ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2834/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича"

на рішення Господарського суду Одеської області від „23 листопада 2021р., повний текст якого складено та підписано „29 листопада 2021р.

у справі № 916/2834/21

за позовом Акціонерного товариства "АГРАРНИЙ ФОНД"

до Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича"

про стягнення 298 521,31 грн., -

головуючий суддя Гут С.Ф.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича" про стягнення 298 521,31 грн заборгованості, з яких: 172 931,66 грн штрафу у розмірі 20%, 49 250,38 грн пені, 64 133,28 грн інфляційних нарахувань та 12 205,99 грн 3% річних, яка виникла внаслідок неналежного виконанням відповідачем умов договору поставки мінеральних добрив від 18.03.2020 р. № 29-МД-18.03.2020.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору поставки мінеральних добрив від 18.03.2020 р. № 29-МД-18.03.2020 свої зобов`язання не виконав в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим зобов`язаний сплатити позивачу штраф, пеню, інфляційні нарахування та 3% річних.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.11.2021р. у справі №916/2834/21 (суддя Гут С.Ф.) позов Акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича" про стягнення 298 521,31 грн задоволено частково; стягнуто з Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича" на користь Акціонерного товариства "Аграрний фонд" 100 000 грн 00 коп. штрафу, 20 000 грн 00 коп. пені, 64 133 грн 28 коп. інфляційних нарахувань, 8 874 грн 93 коп. 3% річних та 3 913грн 03 коп. судового збору.

Задовольняючи частково позов, господарський суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича", як Покупцем, в порушення приписів ст.ст.525,526,610,629,692,712 ЦК України, ст.193 ГК України та умов Договору вартість отриманого Товару сплачено з порушенням визначеного договором строку. Разом з тим, судом було здійснено перерахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань (з 18.11.2020 р. по 22.03.2021 р.), господарським судом встанолено, що стягненню з С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича" підлягають 35 926,13 грн пені, 172 931,66 грн штрафу, 8 874,93 грн 3% річних та 64 133,28 грн інфляційних нарахувань.

Крім того, враховуючи те, що АТ "Аграрний фонд" не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича" строків оплати поставленого товару, розмір пені та штрафу становить майже 25% від вартості поставленого товару (864 658,28 грн вартості поставленого товару та 208 857,79 грн неустойки), останнім сплачено вартість поставленого товару,а тому, господарський суд зменшив належні до стягнення суму пені до 20 000,00 грн, а суму штрафу до 100 000,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Селянське (фермерське) господарство "Чакір Мирона Івановича" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 у справі №916/2834/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству "Аграрний фонд" у задоволенні позовних вимог до Селянське (фермерське) господарство "Чакір Мирона Івановича".

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суд помилково не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо укладеного договору поставки зерна врожаю 2020 року від 18.03.2020 №29-ВП-18.03.2020, а тому вважає себе звільненим від сплати штрафних санкцій.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив посилання відповідача на форс-мажорні обставини (сертифікат Торгово-промислової палати України), як на підставу від звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Скаржник просить застосувати право, яке надано суду та відмовити у стягнення штрафних санкцій або зменшити їх розмір до мінімальних.

Також, скаржник звернув увагу на порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, хоча справа не підпадала під категорію справ, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича" на рішення Господарського суду Одеської області від „23 листопада 2021р. у справі № 916/2834/21. Розгляд апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича" ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 27.01.2022 від Акціонерного товариства "Аграрний фонд" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить залишити апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича" без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021 у справі №916/2834/21 без змін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.03.2020 р. між АТ "Аграрний фонд" (Постачальник) та С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича" (Покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив № 29-МД-18.03.2020 (Договір), відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) Покупцеві мінеральні добрива згідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплати поставлений Постачальником Товар належної якості.

Найменування, якість, базова ціна за одиницю та кількість Товару, вид упаковки, базис (місце) поставки зазначаються у Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.2 Договору).

Базова ціна за 1 тонну Товару зазначається у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (п.2.1 Договору).

Загальна суму даного Договору складається з загальної вартості підписаних Специфікацій за даним Договором (п.2.2 Договору).

Остаточна вартість Товару фіксується шляхом заключення додаткової угоди (остаточний розрахунок) до Договору (п.2.5 Договору).

Остаточну вартість Товару Покупець зобов`язується сплатити протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди (остаточний розрахунок) до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01.10.2020 р. Зобов`язання Покупця по оплаті Товару вважається виконаними з моменту надходження грошових коштів у розмірі 100% вартості Товару на банківський рахунок Постачальника (п.2.7 Договору).

Покупець зобов`язаний здійснювати оплату усіх Товарів відповідно до умов цього Договору (додатків (додаткових угод) до нього), а також реально та належним чином виконувати усі інші свої зобов`язання по оплаті за поставлений (переданий у власність) Товар (п.4.4.1 Договору).

