РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2022Справа № 910/14825/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шнайдер К.Б., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-Й КВАРТАЛ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ЕНЕРГОЕФЕКТИВНОСТІ ТА ВІДНОВЛЮВАЛЬНОЇ ЕНЕРГЕТИКИ"

про визнання договору розірваним та стягнення 50000,00 грн

представники учасників процесу:

від позивача: Литвинов Д.О., Шевченко О.В.

від відповідача: Чайка Л.Й.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-Й КВАРТАЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ЕНЕРГОЕФЕКТИВНОСТІ ТА ВІДНОВЛЮВАЛЬНОЇ ЕНЕРГЕТИКИ" про визнання договору №171120-9 від 26.11.2020 про надання послуг розірваним та стягнення 50000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №171120-9 від 26.11.2020 про надання послуг.

Ухвалою від 17.09.2021 Господарським судом міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14825/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.10.2021.

У позовній заяві позивач просив суд залучити до участі у справі ДУ "Фонд енергоефективності" як третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору.

У відповідності до ч.1 ст.50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

З урахуванням наведеної норми, умовою залучення до участі у справі особи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є наявність обставин, які можуть вказувати на те, що рішення у такій справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін, а не заявлення про це іншим учасниками справи.

Суд зазначає, що відсутні докази існування обставин того, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки ДУ "Фонд енергоефективності" щодо однієї із сторін.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для залучення вказаної особи до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у зв`язку із чим у задоволенні наведеного у позовній заяві клопотання про залучення третьої особи суд відмовив.

У підготовчому засіданні 19.10.2021 суд постановив протокольні ухвали без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого провадження на 18.11.2021.

12.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі щодо строку надання послуг

17.11.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 18.11.2021 відкладено підготовче провадження на 09.12.2021.

06.12.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

Протокольною ухвалою від 09.12.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку для надання відзиву та на підставі ст.119 ГПК України з ініціативи суду продовжено процесуальний строк відповідачу для подання відзиву, прийнято відзив відповідача до розгляду.

Протокольною ухвалою від 09.12.2021 відкладено підготовче провадження на 21.12.2021.

20.12.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи

21.12.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів по справі та клопотання про допит як свідка керівника відповідача.

Протокольною ухвалою від 21.12.2021 відкладено підготовче провадження на 27.01.2022.

24.01.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 27.01.2022 суд постановив протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про залишення без розгляду, на підставі ст.113, 118, 166 ГПК України, відповіді на відзив, оскільки остання подана до суду (дата направлення відзиву 21.01.2022) з порушенням строків встановлених судом ухвалою про відкриття провадження у справі (останній день на подання відповіді на відзив 15.12.2021 - п`ятий день з дня отримання відзиву).

Протокольними ухвалами від 27.01.2022 суд, на підставі ч.2, 3 ст.80, ст.118 ГПК України залишив без розгляду клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи доказів по справі (подане до суду 21.12.2021) та клопотання позивача про долучення листа ДУ "Фонд енергоефективності" від 24.01.2022 (подане у судовому засіданні 27.01.2022).

Також у підготовчому засіданні 27.01.2022 суд, розглянувши клопотання відповідача про допит свідка, встановив наступне.

У клопотанні про допит свідка відповідач просить суд допитати у судовому засіданні як свідка проектного менеджера, директора ТОВ "ЦЕНТР ЕНЕРГОЕФЕКТИВНОСТІ ТА ВІДНОВЛЮВАЛЬНОЇ ЕНЕРГЕТИКИ", ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вказана особа може підтвердити обсяг фактично наданих ним послуг позивачу за договором №171120-9 від 26.11.2020 та відповісти на питання позивача і суду щодо якості, строків та умов їх надання.

У відповідності до ч.1-3 ст.88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Частиною першою статті 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Отже, у процесуальному статусі свідка особа може бути викликана до суду за умов подання нею у строк, встановлений для подання доказів, заяви свідка та якщо обставини, викладені у відповідній заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Враховуючи, що заяви свідка, оформленої у відповідності до вимог ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, від ОСОБА_1 , до суду подано не було, з огляду на положення ч.1 ст.89 Господарського процесуального кодексу України, клопотання відповідача про допит свідка задоволенню не підлягає, про що судом постановлено протокольну ухвалу від 27.01.2022 без виходу до нарадчої кімнати про відмову у задоволенні клопотання відповідача про допит свідка.

