.04.2010 на підставі рішення міської ради №3714 від 27.01.2010 внесені зміни до пункту 5 договору та продовжений термін дії договору на три роки на тих самих умовах.

Відповідно до пунктів 6, 8, 9 договору, в редакції додаткової угоди від 23.04.2010, річна орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю" на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою.

Річна орендна плата за користування земельною ділянкою за період з дати закінчення договору оренди і до укладання додаткової угоди від 20.04.2010 провадиться орендарем на умовах договору оренди та відповідно до Закону України "Про оренду землі" (із змінами та доповненнями).

Строки платежу не є сталими і можуть змінюватись відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України" на поточний рік.

Згідно з пунктами 10-11 договору розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог чинного законодавства. Орендар зобов`язується самостійно щорічно відповідно до інформації Держкомзему про коефіцієнт індексації грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, здійснювати індексацію грошової оцінки земельної ділянки.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до договору.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством за затвердженою Кабінетом Міністрів формою, що заповнюється під час укладання або зміни умов договору чи продовження його дії.

Пунктом 12 договору передбачено, що розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього договору у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором (включно зі зміною мети використання або цільового призначення земельної ділянки);

- зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної плати за землю, базової вартості 1 кв. м земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами;

- в інших випадках, передбачених законодавством та цим договором.

За умовами пункту 33 договору орендар, зокрема, зобов`язався систематично сплачувати орендну плату в повному обсязі в установлений договором строк.

Пунктом 14 договору визначено, що орендар самостійно обчислює суму орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Такі договірні зобов`язання відповідають положенням пункту 286.2 статті 286 ПК України.

Згідно з пунктом 37 договору дія договору оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Рішенням Криворізької міської ради №1926 від 24.04.2013 відповідачу відмовлено в поновленні договору оренди земельної ділянки від 05.03.2008 за №40, зобов`язано припинити комерційне використання земельної ділянки та повернути її міській раді за актом приймання - передачі (повернення).

Рішенням Криворізької міської ради №3728 від 24.06.2015 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, яка в тому числі містить середню (базову) вартість 1кв.м. земель міста станом на 01.01.2014 у розмірі 270грн.60коп. Вказаним рішенням, зокрема, рекомендовано Управлінню Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області забезпечити видачу витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Крім того рішенням Криворізької міської ради №3727 від 24.06.2015 встановлені ставки земельного податку, розмір орендної плати та пільги зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу. Пунктом 4 цього рішення визначено орендну плату за користування земельними ділянками в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цих ділянок. Пунктом 6 рішення введений понижувальний коефіцієнт в розмірі 0,30 при розрахунку ставок земельного податку та розміру орендної плати.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №18-404-99.0-5655/2-16 від 14.07.2016 нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 3962кв.м, розташованої по вул. Електрозаводська, біля будинку №28 у м. Кривому Розі, складає 19 463 166 грн. 52 коп.

Звертаючись до суду, позивач зазначає про порушення відповідачем положень договору щодо повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі та продовження її використання. Тому позивач нарахував та заявив до стягнення орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 в розмірі 154 732 грн. 20 коп. При розрахунку суми боргу позивач врахував платежі відповідача за цей період, таким чином, за твердженням позивача, несплаченою залишилась орендна плата у розмірі 138 442 грн. 20 коп.

На адресу відповідача направлялась претензія №17/18/2087 від 24.12.2019 з вимогою про сплату суми боргу з орендної плати в розмірі 165 768 грн. 64 коп. за період з 01.01.2017 по 31.12.2017. Докази отримання відповідачем вказаної претензії, як і відповіді відповідача на неї, матеріали справи не містять.

Таким чином, несплата відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою і стали підставою для звернення до суду із позовом.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Відмовляючи позивачу в позовних вимогах в повному обсязі, суд виходив з того, що Криворізькою міською радою при зверненні із даним позовом до суду невірно обрано спосіб захисту порушених прав, а саме позовна вимога про стягнення з Штефана Владислава Олександровича на користь Криворізької міської ради 138 442 грн. 20 коп. - заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.03.2017р. до 31.12.2017р., обґрунтована та базується на невиконанні умов Договору оренди, який у вказаний період часу вже не діяв у зв`язку з закінченням строку його дії.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду , з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абзац 2 ч. 4 ст. 179 ГК України): господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону України "Про оренду землі").

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами ст. 18 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Вказане кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України та розділом 13 Податкового кодексу України, відповідно до яких, землекористувач зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату за користування земельними ділянками, у розмірі, визначеному законодавцем.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю" (в редакції Закону України №2756-VI від 02.12.2010р. - Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку у відповідності до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України є договір оренди такої земельної ділянки.

