ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Справа№ Б8/142-12

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Копитової О.С.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представників учасників справи:

від боржника - арбітражного керуючого Віскунова О.В.,

від АТ "Укрексімбанк" - адвоката Головіної О.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 24.11.2021 (повний текст складено 28.12.2021, суддя Лопатін А.В.)

у справі №Б8/142-12

за заявою Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІК-Р.С.Ф." (код 36263844),

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №Б8/142-12 залишено без задоволення клопотання Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (АТ "Укрексімбанк") від 13.10.2021 р. № 0000606/21-1217 про відсторонення арбітражного керуючого Віскунова О.В. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." та призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Різника О.Ю.; залишено без задоволення заяву арбітражного керуючого Різника О.Ю. про згоду на участь у справі про банкрутство ТОВ "ВІК-Р.С.Ф.".

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, АТ "Укрексімбанк" звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 24.11.2021, ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання про відсторонення арбітражного керуючого Віскунова О.В. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." та призначити ліквідатором боржника арбітражного керуючого Різника О.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрексімбанк".

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про відсторонення ліквідатора боржника лише на підставі рішення комітету кредиторів та без встановлення будь-яких обставин, що свідчать про неналежне виконання арбітражним керуючим своїх повноважень. На переконання скаржника, норма абзацу 3 частини 4 статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства надає комітету кредиторів право у будь-який час звернутись до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень незалежно від наявності підстав. Тобто, за висновком скаржника, усунення арбітражного керуючого за клопотанням комітету кредиторів не вимагає доведення наявності підстав для такого відсторонення, дослідженню підлягає лише дійсність волевиявлення кредиторів та його належне оформлення.

Арбітражний керуючий Віскунов О.В. у відзиві просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу від 24.11.2021 залишити в силі, з огляду на те, що єдиною підставою прийняття рішення комітетом кредиторів про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень ліквідатора банкрута полягає саме у його законних діях направлених на належне виконання обов`язків відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства, у тому числі пов`язаних з погашеннях вимог кредиторів та сплати винагороди, а відсутність жодного обґрунтування такого відсторонення є зловживанням процесуальними правами зі сторони кредитора.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство до 21.10.2019 регулювалось Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), а з 21.10.2019 - Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Київської області від 25.12.2012 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІК-Р.С.Ф.".

Постановою Господарського суду Київської області від 01.07.2014 боржника визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.04.2017 ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Віскунова О.В.

АТ "Укрексімбанк" звернувся до господарського суду із клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого Віскунова О.В. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "ВІК-Р.С.Ф." та призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Різника О.Ю.

Клопотання мотивоване тим, що 11.10.2021 комітет кредиторів прийняв рішення про відсторонення (припинення повноважень) арбітражного керуючого Віскунова О.В. від виконання повноважень ліквідатора боржника та призначення ліквідатором арбітражного керуючого Різника О.Ю.

Оскарженою ухвалою від 24.11.2021 у справі № Б8/142-12 Господарський суд Київської області залишив без задоволення клопотання АТ "Укрексімбанк".

Своє судове рішення суд першої інстанції обґрунтував з посиланням на правову позицію Верховного Суду в постанові від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19, відповідно до якої рішення комітету кредиторів боржника не має для суду заздалегідь встановленої сили, а суд у разі надходження клопотання комітету кредиторів про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень без зазначення підстав має вжити заходів для запобіганню зловживанню процесуальними правами. Суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів, які свідчать про неналежне виконання арбітражним керуючим Віскуновим О.В. своїх повноважень, а кредитором не доведено наявності будь-яких суттєвих за характером та таких, що не можуть бути усунуті в майбутньому порушень у діяльності арбітражного керуючого Віскунова О.В. під час здійснення повноважень ліквідатора, з урахуванням того, що ліквідатором послідовно вживаються заходи, спрямовані на пошук та виявлення майна та грошових коштів банкрута, а також задоволення вимог кредиторів.

Арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності (частина 1 статті 10 КУзПБ). Вимоги до арбітражного керуючого визначені положеннями статті 11 Кодексу.

