РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.04.2022Справа № 910/19641/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТОЛІТ" (32300, Хмельницька обл., місто Кам`янець-Подільський, вулиця Лесі Українки, будинок 31) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ" (01001, місто Київ, пров. Шевченка Тараса (Шевченківський р-н), будинок 4, кімната 36) про стягнення заборгованості у розмірі 134 966,27 грн.

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТОЛІТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ" про стягнення заборгованості у розмірі 134 966,27 грн та передана 01.12.2021 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТОЛІТ" суму заборгованості за договором поставки № 02906 від 09.06.2021 р у розмірі 134 966,27 грн з яких: 123 430,00 грн - сума основного боргу, 7 561,35 грн - пені, 1369,56 грн - 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 2605,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до умов договору поставив товар, однак відповідачем своєчасно та в повному обсязі не було здійснено оплату за поставлений товар у з в`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 134 966,27 грн.

Ухвалою суду від 06.12.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем, у строк встановлений ухвалою суду від 06.12.2021, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї відповідними документами.

Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказаною ухвалою суду було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

10.02.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Як вбачається з останнього представник відповідача зазначає, що ним не було отримано ухвалу про відкриття провадження у справі, а дізнався про відкриття провадження у справі з Єдиного державного реєстру судових рішень 04.02.2022, а відтак на думку відповідача строк для подання відзиву є 21.02.2022.

Зокрема у відзиві на позовну заяву, представник відповідача заперечує стосовно позовних вимог. Останнє обгрунтоване тим, що позивач просить стягнути заборгованість за договором поставки №0906 від 09.06.2021, натомість позивачем долучено до матеріалів справи специфікацію №1 від 14.06.2021 де йде посилання на договір №0906 від 14.06.2021 у платіжних дорученнях №1249 від 30.07.2021 та № 1127 від 22.07.2021 також міститься інформація про перерахування відповідачем грошових коштів за договором №0906 від 14.06.2021, долучений рахунок фактура №СФ-0000207 від 22.06.2021також має посилання на договір №0906 від 14.06.2021.

Окрім того звертає увагу на те, що у залізничній накладній не визначено найменування товару, його вартість та не вказано в рамках якого договору було здійснено поставку товару.

З огляду на вищевикладене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІТОЛІТ" (далі - ТОВ "ФІТОЛІТ", Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ" (далі - ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ", Покупець, відповідач) був укладений Договір постачання № 0906 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити й передати у власність Покупця вапняк іменовані надалі- Товар, а Покупець прийняти й оплатити поставлений товару порядку та на умовах, визначених Даним Договором.

Найменування, асортимент, вартість за одиницю, кількість, якість, умови поставки, строк оплати товару Покупцем обумовлюється у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору та товарно - супровідних документах на кожну окрему партію Товару (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору, кількість товару визначається в специфікаціях які є невід`ємною частиною даного договору та товарно - супровідних документах на кожну окрему партію Товару.

Згідно з п. 2.4 Договору, претензії (рекламації) по якості товару приймаються Постачальником протягом терміну придатності, але не менше 90 днів з моменту поставки.

Пунктом 3.1 Договору, сторони передбачили, що поставка товару здійснюється залізничним транспортом в люкових на піввагонах на ст. Костянтинівка (491200), Донецької зал. На умовах СРТ, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС-2010 чи інших умовах, визначених в Специфікаціях. Дата та умови поставки, найменування та кількість кожної окремої партії товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

У відповідності до п. 3.3 договору приймання по кількості (маса брутто/нетто, кількість мішків) проводиться на вагах покупця (у пунктах прийому товару). Підписання покупцем видаткової накладної без зауважень та розбіжностей свідчить про те, що у покупця відсутні претензії по кількості товару.

Право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару, що підтверджується покупцем видаткової накладної (п. 3.7 Договору).

Згідно з п. 4.1 договору ціна товару по кожному найменуванню і на кожну партію товару вказується у специфікаціях до даного договору та в накладних на кожну партію товару. У разі зміни ціни на товар постачальник повідомляє покупця про такі зміни протягом одного робочого дня з дати отримання замовлення. Зміна ціни товару допускається за узгодженням сторонами. На оплачений товар зміна ціни не допускається.

Оплата за товар вважається здійсненою з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку покупця (п. 4.3 Договору).

У відповідності до п. 6.1 договору у випадку невиконання сторонами своїх обов`язків по цьому договору вони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Пунктом 6.2 договору сторони визначили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до пунктів 9.1-9.2 договору, сторони погодили, що даний договір набирає сили з моменту його підписання уповноваженими на те особами і діє до 31 грудня 2021 р. Після підписання даного договору всі попередні переговори вважаються недійсними.

Якщо за один календарний місяць до закінчення строку дії даного договору, сторони письмово не повідомлять одна одну про намір його розірвати або змінити, даний договір вважається продовженим (пролонгованим) на тих же умовах на кожний наступний календарний рік.

Окрім того позивачем долучено Специфікацію №1 від 14.06.2021, що відноситься до договору поставки №0906 від 14.06.2021.

На підтвердження виконання умов Договору, позивачем було надано копії: рахунку-фактури №СФ-0000207 від 22.6.2021 за договором 0906 від 14.03.2021 із зазначенням наступного товару - відсів вапняковий ф. 0-1 мм фасований у кількості 136,600 т, ціна без ПДВ 875,00 на загальну суму 119525,00 грн без ПДВ, а всього з ПДВ 143430,00 грн; податкової накладної зареєстрованої позивачем; видаткової накладної №РН-000137 від 22.06.2021 за договором 0906 від 14.06.2021 із зазначенням наступного товару - відсів вапняковий ф. 0-1 мм фасований у кількості 136,600 т, ціна без ПДВ 875,00 на загальну суму 119525,00 грн без ПДВ, а всього з ПДВ 143430,00 грн (підписана зі сторони позивача); залізничної накладної за якою відправником є позивач, а власником вантажу відповідач та вказано найменування вантажу, а саме камінь, щебінь, відсів вапняковий для технологічних потреб у кількості 135 мішків, вагою 136 600 кг.

Окрім того позивачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень № 1249 від 30.07.2021 у розмірі 10 000,00 грн та №1127 від 22.07.2021 у розмірі 10 000,00 грн із призначенням платежу за відсів вапняковий з-но договору №0906 від 14.06.2021.

Оскільки відповідачем не було здійснено оплату за поставлений товар у повному обсязі, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

Як зазначалось, між сторонами був укладений Договір поставки № 0906 від 09.06.2021 р.

Відповідно до частини першої ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.1 Договору, сторони передбачили, що поставка товару здійснюється залізничним транспортом в люкових на піввагонах на ст. Костянтинівка (491200), Донецької зал. На умовах СРТ, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС-2010 чи інших умовах, визначених в Специфікаціях. Дата та умови поставки, найменування та кількість кожної окремої партії товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

У відповідності до п. 3.7 договору, право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару, що підтверджується покупцем видаткової накладної.

Як зазначалось, на підтвердження виконання умов Договору, позивачем було надано копію видаткової накладної №РН-000137 від 22.06.2021 за договором 0906 від 14.06.2021 із зазначенням наступного товару - відсів вапняковий ф. 0-1 мм фасований у кількості 136,600 т, ціна без ПДВ 875,00 на загальну суму 119525,00 грн без ПДВ, а всього з ПДВ 143430,00 грн, однак вищевказана накладна не містить підпису з боку відповідача та на думку останнього не може бути доказом поставки товару.

Так, відповідно до визначень термінів, що містяться у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами першою та другою ст. 3 Закону № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з п. 2.4. Положення № 88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5. Положення № 88 передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4. Положення № 88, та відображають реальні господарські операції. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19.

Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 22.09.2021 № 41020-07/К-64/1/2109, для цілей бухгалтерського обліку господарських операцій необхідно виконувати вимоги до оформлення первинних документів, визначені Законом та Положенням.

Дослідивши надану позивачем видаткову накладну № РН-000137 від 22.06.2021 на суму 143 430,00 грн, непідписану зі сторони відповідача, судом встановлено, що вона не відповідає наведеним вище вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, оскільки не містять підпису покупця, з огляду на що, ця видаткова накладна не може бути беззаперечними доказами факту поставки товару.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій. Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Відповідно до ч. 2 ст 664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Позивачем окрім видаткової накладної було долучено залізничну накладну №33866658 за якою відправником є позивач, а власником вантажу відповідач та вказано найменування вантажу, а саме камінь, щебінь, відсів вапняковий для технологічних потреб у кількості 135 мішків, вагою 136 600 кг, який було отримано 22.06.2021 за довіреністю №9 від 30.01.2021 Порфіленко Дмитром Володимировичем без зауважень.

Отримання вищевказаного товару відповідачем не заперечується.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що у залізничній накладній не визначено найменування товару, його вартість та не вказано в рамках якого договору було здійснено поставку товару.

Однак як вбачається із залізничної накладної №33866658, остання містить відомості стосовно відправника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІТОЛІТ" та власника товару - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ", а також зазначено найменування вантажу, а саме камінь, щебінь, відсів вапняковий для технологічних потреб у кількості 135 мішків, вагою 136 600 кг.

Окрім того у специфікації №1 до договору поставки №0906 від 14.06.2021 р. сторони погодили зокрема наступні умови:

- Найменування товару - відсів вапняковий ф. 0-1 мм фасований;

- кількість товару - 140 (сто сорок тон) +/- 10% тонн;

- ціну товару, що становить 1050,00 (тисяча п`ятдесят грн. 00 коп) гривень за 1 тону, у тому числі ПДВ 20% - 175,0 грн/тн;

- сума поставки по специфікації становить 147 000,00 грн (сто сорок сім тисяч грн 00 коп) у т.ч. ПДВ 20% - 24500 грн;

- датою поставки вважається дата фактичного одержання товару покупцем відповідно до підписаної сторонами видаткової накладної й відміток покупця про одержання товару в товарно-транспортній накладній.