Покупець зобов`язаний повністю розрахуватись (провести повну оплату) з Постачальником за передані Товари (п.4.4.3 Договору).

За порушення строків оплати Товару Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості Товару оплату якого прострочено, за кожний день такого прострочення. За прострочення строків оплати Товару понад 5 (п`ять) банківських днів Покупець, крім пені, додаткового сплачує штраф у розмірі 20% (двадцяти відсотків) від суми простроченого платежу… (п.5.3 Договору).

Сторони звільняються від відповідальності за порушення зобов`язань за цим Договором, якщо це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Обставини непереборної сили (форс-мажор) мають бути підтверджені сертифікатом виданим Торгово-промисловою палатою України, який надається іншій Стороні протягом 15 календарних днів з моменту виникнення обставин непереборної сили (форс-мажору) (п.5.4 Договору).

Всі зміни та доповнення до цього Договору здійснюються у письмовій формі та оформлюються шляхом укладання додаткової угоди до цього Договору (п.6.3 Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 01.10.2020 р., але в будь-якому випадку діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за ним (п.6.7 Договору).

Всі суперечки, спори, які виникли між Сторонами під час виконання або укладання цього договору вирішуються шляхом переговорів. У разі недосягнення згоди між сторонами спір вирішується в судовому порядку згідно чинного законодавства України (п.6.8 Договору).

Специфікацією № 1, яка є невід`ємною частиною Договору, визначено найменування, якість, вид упаковки, базис (місце) поставки товару, кількість (тон), базову ціну грн/з ПДВ, загальну базову вартість грн/з ПДВ.

Додатковою угодою від 19.05.2020 р. № 1 до Договору внесено зміни до Розділу 8 Договору "Реквізити Сторін".

В ході здійснення господарських операцій між сторонами підписано видаткові накладні від 23.03.2020 р. № 1 073 (про поставку Карбамід Марки Б) на суму 418 320,00 грн. та № 1 090 (про поставку Амонію нітрату (селітри Аміачної) Марки Б) на суму 360 000,00 грн.

Укладаючи 10.11.2020 р. додаткову угоду № 2 до Договору Сторони дійшли взаємної згоди щодо перегляду ціни за 1 (одну) тонну поставлених мінеральних добрив, з врахуванням пунктів 2.3, 2,6 та 3.12 Договору, та зафіксували, що остаточна вартість поставлених мінеральних добрив згідно Договору становить 864 658,28 (вісімсот шістдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят вісім грн. 28 коп.), в т.ч. ПДВ - 144 109,71 грн.

Договір, Специфікацію, Додаткові угоди до нього, видаткові накладні підписано повноваженими представниками та скріплено печатками контрагентів.

Відповідно до виписки по рахунку АТ "Аграрний фонд" 23.03.2021 р. С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича" перераховано кошти у розмірі 864 658,28 грн. із призначенням платежу "Оплата за міндобрива згідно договору від 18.03.2020 р. № 29-МД-18.03.2020, ПДВ 20% - 144 109,71".

06.08.2021 р. АТ "Аграрний фонд" звернулось до С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича" із претензією про сплату пені та штрафу у розмірі 222 182,04 грн.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати вартості отриманого Товару перед позивачем і стало підставою для останнього звернутись до Господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюванного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Реалізуючи право на судовий захист, передбачене ст. 55 Конституцією України, ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відсутність порушеного або оспорюванного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а як встановлено у ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно із приписами ч.ч.1 та 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий Договір поставки.

При цьому АТ "Аграрний фонд" як Постачальником доведено виконання належним чином взятих на себе за умовами Договору обов`язків та поставлення С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича", як Покупцю, Товару на загальну суму 864 658,28 грн з ПДВ, що підтверджується дослідженими в описовій частині рішення видатковими накладними та Додатковою угодою № 2 до Договору.

В свою чергу, С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича", як Покупцем, в порушення приписів ст.ст.525,526,610,629,692,712 ЦК України, ст.193 ГК України та умов Договору вартість отриманого Товару сплачено з порушенням визначеного договором строку, не дивлячись на те, що з урахуванням ч.1 ст.530 ЦК України, ч.1 ст.692 ЦК України, ч.1 ст.712 ЦК України, п.2.7 Договору та умов Додаткової угоди № 2 до Договору, строк виконання зобов`язання на суму 864 658,28 грн. настав (оцінку визначеного умовами Договору строку оплати господарський суд надасть нижче).

У зв`язку з порушенням Покупцем строків оплати Товару, Постачальником заявлено до стягнення 172 931,66 грн. штрафу у розмірі 20%, 49 250,38 грн. пені, 64 133,28 грн. інфляційних нарахувань та 12 205,99 грн. 3% річних.