Як вже було зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що між Криворізькою міською радою (далі - орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем був укладений договір оренди земельної ділянки від 29.12.2007р., зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.03.2008р. за №40 (далі - договір).

Згідно з п. 45 договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Таким чином, вищезгаданий договір оренди земельної ділянки набув чинності 05.03.2008р.

Згідно з ч.2 ст. 291 ГК України та абз. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на 01.01.2013р.), договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічні положення про те, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, містить п. 37 Договору оренди земельної ділянки від 05.03.2008р.

Державна реєстрація додаткової угоди від 23.04.2010 до договору від 29.12.2007, якою продовжено термін дії договору на три роки, була проведена 14.05.2010.

В матеріалах справи також наявне рішення Криворізької міської ради №1926 від 24.04.2013 "Про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки №40 від 05.03.2008".

З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір оренди земельної ділянки №140 від 29.12.2007 державна реєстрація якого проведена 05.03.2008, припинив свою дію 14.05.2013.

Апеляційний суд зауважує, що орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

При цьому, як вже було вказано, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи щодо закінчення строку дії Договору оренди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності правових підстав для нарахування відповідачу орендної плати.

Відповідно до ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з положеннями ст. 2 ГПК України та ст.ст 15, 16 ЦК України, підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Частинами 1-2 ст. 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Згідно зі ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За змістом ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 ГПК України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Отже, вказаними приписами процесуального закону прямо передбачено, що суд розглядає справу на підставі поданої позовної заяви, при цьому саме учасник спору розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, підтверджує свої вимоги відповідними доказами, при цьому, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини (правовий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05.2017р. у справі №6-951цс16 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28.03.2018 р. у справі №757/44693/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.01.2018р. №911/1563/17).

Суд першої інстанції вірно зауважив на тому, що вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019р. у справі №912/1856/16 та від 14.05.2019р. у справі №910/11511/18.

Водночас, установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019р. у справі №525/505/16-ц).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018р. у справі №910/1972/17, від 23.05.2019р. у справі №920/301/18, від 25.06.2019р. у справі №922/1500/18, від 31.10.2019р. у справі №916/1134/18, від 24.12.2019р. у справі №902/377/19, від 02.04.2020р. у справі №910/7160/19, від 01.07.2021р. у справі №910/7029/20).

Місцевий господарський суд вірно зазначив про те, що із закінченням строку договору оренди, такий договір є припиненим, що означає припинення дії для сторін всіх його умов, а їх невиконання протягом дії Договору є невиконанням зобов`язання за цим Договором, що має відповідні наслідки, однак не зумовлює продовження дії Договору в цілому або тих його умов, що не були виконані сторонами.

Після спливу строку дії Договору невиконання обов`язку з повернення земельної ділянки свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в оренду. Тому права та обов`язки Орендодавця і Орендаря, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за відповідними нормами ЦК України та Закону України "Про оренду землі", які регламентують наслідки збереження майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави або ж наслідки невиконання майнового обов`язку щодо повернення земельної ділянки Орендодавцеві.

З урахуванням зазначеного, стягнення орендної плати можливе лише до моменту припинення дії договору, а після припинення Договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця може бути відшкодування збитків або стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Отже, оскільки позивачем при зверненні із даним позовом до суду невірно обрано спосіб захисту порушених прав, а саме: позовна вимога про стягнення з Штефана Владислава Олександровича на користь Криворізької міської ради заборгованості з орендної плати за земельну ділянку площею 0,3962га з кадастровим номером :04:279:0025, яка розташована на вул. Електрозаводській, біля будинку №28 у Жовтневому (Покровському) районі м. Кривого Рогу за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 у розмірі 138442,00 грн. обґрунтована та базується на невиконанні умов Договору оренди від 29.12.2007р. №40, який у вказаний період часу вже не діяв, у зв`язку з закінченням строку його дії, а суд не може самостійно змінювати підстави позову, оскільки це є виключним правом позивача, яке реалізується ним на власний розсуд, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідна позовна не ґрунтується на нормах законодавства України та фактичних обставинах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

За вказаних умов, доводи скаржника - Криворізької міської ради в цій частині апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються наведеним.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача про необґрунтованість рішення суду в частині стягнення суми судових витрат та доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача, стосовно незаконності рішення суду в частині зменшення заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід вказати таке.

Статтею 1 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Аналіз наведених норм ч. 4 ст. 126 ГПК України, а також ст. 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес до справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на не співмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002р. вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з укладеним договором №2 про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) від 01.01.2020 адвокат Лісовий Денис Олександрович, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально та є самозайнятою особою, зобов`язався за завданням клієнта Штефана Владислава Олександровича надати правову допомогу (послуги) в порядку та на умовах, визначених цим договором, а клієнт - прийняти та оплатити їх (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору клієнт доручає адвокату здійснювати захист його інтересів, які полягають, в наступному, зокрема:

- представництво в цивільному, господарському, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, інших установах та організаціях будь-якої форми власності та будь-якої інстанції з метою захисту законних прав та інтересів клієнта (п.п. 2.1.2 договору);

- консультації з будь-яких правових питань, аналіз документів, договорів, позовних заяв, претензій, судової практики тощо; розроблення правової позиції та процесуальної стратегії ведення справи у суді, підготовка доказів; досудове врегулювання будь-яких можливих спорів (п.п. 2.1.3 договору);

- захист прав клієнта та консультації щодо помилково чи зайво сплачених коштів, порядок їх повернення, стягнення у судовому порядку (п.п. 2.1.4 договору);

- складання письмових вимог, заперечень, претензій, позовних заяв, клопотань, відзиву, письмових пояснень, апеляційних та касаційних скарг і таке інше; отримання та подання будь-яких документів від імені клієнта, у тому числі банківських; отримання поштової кореспонденції (п.п. 2.1.5 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору адвокат за домовленістю сторін надає клієнту будь-які інші юридичні (правові, правничі) послуги, допомогу, про що додатково зазначається в акті здачі-приймання послуг або в іншому погодженому сторонами документі.

01.01.2021 між адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем та Штефаном Владиславом Олександровичем підписано додаткову угоду №2 до договору №2 про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) від 01.01.2020.

Згідно з п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 01.01.2021 формою винагороди за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар, який обчислюється у відповідності до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Вартість однієї години наданих послуг складає 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на момент укладення даного договору розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 270,00 грн. Тобто, за одну годину наданих послуг замовник сплачує 908,00 грн. У випадку зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно із ним змінюється вартість послуг.

Орієнтовна загальна вартість послуг за даним договором, на момент його укладення становить 500 000,00 грн., але в будь-якому разі кінцева вартість послуг визначається сумою документів на оплату (рахунок, квитанція тощо) та узгоджується сторонами в актах здачі-приймання послуг (п. 3.2. договору в редакції додаткової угоди №2 від 01.01.2021).

Пунктом 3.3 договору визначено, що перелік наданих послуг визначається в акті здачі-приймання послуг.

Відповідно до п. 3.4 договору в редакції додаткової угоди №2 від 01.01.2021 оплата послуг адвоката здійснюється протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту фактичного отримання клієнтом послуг, але не пізніше ніж у строк до 31.12.2022. За бажанням клієнта можлива передоплата (аванс) послуг адвоката, про що клієнт отримує квитанцію чи інший підтверджуючий документ.

За результатами наданих послуг сторони підписують акт здачі-приймання послуг. Акт підписується протягом 3 (трьох) днів після фактичного надання послуг. Підписання акту клієнтом є підтвердженням відсутності претензій з його боку (п. 3.5 договору).

За змістом п. 4.2.4. договору в редакції додаткової угоди №2 від 01.01.2021до обов`язків клієнта віднесено сплату 2500,00 грн. за участь адвоката у кожному судовому засіданні у Господарському суді Дніпропетровської області, Центральному апеляційному господарському суді та сплату 5 000,00 грн. за участь адвоката у кожному судовому засіданні у Верховному Суді.

Згідно пункту 7.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 01.01.2021 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022.

01.02.2021 між адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем та Штефаном Владиславом Олександровичем підписано додаткову угоду №3 до договору №2 про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) від 01.01.2020.

Пунктом 1 додаткової угоди №3 від 01.02.2021 встановлено, що сторони дійшли згоди змінити пункт 3.1 договору та викласти його зміст у такій редакції:

"З 01.01.2020 вартість однієї години наданих послуг складає 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на момент укладення цього договору розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 102,00 грн. Тобто, за одну годину наданих послуг замовник сплачує 840,80 грн.".

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №3 від 01.02.021 сторони дійшли згоди змінити пункт 4.2.4 договору та викласти його зміст у такій редакції:

"Сплачувати 3 500,00 грн. за участь адвоката у кожному судовому засіданні, у якому приймав участь адвокат з 01.01.2020 у Господарському суді Дніпропетровської області, Центральному апеляційному господарському суді та за участь адвоката у кожному судовому засіданні у Верховному Суді сплатити 6000,00 грн.".

На виконання умов договору, адвокатом надані послуги клієнту, що підтверджується підписаними обома сторонами актами здачі-приймання послуг №16 від 23.09.2021 на суму 55 842,00 грн. та №17 від 23.09.2021 на суму 17 500,00 грн., №34 від 08.12.2021 на суму 7 612,80 грн., №35 від 08.12.2021 на суму 3 500,00 грн.

На оплату наданих послуг адвокатом Лісовим Д.О. виставлено Штефан В.О. рахунки на оплату №10 від 23.09.2021 на суму 73 342,00 грн., № 21 від 08.12.2021 на суму 11 112,80 грн.

Криворізька міська рада подала заперечення на клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 10.12.2021, в яких вважає заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу неспівмірною із складністю справи, обсягом виконаних робіт та часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт. Позивач зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки, спірні правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного, Земельного та Господарського кодексу України, а тому великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Збір доказів адвокат також не здійснював. При цьому, адвокат Лісовий Д.О. та особисто відповідач беруть участь у багатьох судових справах за позовом Криворізької міської ради до ФОП Штефана В.О. та ФОП Штефана С.С., з подібними підставами та вимогами, а отже тематика спору і позивачу, і його адвокату є добре знайомою, оскільки судові спори між сторонами такого характеру тривають багато років, де позивач особисто приймає участь, а відтак не вимагається часу на "роз`яснення" чи "консультування" останнього. Також позивач зазначає про те, що отримання/направлення з поштових відділень процесуальних документів, виготовлення копій документів не віднесено до адвокатської діяльності та, відповідно, не є правовою допомогою. Звертає увагу суду, що зазначений в акті здачі-приймання послуг №16 час складання відзиву - 5 годин, не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт. Таким чином, з огляду на повну тотожність процесуальних документів у даній справі раніше поданим документам по іншим справам, вбачається значне завищення адвокатом часу витраченого на їх складання, а отже заявлена сума витрат на професійну допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Позивач просив відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

Здійснивши аналіз доказів, представлених в обґрунтування наданих адвокатом послуг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, сумою позову 138 442 грн. 20 коп., обсягом наданих адвокатом послуг та виконання робіт, тому стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі 84454,80 коп. не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.

При цьому суд обґрунтовано звернув увагу на те, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебували аналогічні судові справи - №904/5897/18, №904/6750/20, №904/6757/20, №904/6803/20, №904/6805/20 та у вказаних вище справах відповідач дотримується аналогічної правової позиції, заявляє клопотання та подає заяви по суті спору аналогічного змісту з тими, які подані у цій справі, що ним не заперечується. Адвокатом у цих справах також є Лісовий Д.О., що вбачається з ухвал, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшення суми витрат на правову допомогу та покладення на позивача, понесених відповідачем витрат у розмірі 30000,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо того, що судом не досліджено належним чином заперечення позивача на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які вказували на необґрунтованість заявлених витрат, не мотивованого їх відхилення.

Так, позивач правомірно звертає увагу, що окремі вчинені адвокатом дії, як-то консультації щодо підсудності спору, правових позицій Верховного Суду у інших правовідносинах не стосувалися спору. Адвокатом також витрачено час на підготовку клопотань про призначення судової експертизи, залучення у справі третьої особи, зупинення провадження у справі, необґрунтованість яких підтверджується відмовою суду у їх задоволенні. Також у вартість наданих послуг, зокрема в Акті здачі-приймання послуг №16 від 23 вересня 2021 року та Акті здачі-приймання послуг №34 від 08 грудня 2021 року включено виконання ряду неюридичних дій, як-то отримання на поштовому відділенні документів, виготовлення копій документів, додатків та їх відправлення засобами поштового зв`язку.

У зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку, що частина заявлених відповідачем витрат на суму 26248,60 грн. є необґрунтованими.

Щодо зменшення судом суми судових витрат та стягнення саме у розмірі 30000,00 грн. колегія суддів вважає, що зазначена сума не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

З урахуванням обставин справи, зокрема ціни позову, поведінку сторін під час розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне обмежити розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачем у справі до 12000,00 грн.

Доводи відповідача про те, що справа розглядається протягом тривалого часу і це призвело до значних витрат на правову допомогу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки до тривалого розгляду справи призвели саме дії відповідача, яким заявлялись необґрунтовані клопотання, у тому чисті про зупинення провадження у справі.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

В силу повноважень, передбачених в п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційні скарги позивача та відповідача про зміну судового рішення в частині витрат на правову допомогу та стягнути з Криворізької міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича 12000,00 витрат.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на осіб, які подали апеляційні скарги.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Криворізької міської ради та Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 у справі №904/1243/20 - змінити в частині стягнення з Криворізької міської ради витрат на правову допомогу, виклавши абзац 2 резолютивної частини в наступній редакції:

"Стягнути з Криворізької міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн.".

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя В.Ф. Мороз