У підготовчому засіданні 27.01.2022 суд постановив протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.02.2022.

Представники позивача у судовому засіданні 23.02.2022 надали пояснення по суті позовних вимог, просили суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті заперечень на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-Й КВАРТАЛ".

У судовому засіданні 17.02.2022 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2020 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "13-Й КВАРТАЛ" (замовником, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ЕНЕРГОЕФЕКТИВНОСТІ ТА ВІДНОВЛЮВАЛЬНОЇ ЕНЕРГЕТИКИ" (проектним менеджером, відповідачем) укладений договір №171120-9 про надання послуг (надалі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а проектний менеджер зобов`язується за плату надати замовнику послуги з супроводження проекту замовника для участі у Програмі підтримки енергомодернізації багатоквартирних будинків "ЕНЕРГОДІМ" державної установи "Фонд енергоефективності", перелік яких визначений у додатку №1 до даного договору, що є його невід`ємною частиною (надалі-послуги) під час участі замовника у Програмі щодо проведення замовником енергомодернізації та запровадження заходів з підвищення рівня енергетичної ефективності будівлі та енергозабезпечення відповідно до вимог Фонду у будинку за адресою: м. Київ, вул. А.Ахматової, буд.13, у порядку, строки, обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.1. договору визначено, що вартість послуг за цим договором та порядок її оплати визначені у додатку №1 до даного договору, та складає 5% вартості по пакету "А" і 1,8% по пакету "Б". Вартість послуг може змінюватися в залежності від обсягу наданих послуг, про що сторони складають додаткову угоду до даного договору.

У додатку №1 від 26.11.2020 до договору сторони погодили, що проектний менеджер надає послуги з оформлення заявки №1 (Заявки на участь у Програмі підтримки енергомодернізації багатоквартирних будинків "ЕНЕРГОДІМ" на часткове відшкодування вартості попереднього Енергетичного аудиту).

У додатку №1 від 26.11.2020 до договору сторони домовилися, що орієнтовна вартість послуг першого етапу становить 50000,00 грн. Оплата здійснюється частинами згідно переліку послуг, шляхом передплати, в повному обсязі.

Відповідно до п.2.2 договору, вартість та строк надання кожної додаткової послуги, що не визначена у додатку №1 до цього договору, погоджується сторонами окремо, про що сторони складають окрему додаткову угоду до даного договору.

Згідно із п.2.5. договору датою оплати будь-яких платежів за цим договором, вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунка Замовника. У випадку часткової оплати одного із платежів - датою сплати буде вважатися дата списання останньої частини відповідного платежу з поточного рахунка замовника.

У пункті 2.7 договору зазначено, що факт надання послуг за договором підтверджується підписанням Сторонами актів приймання-передачі наданих послуг. Приймання-передача послуг здійснюється поетапно (щоквартально, щомісячно тощо) у наступному порядку:

не пізніше 2-го (другого числа) 2-х (двох) робочих днів після надання проектним менеджером усіх послуг в рамках етапу участі у Програмі згідно з Додатком №1 до цього договору, проектний менеджер готує та підписує два примірники Акта приймання-передачі наданих послуг та передає на погодження замовнику;

замовник підписує Акт приймання-передачі наданих послуг, протягом 2-х (двох) банківських днів з дати його отримання або надає мотивовану письмову відмову від його підписання в порядку, передбаченому підпунктом 2.7.3. цього договору;

у разі якщо, на думку замовника, надані проектним менеджером послуги не відповідають умовам договору та/або Програми, замовник має право протягом 2-х (двох) робочих днів після отримання Акта прийняття-передачі наданих Послуг надати проектному менеджеру письмово вмотивовані зауваження із зазначенням строку для їх усунення.

За змістом пункту 3.1. договору проектний менеджер приступає до надання послуг з моменту підписання даного договору (або з іншого визначеного сторонами моменту).

Загальний строк надання послуг складає 24 (двадцять чотири) місяці (п.3.2. договору).