Частиною 3 ст.14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено у п.5.3 Договору за порушення строків оплати Товару Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості Товару оплату якого прострочено, за кожний день такого прострочення. За прострочення строків оплати Товару понад 5 (п`ять) банківських днів Покупець, крім пені, додаткового сплачує штраф у розмірі 20% (двадцяти відсотків) від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що справедливість, добросовісність та розумність є одними із загальних засад цивільного законодавства. Частиною 2 ст.11 ЦК України в свою чергу передбачено, що договори є одними із підпитав виникнення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частиною 2 ст.13 ЦК України встановлено наступне - при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб…. У той час як ч.4 вказаної статті передбачає, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки сум пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань (в межах заявлених позовних вимог з 02.10.2020 по 22.03.2021 р.), надані позивачем та погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо помилковості визначення позивачем початку періоду прострочення - 02.10.2021 р., оскільки являючись сторонами за Договором, як наслідок обізнаними про умови п.2.7 (які передбачають обов`язок Покупця оплатити вартість Товару не пізніше 01.10.2020 р., при цьому, остаточна вартість Товару узгоджується Сторонами у Додатковій угоді та має бути сплачена протягом 5 робочих днів), лише 10.11.2020 р. уклали Додаткову угоду № 2, відтак, є вірним висновок суду, що початком періоду прострочення оплати є 6-тий робочий день з 10.11.2020 р.

Оскільки ані 01.10.2020 р., ані 02.10.2020 р. сторонами не узгоджено остаточну вартість поставленого Товару, що в контексті її узгодження 10.11.2020 р. (дата Додаткової угоди № 2) з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, а також приймаючи до уваги те, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства, робить несправедливим та недобросовісним визначення позивачем початком періоду прострочення оплати з 02.10.2020 р.

З огляду на викладене, стягненню з С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича" підлягають 35 926,13 грн. пені, 172 931,66 грн. штрафу, 8 874,93 грн. 3% річних та 64 133,28 грн. інфляційних нарахувань.

Разом з тим, ч.1 ст.230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч.4 ст.231 зазначеного Кодексу розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Водночас за змістом ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст.3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст.551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

За ч.2 ст.216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 та постанові Верховного Суду від 26.01.2021 р. у справі № 922/4294/19.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013.

Поряд з цим, відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо наявності підстав для зменшення належних до стягнення суму пені до 20 000,00 грн., а також суми штрафу до 100 000,00 грн., оскільки позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, а розмір пені та штрафу становить майже 25% від вартості поставленого товару, яку останнім сплачено.

Щодо доводів скаржника, що між позивачем та відповідачем, окрім укладеного 18.03.2020 р. договору поставки мінеральних добрив № 29-МД-18.03.2020 р., 18.03.2020 р. укладено договір поставки зерна врожаю 2020 р. № 29-ВП-18-03.2020, внаслідок укладання яких між сторонами існувала певна домовленість, що після поставки позивачу зерна (не пізніше 01.10.2020 р.) сторони укладуть додаткову угоду до відповідного договору та проведуть на її підставі взаємозалік.

У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а як встановлено у ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу ч.1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однак, ані договір поставки мінеральних добрив від 18.03.2020 р. № 29-МД-18.03.2020 р., ані договір поставки зерна врожаю 2020 р. від 18.03.2020 р. № 29-ВП-18-03.2020 не містять положень, які б встановлювали порядок проведення розрахунків шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаними договорами, у зв`язку з чим доводи апелянта стосовно домовленостей про взаємозалік сторін, не знайшли документального підтвердження, а відтак підставно не прийняті судом першої інстанції до уваги.

Стосовно посилання апелянта на п.5.4 Договору, який передбачає звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань за Договором.

Сторони звільняються від відповідальності за порушення зобов`язань за цим Договором, якщо це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. Обставини непереборної сили (форс-мажор) мають бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України, який надається іншій Стороні протягом 15 календарних днів з моменту виникнення обставин непереборно сили (форс-мажору) (п.5.4 Договору).

Частиною 2 ст. ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні " передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно п.3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до п.6.2 вказаного Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Приписами розділу 6 вказаного Регламенту передбачено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України/регіональної торгово-промислової палати. В сертифікаті вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин.

Однак, наданий С(Ф)Г "Чакір Мирона Івановича" сертифікат Торгово-промислової палати України від 23.12.2020 р., стосується договору поставки зерна врожаю 2020 року від 18.03.2020 р. № 29-ВП-18.03.2020, тобто не може бути застосований до договору поставки мінеральних добрив від 18.03.2020 р. № 29-МД-18.03.2020, оскільки не пов`язаний із ним.За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. "в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Чакір Мирона Івановича" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2021р. у справі №916/2834/21 без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „18 березня 2022 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький