ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2022 м.Дніпро Справа № 904/8343/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Коваль Л.А., Вечірка І.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Федорця Владислава Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2021 (повний текст рішення складений 09.12.2021, суддя Фещенко Ю.В.) у справі №904/8343/21

за позовом Тіванюка Олександра Олександровича, м. Запоріжжя

до фізичної особи - підприємця Федорця Владислава Петровича, с. Звонецьке Солонянського району Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 200 845 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Тіванюк Олександр Олександрович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця Федорця Владислава Петровича заборгованості за договором поставки на умовах товарного кредиту № 01/05 від 10.05.2019 у розмірі 200 845 грн 60 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем зобов'язань за договором поставки на умовах товарного кредиту №01/05 від 10.05.2019 в частині розрахунку за поставлений позивачем товар.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2021 у даній справі позовні вимоги задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця Федорця Владислава Петровича на користь Тіванюка Олександра Олександровича 200 845 грн 60 коп. основного боргу.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано посиланням на укладення сторонами договору поставки у спрощений спосіб, а також з невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №000002 від 11.05.2019.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Фізична особа - підприємець Федорець Владислав Петрович, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Аргументуючи апеляційну скаргу, заявник зазначає, що оскільки договір поставки на умовах товарного кредиту № 01/05 від 10.05.2019 не підписаний ФОП Федорець В.П., в ньому не були узгоджені істотні умови, тому такий договір є неукладеним, що виключає господарські зобов'язання за цим правочином.

Відповідач заперечує поставку товару згідно з видатковою накладною № 000002 від 11.05.2019, оскільки він вказану накладну не підписував, її текст викладено різними шрифтами та мовами, підпис в графі "отримав" схожий на підпис відповідача, однак не засвідчений печаткою "ФОП Федорець В.П.", цей документ згідно з бухгалтерським обліком ним не обліковувався.

Також скаржник зазначає, що позивачем не підтверджено належними доказами, зокрема паспортами (сертифікатами), відповідність товару якості виробника, що виключає можливість використання підприємцем зазначених у накладній засобів захисту рослин при вирощуванні овочевих культур.

Крім того, за твердженням апелянта, судом не надано оцінки тій обставині, що зразок підпису ФОП Федорця В.П. на іншому документі, доданому ним до відзиву на позовну заяву, не відповідає його підпису у договорі поставки №01/05 від 10.05.2019 та у специфікації.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує, що жодних претензій щодо якості поставленого товару і щодо оформлення видаткової накладної відповідачем не заявлялось. Отримання товару відповідачем за відповідним договором поставки безпосередньо свідчить про факт укладення та виконання сторонами цього договору.

Позивач вважає безпідставними доводи відповідача щодо непідписання ним видаткової накладної, оскільки вказана накладна містить підпис відповідача. Скаржником у суді першої інстанції не було заявлено клопотання про проведення експертизи підпису відповідача на видатковій накладній №000002 від 11.05.2019.

Крім того, за твердженням позивача, про існування між сторонами сталих господарських відносин свідчить укладений між сторонами договір поставки на умовах товарного кредиту №01/05 від 03.06.2019, на виконання умов якого відповідач здійснював оплату за поставлений товар.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кузнецова В.О. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 31.01.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи для розгляду апеляційної скарги, за результатом якого визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Вечірко І.О., судді Мороз В.Ф., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.02.2022 відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду даної апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

07.02.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

У зв'язку з виходом на роботу головуючого судді Кузнецова В.О. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 07.02.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатом якого визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Розпорядженням керівника апарату суду від 14.02.2022 у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю суддів Мороза В.Ф. та Чередка А.Є., для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі тощо призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатом якого визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Вечірко І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Федорця В.П. на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2021; згідно положень ч.13 ст.8, ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

Між фізичною особою - підприємцем Тіванюком Олександром Олександровичем (постачальником) та фізичною особою - підприємцем Федорцем Владиславом Петровичем (отримувачем) досягнуто домовленості щодо поставки товару на загальну суму 200 845 грн. 60 коп.

11.05.2019 на виконання взятих на себе зобов'язань, ФОП Тіванюком О.О. було поставлено ФОМ Федорцю В.П. товар на вказану вище суму, що підтверджується видатковою накладною № 000002 від 11.05.2019, підписаною представниками сторін без заперечень.