Права та обов`язки арбітражних керуючих під час виконання відповідних повноважень, зокрема, ліквідатора, визначені у Кодексі (стаття 61, розділ IV. Ліквідаційна процедура).

Арбітражний керуючий має здійснювати неупереджене правозастосування, діючи з додержанням принципів незалежності і самостійності. Передумовою набуття незалежності і збереження самостійності є виключення, або зведення до мінімуму суб`єктивного фактору при призначенні та відстороненні арбітражного керуючого.

Відповідно до абзацу першого частини 4 статті 28 КУзПБ арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою.

Відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень здійснюється господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі:

1) невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого;

2) зловживання правами арбітражного керуючого;

3) подання до суду неправдивих відомостей;

4) відмови арбітражному керуючому в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску;

5) припинення діяльності арбітражного керуючого;

6) наявності конфлікту інтересів (абзац другий частини 4 статті 28 КУзПБ).

Комітет кредиторів має право в будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень незалежно від наявності підстав (абзац третій частини 4 статті 28 КУзПБ).

За наявності підстав для відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень або за клопотанням комітету кредиторів господарський суд протягом 14 днів постановляє ухвалу про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень (абзац четвертий частини 4 статті 28 КУзПБ).

Таким чином законодавцем визначено три випадки (і відповідні їм підстави) відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень:

- за заявою самого арбітражного керуючого - абзац перший частини 4 статті 28 КУзПБ;

- за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою господарського суду за наявністю підстав, визначених у самому Кодексі - абзац другий частини 4 статті 28 КУзПБ;

- за клопотанням комітету кредиторів незалежно від наявності підстав - абзац третій частини 4 статті 28 КУзПБ.

Верховний Суд у постанові від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19 виклав наступні висновки щодо застосування норм абзацу третього частини 4 статті 28 КУзПБ

Імперативною нормою Кодексу (абзац третій частини 4 статті 28) комітету кредиторів надане право у будь-який час (що фактично означає - на будь-якій судовій процедурі банкрутства) звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень, при цьому вказана правова норма прямо вказує на незалежність такого клопотання від наявності підстав відсторонення арбітражного керуючого.

Так, відповідна норма - абзац третій частини 4 статті 28 Кодексу, якою передбачено право комітету кредиторів у будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень не залежно від наявності підстав, викладена з достатньою чіткістю і ясністю, що виключає можливість її неоднозначного тлумачення.

Таке право комітету/зборам кредиторів надано законодавцем з метою забезпечення прав кредиторів у судових процедурах банкрутства, підвищення як їх впливу на саму процедуру так і їх відповідальності, прискорення строків проведення такої процедури шляхом заміни одного арбітражного керуючого на іншого, який має довіру комітету/зборів кредиторів та може, на думку кредиторів виконувати повноваження у справі більш ефективно.

Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності, суттєве значення має принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи.

Слід вказати і на те, що процедура відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень в кінцевому підсумку охоплюється компетенцією суду.

Рішення комітету кредиторів не може мати для господарського суду заздалегідь встановленої сили і має оцінюватися відповідно до статті 86 ГПК України.

У разі надходження клопотання від комітету кредиторів про відсторонення арбітражного керуючого, господарський суд зобов`язаний щонайменше перевірити дотримання порядку скликання та проведення загальних зборів та/або комітету кредиторів, законність обрання/формування загальними зборами кредиторів комітету кредиторів, прийняте зборами кредиторів чи комітетом кредиторів рішення та реалізацію цього рішення через відповідне клопотання до господарського суду в порядку частини 4 статті 28 Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Більш того, у визначенні справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станкевич проти Польщі").

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду; відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").

З наведеного вище вбачається, що за змістом статті 6 Конвенції та усталеної практики ЄСПЛ однією із іманентних ознак справедливої судової процедури є мотивоване, аргументоване судове рішення.

Саме такий підхід застосований і на рівні національного законодавства. Так, вимога щодо мотивування судового рішення міститься в статтях 234, 238, 282, 315 ГПК України, статті 39 КУзПБ.