Вищевказана специфікація підписана з боку позивача та відповідача без зауважень та скріплена їх печатками.

Враховуючи, що умовами специфікації сторони дійшли згоди стосовно кількості товару у розмірі 140 тон +/- 10 тон, вартість однієї тони, яка становить 1050,00 грн, а також те що поставлено 136 600 кг та не спростовано відповідачем отримання вищевказаного товару, суд дійшов до висновку про доведеність позивачем поставленого товару.

Стосовно заперечень відповідача, що у специфікації №1 від 14.06.2021 де йде посилання на договір №0906 від 14.06.2021 у платіжних дорученнях №1249 від 30.07.2021 та № 1127 від 22.07.2021 також міститься інформація про перерахування відповідачем грошових коштів за договором №0906 від 14.06.2021, долучений рахунок фактура №СФ-0000207 від 22.06.2021 також має посилання на договір №0906 від 14.06.2021, суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів у підтвердження укладеного між сторонами договору поставки №0906 від 14.06.2021 р., а відтак суд приймає до уваги договір №0906 від 09.06.2021 та доходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині поставленого, проте неоплаченого товару з урахуванням часткових оплат відповідачем у розмірі 123 430,00 грн

Частиною першою ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Так, відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був виконаний обов`язок, визначений умовами Договору, та поставлений відповідачу товар з урахуванням часткових оплат з боку відповідача на загальну суму 123430,00 грн., відтак за висновками суду, позовні вимоги про стягнення з відповідача 123430,00 грн основного боргу за договором №0906 від 09.06.2021 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2605,36 грн, 3% річних у розмірі 1369,56 грн та пеню у розмірі 7561,35 грн.

Судом встановлено, що відповідач свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст.230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 6.2 договору сторони визначили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені у розмірі 7561,35 грн за період з 13.07.2021 по 09.09.2021 та з 10.09.2021 по 24.11.2021, суд встановив, що вони виконані невірно з наступних підстав.

Так п. 4.2. Договору передбачено, що оплата за Товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у наступному розмірі:

- 80% вартості товару сплачується Покупцем протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту поставки Товару;

- 20% вартості Товару сплачується Покупцем протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту реєстрації податкової накладної, якщо інше не передбачено у Специфікації до даного Договору.

Пунктом 6 Специфікації №1 до договору поставки №0906 від 14.06.2021 сторони передбачили порядок оплати: Покупець здійснює оплату за товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 15 банківських днів з моменту поставки.

Відповідачем товар був отриманий 22.06.2021 та з урахуванням п.6 Специфікації №1 до договору поставки №0906 від 14.06.2021, відповідач повинен був здійснити оплату включно до 14.07.2021 р.

З урахуванням вищевикладеного, судом здійснено власний розрахунок, відповідно якого сума пені становить 7426,09 грн в іншій частині слід відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 1369,56 грн за період з 13.07.2021 по 24.11.2021, суд встановив, що він виконаний невірно з наступних підстав.

Відповідачем товар був отриманий 22.06.2021 та з урахуванням п.6 Специфікації №1 до договору поставки №0906 від 14.06.2021, відповідач повинен був здійснити оплату включно до 14.07.2021 р.

З урахуванням вищевикладеного, судом здійснено власний розрахунок, відповідно якого сума 3% річних становить 1349,28 грн в іншій частині слід відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у розмірі 2605,36 грн., суд вважає вірним та такими, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 123430,00 грн основного боргу, 7426,09 грн пені, 1349,28 грн 3 % річних та 2605,36 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пункт 3 частини другої ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Частиною першою ст. 77 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 123430,00 грн основного боргу, 7426,09 грн пені, 1349,28 грн 3 % річних та 2605,36 грн інфляційних втрат, в задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНСТАНТА ХОЛДИНГ" (01001, місто Київ, пров. Шевченка Тараса (Шевченківський р-н), будинок 4, кімната 36) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТОЛІТ" (32300, Хмельницька обл., місто Кам`янець-Подільський, вулиця Лесі Українки, будинок 31) 134 810 (сто тридцять чотири тисячі вісімсот десять) грн 73 коп., з яких: 123430 (сто двадцять три тисячі чотириста тридцять) грн 00 коп. сума основної заборгованості, 7426 (сім тисяч чотириста двадцять шість) грн 09 коп. пені, 2605 (дві тисячі шістсот п`ять) 36 коп. інфляційних втрат та 1349 (одна тисяча триста сорок дев`ять) грн 28 коп. 3% річних, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2267 (дві тисячі двісті шістдесят сім) грн 38 коп.

3. В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 06.04.2022.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