ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2022м. ДніпроСправа № 904/7377/21

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА", м. Київ

про стягнення неустойки та виселення з приміщення

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Бєльченко М.В.

Представники:

від позивача: Гемай В.В. дов. № 13 від 09.02.21 представник

від відповідача: Лисих Р.В. представник

ПРОЦЕДУРА

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" та просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача до Державного бюджету України неустойку в сумі 85 596,42 грн;

- виселити відповідача з державного майна - нежитлового приміщення (частина даху), площею 13,5 кв.м., частину зовнішньої поверхні стіни площею 6,0 кв.м., розміщеного за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська, 15, що перебуває на балансі Державного підприємства "Дніпродіпрошахт".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.09.2021.

Представник відповідача 06.0.2021 подав відзив на позов.

Представник позивача 16.09.2021 подав відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 відкладено підготовче засідання на 28.09.2021.

Представник позивача 27.09.2021 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача:

- стягнути з відповідача на користь позивача до Державного бюджету України орендну плату у розмірі 59 879,45 грн, неустойку у розмірі 188 404,76 грн, пеню у розмірі 2 674,03 грн.

- виселити відповідача з державного майна - нежитлового приміщення (частина даху), площею 13,5 кв.м., частину зовнішньої поверхні стіни площею 6,0 кв.м., розміщеного за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська, 15, що перебуває на балансі Державного підприємства "Дніпродіпрошахт".

Судом прийнята заява до розгляду.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2021 оголошено перерву до 18.10.2021.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2021 оголошено перерву до 10.11.2021.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2021 оголошено перерву до 16.11.2021.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 закрито підготовче провадження провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 07.12.2021.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2021 оголошено перерву до 11.01.2022.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 оголошено перерву до 01.02.2022.

В судовому засіданні 01.02.2022 представник позивача подав до матеріалів справи акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуальновизначеного майна, що належить до державної власності від 29.12.2021 та просив суд закрити провадження у справі в частині вимог щодо виселення відповідача з державного майна - нежитлового приміщення (частина даху), площею 13,5 кв.м., частину зовнішньої поверхні стіни площею 6,0 кв.м., розміщеного за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська, 15, що перебуває на балансі Державного підприємства "Дніпродіпрошахт".

Ухвалою господарського суду від 03.02.2022 клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про закриття провадження у справі щодо другої позовної вимоги задоволено. Закрито провадження у справі № 904/7377/21 в частині виселення відповідача з державного майна - нежитлового приміщення (частина даху), площею 13,5 кв.м., частину зовнішньої поверхні стіни площею 6,0 кв.м., розміщеного за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська, 15, що перебуває на балансі Державного підприємства "Дніпродіпрошахт".

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2022 оголошено перерву до 23.02.2022.

Справу розглянуто по суті: встановлено обставини справи та досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

23.02.2022 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди №12/02-6076-ОД від 19.10.2016 щодо оплати орендної плати у розмірі 59 879,45 грн за період січент 2018 серпень 2021 та своєчасного повернення об`єкта оренди за відповідним актом після закінчення строку дії договору. У зв`язку із чим позивач нарахував до стягнення з відповідача неустойку у розмірі 188 404,76 грн.

Також, позивачем нараховану відповідачу пеню у розмірі 2 674,03 гр за на підставі статті 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Позиція відповідача

Відповідач зазначає, що вимоги позивача про стягнення неустойки у період, за який позивач отримував оренду плату є неправомірними та безпідставними, оскільки одночасне нарахування та стягнення орендної плати за фактичне користування орендованим майном та неустойки за один і той же період користування майном після закінчення строку дії договору є неможливим, з підстав того, що є фактичним притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме порушення.

Також, відповідач вказує, що станом на час закінчення дії договору у нього відсутня заборгованість по оплаті орендної плати.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Між Регіональним відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "ВФ УКРАЇНА" (орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6076-ОД від 19.10.2016 (арк.с.8).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частину даху (13,5 кв.м.) та частину зовнішньої поверхні стіни (6,0 кв.м.) (реєстровий номер 05410777.1.ПШИЖЦК005) площею 19,5 кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська 15 розташованих в будівлі проектного інституту, що перебуває на балансі Державного підприємства «Дніпродіпрошахт» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 16.06.2016 і становить за незалежною оцінкою 126 332,00 грн.

Відповідно до умов договору об`єкт оренди передано орендарю в платне користування за актом приймання-передачі від 19.10.2016 (арк.с.12).

Майно передається в оренду з метою розміщення операторів телекомунікацій, які надають послуги з рухомого зав`язку, операторів та провайдерів телекомунікацій, які надають послуги з доступу до мережі інтернет (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору, орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі майна.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2016 4 185,85 грн.

Відповідно до пункту 3.3 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж:

- 70 % - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділеннями казначейства у розмірі 2 930,09 грн;

- 30% - балансоутримувачу у розмірі 1 255,76 грн.

щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря протягом дії договору.

Згідно пункту 10.1 договору, в редакції договору про внесення змін від 17.01.2020 (арк.с.15) цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяці, що діє з 19.10.2016 по 18.09.2020 включно.

Відповідно до пункту 3.12 договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Пунктом 5.10 договору встановлено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Згідно пункту 5.16 договору орендар зобов`язується письмово повідомити орендодавця, е пізніше, ніж за 30 діб про свій намір щодо закінчення, припинення або розірвання цього договору.

Відповідно до пункту 10.9 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між орендарем та балансоутримавачем, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у двотижневий термін з моменту його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (пункт 10.10 договору).

В ході судового розгляду, позивач надав акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуальновизначеного майна, що належить до державної власності від 29.12.2021.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Статтею 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна (який діяв під час укладення договору та до 01.02.2020) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини оренди майна державної власності.

Щодо суми орендної плати та неустойки

Позивач заявив до стягнення з відповідача орендну плату у розмірі 59 879,45 грн за період з січня 2018 по серпень 2021 та неустойку у розмірі 188 404,76 грн за період з вересня 2020 по серпень 2021.

Судом встановлено, що спір виник за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності стосовно платежів з орендної плати та неустойки, які підлягають сплаті відповідачем, як орендарем, через несвоєчасне виконання ним обов`язку повернути орендоване майно позивачу, як орендодавцю, після припинення договору оренди.

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відтак, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Згідно пункту 10.1 договору, цей договір діє з 19.10.2016 по 18.09.2020 включно.

Позивач листом від 07.10.2020 № 11-02-05850 повідомив відповідача, що довір оренди припинив свою дію з 19.09.2020 і, що відповідачу необхідно повернути державне майно за актом приймання - передачі балансоутримувачу.

Відтак, договір оренди припинився 19.09.2020.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Суд зазначає, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився суперечить змісту правовідносин за договором оренди та регулятивним нормам Цивільного кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Відтак, положення пункту 3 частини 1 статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 18.09.2020 у відповідача була відсутня заборгованість по орендній платі.

Відтак, суд не вбачає підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача орендної плати за період з січня 2018 по серпень 2021 у розмірі 59 879,45 грн.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Відтак, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах , проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Перевіривши розрахунок неустойки, суд зазначає, що він є невірний, оскільки позивачем не враховано оплати, які здійснював відповідач після закінчення строку дії договору.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача становить 140 976,86 грн.

Щодо суми пені

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 674,03 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд зазначає таке.

Згідно з частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом, у цьому випадку, не передбачено розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції, передбачені договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи, що умовами договору не визначено розміру пені, суд дійшов висновку щодо неправомірності її нарахування, а відтак вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 2 114,65 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Сягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15; ідентифікаційний код 14333937) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6; ідентифікаційний код 42767945) неустойку у розмірі 140 976,86 грн та судовий збір у розмірі 2 114,65 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 09.03.2022

Суддя Я.С. Золотарьова