Постачальником у цій накладеній зазначено ФОП Тіванюка О.О., отримувачем - Федорця В.П., крім того в накладній містяться перелік товару, а також відомості щодо одиниці виміру, кількості та ціни товару.

У зв'язку з неоплатою відповідачем вартості поставленого товару, 08.09.2021 Тіванюком О.О. на адресу фізичної особи - підприємця Федорця В.П. направлено претензію з вимогою протягом 20 днів з моменту її отримання виконати зобов'язання за договором поставки на умовах товарного кредиту №01/05 від 10.05.2019 і за видатковою накладною № 000002 від 11.05.2019 в частині перерахування заборгованості у сумі 200845,60 грн.

Претензія залишена ФОП Федорцем В.П. без відповіді та без задоволення.

Несплата ФОП Федорцем В.П. вказаної вище суми слугувало підставою для звернення ФОП Тіванюка О.О. з позовом у даній справі.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами ст.269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Договором у відповідності до вимог статті 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно до частини першій статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до вимог статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 Господарського кодексу України).

Частинами 1 - 4, 7 ст.180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч.1 ст.641, ч.2 ст.642 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу України унормовано, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Для спірного договору у відповідності до положень статті 657 Цивільного кодексу України обов`язкова письмова форма його укладення не передбачена.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Частинами 1,2 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт поставки позивачем товару відповідачу на суму 200 845,60 грн підтверджується видатковою накладною №000002 від 11.05.2019, яка підписана уповноваженими представниками сторін.

У наведеній видатковій накладній наявна інформація щодо найменування і опису товару, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну вартість товару, тобто міститься детальна характеристика ознак товару, що узгоджується із приписами ст.266 Господарського кодексу України.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено порядок оформлення документів, які можуть підтверджувати господарські операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, відповідно до пункту 2.4. якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідно зазначити, що накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.

Колегія суддів вважає, що надана позивачем видаткова накладна, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, позаяк відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995.

Відповідач, прийнявши поставлений позивачем товар за асортиментом та ціною, що вказані у видатковій накладній №000002 від 11.05.2019 погодився на поставку товару на умовах, які запропоновані позивачем, та, прийнявши товар підтвердив свою згоду з цими умовами.

Місцевий господарський суд правомірно зазначив, що строк оплати товару, поставленого за видатковою накладною №000002 від 11.05.2019 є таким, що настав 11.05.2019.

Доказів оплати вартості поставленого товару у розмірі 200 845,60 грн відповідачем не надано, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у зазначеному розмірі.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо непідписання ним договору поставки на умовах товарного кредиту №01/05 від 10.05.2019 та додатків до нього, оскільки у даному випадку судами встановлено факт укладення між сторонами договору поставки у спрощеній формі, шляхом поставки товару, підписання сторонами видаткової накладної та прийняття цього товару покупцем.

Безпідставними є твердження скаржника щодо непідписання ним видаткової накладної №000002 від 11.05.2019, оскільки заперечуючи проти справжності його підпису на видатковій накладній №000002 від 11.05.2019, відповідач не позбавлений був можливості подати суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. У даному випадку саме висновок почеркознавчої експертизи є належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував наведені скаржником обставини.

Посилання скаржника на те, що підпис відповідача на видатковій накладній не скріплений печаткою ФОП Федорець В.П. є недоречними, оскільки частинами 1,3 ст.58-1 Господарського Кодексу України передбачено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки; використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим; наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Аргументи скаржника про те, що відсутність паспортів (сертифікатів) на відповідність товару якості виробника на спірний товар виключає можливість застосування відповідачем вказаних засобів захисту рослин, є безпідставними, оскільки наведене не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку з оплати отриманого ним товару.

При цьому відповідач, не був позбавлений можливості звернутися до позивача з вимогою про надання паспортів (сертифікатів) на відповідність товару якості виробника на спірний товар.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства та встановленими обставинами у справі, і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено невірне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Федорця Владислава Петровича відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2021 у справі №904/8343/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплату судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до п.2 ч.1 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя Л.А.Коваль

Суддя І.О.Вечірко