Відповідно до п.3.3., 3.4. договору проектний менеджер має право достроково надати послуги за цим договором , за умови їх відповідності умовам цього договору та вимогам Фонду. За взаємною згодою сторони мають право змінити загальний строк (термін) надання послуг, якщо це не буде суперечити умовам цього договору, вимогам чинного законодавства України та Програмі Фонду.

Договір вважається укладеним та набирає чинності з дня підписання його Сторонами та скріплення печатками Сторін (за наявності) і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п.9.1 договору).

Позивач перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ЕНЕРГОЕФЕКТИВНОСТІ ТА ВІДНОВЛЮВАЛЬНОЇ ЕНЕРГЕТИКИ" грошові кошти у розмірі 50000,00 грн, в підтвердження чого позивачем було надано платіжні доручення № 25 від 04.12.2020 на суму 30000,00 грн та № 30 від 01.12.2020 на суму 20000,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач, отримавши грошові кошти у сумі 50000,00 грн за послуги, погоджені сторонами у додатку №1 від 26.11.2020 до договору послуги не надав.

Позивач зазначає, що у результаті тривалої відсутності консультацій, супроводженні діяльності позивача по підготовці до участі у програмі "ЕНЕРГОДІМ" та інших послуг, які відповідач взяв на себе зобов`язання надати, співвласники багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. А.Ахматової, буд.13 відмовилися від реалізації заходів необхідних для участі у програмі "ЕНЕРГОДІМ" від Фонду енергоефективності.

Оскільки позивач не отримував від відповідача жодних актів чи інших документів, повідомлень про неможливість надання послуг чи інформації про виконання послуг, що призвело до відмови учасників ОСББ від участі у програмі підтримки енергомодернізації багатоквартирних будинків "ЕНЕРГОДІМ", Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-Й КВАРТАЛ" позбавлене того результату, на який розраховувало при укладенні договору з відповідачем. Наведені порушення умов договору відповідачем, на думку позивача, є істотними у розумінні 651 ЦК України та є підставою для розірвання договору.

Позивач направив на адресу відповідача лист від 03.03.2021, у якому запропонував надати замовнику акти виконаних робіт, провести розрахунок із повернення коштів у сумі 50000,00 грн та розірвати договір за взаємною згодою шляхом укладення додаткової угоди.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, відповідач послуг, обумовлених у додатку №1 до договору та оплачених позивачем, не надав, здійснену позивачем попередню оплату не повернув, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про визнання договору №171120-9 від 26.11.2020 про надання послуг розірваним та стягнення сплачених у якості передплати 50000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечив та у відзиві на позов просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позов відповідач визнав, що на виконання пункту 2.7 договору він не надавав позивачу актів про надання послуг, однак за доводами позивача це не означає, що послуги за договором не надавалися. Так, 26 листопада 2021 року відповідач направив цінним листом з описом вкладення Акти приймання-передачі наданих послуг у двох примірниках на суму 271641,60 грн, однак відповіді від позивача не отримав. Також відповідач підтвердив, що отримав лист-повідомлення від 03.03.2021 про розірвання договору №171120-9 від 26.11.2020, однак, за доводами відповідача зазначений лист не підписаний повноважною особою ОСББ "13-Й КВАРТАЛ", оскільки лист-повідомлення від 03.03.2021 надіслав адвокат В.І. Бугайчук, який не підписав лист та не додав до нього документ, який підтверджував би його повноваження. Відповідач відповіді на лист-повідомлення від 03.03.2021 не надавав.

Також у відзиві на позов відповідач стверджує, що позивачем не підтверджені належними і допустимими доказами вимоги щодо стягнення витрат на правову (професійну правничу) допомогу, посилаючись на наступне:

позовна заява підписана Бугайчуком Василем Ігоровичем, інформація про якого відсутня у Єдиному реєстрі адвокатів України;

адвокат Бугайчук Василь Ігорович здійснює адвокатську діяльність у складі Адвокатського об`єднання "ФІРМА" та є його керівником, а тому договір про надання правової допомоги позивачу повинен був бути укладеним від імені Адвокатського об`єднання "ФІРМА"; договір про надання правничої допомоги № 01/22-03-2021 від 22 березня 2021 року укладено позивачем із фізичною-особою підприємцем Бугайчуком Василем Ігоровичем та відтак суперечить ч.5 ст.15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та ч.2 ст.203 ЦК України;

акт № 290321/1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 5250,00 грн за юридичні послуги за березень 2021 року підписаний з ФОП Бугайчуком Василем Ігоровичем та такі витрати не є витратами на надання правової (професійної правничої) допомоги;

кошти у сумі 5250,00 гри сплачені позивачем платіжним дорученням №959 від 27.03.2021 згідно рахунку № 23/03 від 23.03.2021 на рахунок ФОП Бугайчук В.І., а не на його банківський рахунок адвоката чи Адвокатського об`єднання "ФІРМА", яке зазначено у ордері, що доданий до позову;

в ордері біля підпису керівника Адвокатського об`єднання "ФІРМА" відсутнє власне ім`я та прізвище керівника, що не відповідає національному стандарту ДСТУ 4163:2020 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", а на копіях документів, які додані до позову не проставлена печатка Адвокатського об`єднання "ФІРМА".

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із матеріалами справи правові відносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору №171120-9 про надання послуг від 26.11.2020.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №171120-9 від 26.11.2020 в частині надання послуг з супроводження проекту замовника для участі у Програмі підтримки енергомодернізації багатоквартирних будинків "ЕНЕРГОДІМ" державної установи "Фонд енергоефективності", перелік яких визначений у додатку №1 до даного договору, а саме послуг з оформлення заявки №1 (Заявки на участь у Програмі підтримки енергомодернізації багатоквартирних будинків "ЕНЕРГОДІМ" на часткове відшкодування вартості попереднього Енергетичного аудиту).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 9.7. договору сторонами погоджено, що цей договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін, за умови повного розрахунку сторін, або в інших випадках, передбачених положеннями цього договору або го законодавства України.

Відповідно до п.9.8. договору, у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни або розірвання цього договору заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із п.9.9. договору якщо судовим рішенням цей договір змінено або розірвано, цей договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності рішення суду, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка істотності порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом вказаною нормою.

Поняття " істотності порушення договору" є оціночним, яке законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина сторони, що припустилася порушення договору, (як суб`єктивний чинник) не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Отже, надаючи оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, а також її розмір. Проте йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Тобто суди повинні встановити, чи є насправді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Отже у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Аналогічні позиції наведені у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі № 910/22259/17, від 10 грудня 2019 року у справі № 926/1557/18, від 21 січня 2020 року у справі № 920/221/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/185.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов`язань за договором.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом умовами договору сторони погодили, що відповідач приступає до надання послуг з моменту підписання даного договору (або з іншого визначеного сторонами моменту). Загальний строк надання послуг складає 24 (двадцять чотири) місяці (п.3.1., 3.2. договору). Також сторони погодили, що за взаємною згодою сторони мають право змінити загальний строк (термін) надання послуг, якщо це не буде суперечити умовам цього договору, вимогам чинного законодавства України та Програмі Фонду (п.3.4. договору).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Отже, у договорі сторонами визначено, що загальний строк надання послуг складає 24 (двадцять чотири) місяці з моменту підписання даного договору, тобто до 26.11.2022.

Доказів внесення змін до договору щодо строку надання послуг сторонами у матеріали справи не надано.

Враховуючи встановлений строк надання послуг, суд дійшов висновку, що наявними у матеріалах справи доказами з урахуванням умов спірного договору не підтверджуються обставини щодо порушення відповідачем строків надання послуг.

При цьому, суд не приймає надані відповідачем докази направлення листом від 26.11.2021 акту приймання-передачі наданих послуг як докази належного виконання договору, оскільки, зазначені документи направлені позивачу після передання спору на вирішення суду та не можуть підтверджувати виконання відповідачем визначеного договором порядку надання послуг.

З огляду на встановлені обставини, проаналізувавши матеріали справи, надавши оцінку умовам договору №171120-9 від 26.11.2020 та урахувавши положення законодавства, які регулюють порядок розірвання договору за рішенням суду за ініціативою однієї зі сторін, суд дійшов висновку про відсутність обставин, передбачених ч.2 ст.651 як передумови розірвання договору в судовому порядку та необґрунтованість доводів про наявність підстав для розірвання договору.

Водночас суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Якщо предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові (правові висновки наведено у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Посилаючись у позові на істотність порушення відповідачем умов договору у розумінні ст.651 ЦК України та наявність підстав для розірвання договору, позивачем заявлено вимогу про визнання договору про надання послуг №171120-9 від 26.11.2020 розірваним.

Так, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Господарський суд розглядає справи, пов`язані з вирішенням спору про право, та в силу положень ст.237, 238 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні господарського спору по суті приймає рішення, у мотивувальній частині якого вказує, зокрема, встановлені ним обставини справи.

Тобто, встановлені господарським судом факти мають бути викладені саме в мотивувальній частині рішення.

Юридичними фактами є передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин.

Вимога про встановлення факту не може бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Тобто, вимоги позивача про встановлення юридичних фактів можуть бути досліджені та встановлені лише під час вирішення спору про право, відтак, зазначені вимоги не можуть виступати самостійним предметом спору і, відповідно, належним способом захисту.

Судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 по справі № 910/1389/19, згідно з якою оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Позовна вимога про визнання договору про надання послуг №171120-9 від 26.11.2020 розірваним, що є предметом розгляду у цій справі, по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки. Таким чином, звертаючись до суду з зазначеною позовною вимогою, позивач фактично просить установити певні обставини та надати їм відповідну правову оцінку.

Разом з тим встановлення певних обставин є неналежним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та законних інтересів учасників господарських відносин.

Зважаючи на зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що фактично вимога про визнання договору про надання послуг №171120-9 від 26.11.2020 розірваним не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а спрямована на встановлення судом певних юридичних фактів, що не віднесено до компетенції господарського суду, який, як орган державної влади, зобов`язаний діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про визнання договору про надання послуг №171120-9 від 26.11.2020 розірваним спрямована на встановлення певних юридичних фактів.

З урахуванням наведеного, заявлена позивачем вимога про визнання договору про надання послуг №171120-9 від 26.11.2020 розірваним не відповідає належному способу захисту прав позивача, які на його думку, порушені.

Підсумовуючи вище встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання договору про надання послуг №171120-9 від 26.11.2020 розірваним.

Щодо позовної вимоги про стягнення сплачених у якості передплати 50000,00 грн, то судом встановлено наступне.

Згідно частини 2 статті 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Зі змісту договору умовою перерахування відповідачу грошових коштів в обсязі 100% вартості послуг було їх перерахування до надання відповідних послуг, тобто наперед (аванс).

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Верховний Суд звертається до усталених правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи авансу, зокрема в постанові від 22.09.2020 № 918/631/19.

Оскільки матеріалами справи не підтверджено порушення встановленого договором строку надання послуг, дія договору встановлена сторонами до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та враховуючи, що договір у судовому порядку не розірваний, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача 50000,00 грн передплати.

За встановлених обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-Й КВАРТАЛ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ЕНЕРГОЕФЕКТИВНОСТІ ТА ВІДНОВЛЮВАЛЬНОЇ ЕНЕРГЕТИКИ" передплати у сумі 50000,00 грн.

З приводу заперечень відповідача щодо повноважень у адвоката Бугайчук В.І. на підписання позову від імені Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-Й КВАРТАЛ", то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до визначення наведеному в пп. 14.1.156 ст. 14 Податкового Кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Водночас порядок оформлення адвокатом рахунку для оплати наданих ним послуг та оподаткування грошових доходів фізичної особи-підприємця та самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за ставками внеску до бюджету перебуває поза межами предмету дослідження питання витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 у справі №922/1747/19.

Суд зазначає, що вид оподаткування діяльності не впливає на професійний статус особи, яка надала професійну правничу допомогу, а факт перерахування коштів адвокату як фізичній особі-підприємцю не нівелює наявність у нього статусу адвоката.

Відтак, доводи відповідача, що договір про надання правничої допомоги № 01/22-03-2021 від 22 березня 2021 року, укладений позивачем із фізичною-особою підприємцем Бугайчуком Василем Ігоровичем, суперечить ч.5 ст.15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та ч.2 ст.203 ЦК України, суд вважає безпідставними.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-Й КВАРТАЛ".

Суд зазначає, що у п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішенні даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 14.04.2022.

Суддя С. О. Турчин