Відповідно до пунктів 3) та 4) частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, змагальність сторін і диспозитивність. Відповідно до частини 2 статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту статей 161, 162, 166, 167, 168, 169, 170 ГПК України вбачається, що за загальним правилом, і заяви по суті справи, і заяви з процесуальних питань мають містити підстави заяви (клопотання, заперечення).

Одним із принципів господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11) частини 3 статті 2 ГПК України). Учасники справи мають право зокрема, подавати заяви та клопотання (пункт 3) частини 1 статті 42 ГПК України). Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 статті 43 ГПК України). Частиною 2 статті 43 ГПК зловживанням процесуальними правами визнаються дії, що суперечать завданню господарського судочинства, невичерпний перелік яких наведений у пунктах 1) - 5) частини 2 цієї статті, серед яких "подання завідомо безпідставного відводу", "подання завідомо безпідставного позову", "завідомо безпідставне залучення особи" тощо.

Слід зауважити на тому, що хоча абзацом третім частини 4 статті 28 КУзПБ комітету кредиторів і надано право у будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень не залежно від наявності підстав, комітет кредиторів не позбавлений можливості навести у відповідному клопотанні підстави прийнятого рішення, не охоплені пунктами 1) - 6) абзацу другого частини 4 статті 28 КУзПБ. Такими підставами можуть бути зокрема, загальна тривалість процедур банкрутства, недосягнення позитивних фінансових результатів у процедурі санації тощо, не пов`язані з невиконанням або неналежним виконанням арбітражним керуючим покладених на нього обов`язків або існуванням обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень.

Водночас, оскільки абзацом третім частини 4 статті 28 КУзПБ комітету кредиторів надано право у будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень не залежно від наявності підстав - здійснення цього права саме по собі не може apriori свідчити про зловживання комітетом кредиторів боржника процесуальними правами, наданими йому як учаснику у справі про банкрутство.

Проте, господарський суд у разі надходження клопотання комітету кредиторів про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень без зазначення підстав, що є виключенням із загального правила про процесуальний обов`язок учасника справи зазначати підстави заяви (клопотання, заперечення), під час розгляду відповідного клопотання зобов`язаний, поряд із встановленням обставин законності скликання та проведення зборів комітету кредиторів, вжити заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Як вбачається з протоколу засідання комітету кредиторів від 11.10.2021, приймаючи рішення про відсторонення арбітражного керуючого Віскунова О.В., комітет кредиторів виходив лише з наявності права, що передбачене абзацом третім частини 4 статті 28 КУзПБ, не досліджував та не встановлював будь-яких обставин, які б свідчили про вплив діяльності арбітражного керуючого на ліквідаційну процедуру, що введена господарським судом у даній справі про банкрутство. Тобто, таке рішення комітет кредиторів ухвалив за відсутності підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання АТ "Укрексімбанк", яке обґрунтоване лише рішенням комітету кредиторів боржника без наведення будь-яких обставин, що свідчать про неналежне виконання арбітражним керуючим своїх повноважень.

Колегія суддів зазначає, що суду не представлені комітетом кредиторів докази, які свідчать про те, що діяльність арбітражного керуючого Віскунова О.В. негативним чином впливає на загальну тривалість ліквідаційної процедури, або існування обставин недосягнення позитивних результатів у формуванні ліквідаційної маси банкрута та розрахунків з кредиторами тощо, які не пов`язані з невиконанням або неналежним виконанням арбітражним керуючим покладених на нього обов`язків або існуванням обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність доказів, які б свідчили про наявність будь-яких суттєвих та таких, що не можуть бути усунуті в майбутньому, порушень у діяльності арбітражного керуючого Віскунова О.В. під час здійснення повноважень ліквідатора ТОВ "ВІК-Р.С.Ф.", врахувавши те, що ліквідатором послідовно вживаються заходи, спрямовані на пошук та виявлення майна та грошових коштів банкрута, а також на задоволення вимог кредиторів.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених вище висновків, у зв`язку з чим відхиляються колегією суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі № Б8/142-12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з врахуванням ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 11.04.2022.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.С. Копитова

О.М. Остапенко