ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2022 року м.Дніпро Справа № 904/5686/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2021, ухвалене суддею Новіковою Р.Г., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 13.12.2021, у справі №904/5686/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" м. Нікополь

про стягнення пені в розмірі 35 680грн. 57коп., штрафу в розмірі 174 692грн.70коп.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Позивач) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" (далі - Відповідач) з позовом про стягнення пені в розмірі 35 680 грн. 57 коп., штрафу в розмірі 174 692 грн.70 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання зі своєчасної поставки продукції на підставі договору поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2021 у справі №904/5686/21 позовні вимоги задоволено частково.

Зменшено розмір штрафу на 50% з 174 692 грн. 70коп. до 87 346 грн. 35коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню в розмірі 35 680 грн. 57коп., штраф в розмірі 87 346 грн. 35коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 155грн. 60коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду у відмовленій частині вимог, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, безпідставне зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, просить рішення суду у вказаній частині скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що заявляючи клопотання про зменшення розміру штрафу на 50%, ТОВ "М-ЛИТ" не обґрунтувало наявність виняткових обставин, що зумовили виникнення причин неналежного виконання зобов`язання, не довело, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення у вигляді невиконання пунктів 1.1. та 5.2. Договору поставки від 22.10.2024 № ЦЗВ-03-08220-01.

У матеріалах справи також відсутні докази збитковості Відповідача: фінансова звітність за 2020-2021 роки, виписки з банків щодо наявності/відсутності грошових коштів на рахунках, інших доказів тяжкого фінансового стану та необхідності зменшення розміру штрафу, які б давали підстави вважати, що в даному випадку наявні виняткові обставини, з урахуванням яких суд міг скористатися своїм правом та зменшити розмір заявлених Позивачем до стягнення з Відповідача штрафних санкцій.

Вважає, що викладені ТОВ "М-ЛИТ" обставини не могли бути підставою для зменшення Господарським судом Дніпропетровської області відповідальності Відповідача у вигляді нарахованого AT "Укрзалізниця" в особі філії "ЦЗВ" до стягнення з Відповідача штрафу.

З огляду на викладене вище вбачається, що за наявності в матеріалах справи беззаперечних доказів порушення ТОВ "М-ЛИТ" умов Договору господарським судом першої інстанції було упереджено та не об`єктивно зменшено суму належного до стягнення штрафу на 50 % та постановлено оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до проголошення незаконного та несправедливого судового рішення в цій частині.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що зобов`язання по поставці товару за Договором відповідачем виконано в повному обсязі, при цьому, оплата за товар, по якому мало місце прострочення, надійшла після поставки товару, а на момент поставки товару ніякої передоплати за це відповідач не отримував. Відповідач при виготовлені замовлення використовував власний кошт і власні ресурси, у тому числі виплачуючи заробітну плату працівникам, які були задіяні в процесі виробництва товару для поставки позивачу на виконання договору. Більш того, товар поставлявся частинами, та більша частина товару була поставлена партіями з незначним простроченням строку поставки.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2022 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2021 у справі №904/5686/21, та з урахуванням суми спору вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" (далі - постачальник) та Філією "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - замовник) укладений договір поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020 (далі - договір).

Згідно пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, що є невід`ємною частиною договору, на умовах, які викладені у цьому договорі.

Відповідно до пункту 1.2 договору найменування продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до вантажних вагонів).

Положеннями пункту 5.1 договору визначено, що постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до…) пункт призначення - відділ матеріальних ресурсів м. Фастів філії "ЦЗВ" АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48 (відповідно до вимог "Інкотермс" в ред. 2010).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що поставка продукції проводиться партіями протягом строку дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції.

Зі сторони замовника рознарядка підписується з урахування вимог статуту замовника щонайменше двома такими уповноваженими особами:

- керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії "ЦЗВ" АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ";

- заступник керівника (особа, що виконує його обов`язки) філії "ЦЗВ" АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ".

Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв`язку (Укрпошта) цінного листа з описом вкладення та з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та/або направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (e-mail).

Сторони погоджують, що рознарядка вважається отриманою постачальником з дня її відправлення замовником засобами поштового зв`язку (Укрпошта) та/або електронною поштою (e-mail).

Кожна партія продукції постачається протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Пунктом 5.3 договору визначено, що датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником у відділі матеріальних ресурсів м. Фастів філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця", Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко 48, що підтверджується належно оформленою видатковою накладною.

Умовами пункту 10.1 договору визначено, що за порушення строків постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 цього договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

Згідно пункту 13.7 договору строк його дії встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2020, а в частині оплати та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено рознарядкою і, у разі необхідності, відповідним повідомленням, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Між сторонами підписана додаткова угода №1 до договору поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди сторони узгодили включити до договору поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020 специфікацію №2 на суму 1627290грн.00коп.

Додаткова угода №1 від 16.12.2020 до договору поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020 підписана та скріплена печатками сторін без зауважень та заперечень до неї.

Між сторонами підписана специфікація №2 до договору поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020. Вказаною специфікацією сторони узгодили поставку товару на суму 1627290грн.00коп. Специфікація №2від 16.12.2020 до договору поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020 підписана та скріплена печатками сторін без зауважень та заперечень до неї.

Відповідно до рознарядки №ЦЗВ-20/4062 від 29.12.2020 позивач повідомив відповідача про готовність прийняти товар на суму 1627290грн.00коп. Направлення позивачем рознарядки №ЦЗВ-20/4062 від 29.12.2020 на адресу відповідача підтверджується поштовою накладною №15, фіскальним чеком підприємства зв`язку від 31.12.2020 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №15.

Товар згідно рознарядки №ЦЗВ-20/4062 від 29.12.2020 був поставлений відповідачем відповідно до видаткових накладних №28 від 01.02.2021 на суму 462672грн.00коп., №55 від 18.02.021 на суму 415800грн.00коп., №59 від 24.02.2021 на суму 378000грн.00коп., №78 від 04.03.2021 на суму 370818грн.00коп.

З наведеного вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" поставило товар згідно рознарядки №ЦЗВ-20/4062 від 29.12.2020 на суму 1 627 290 грн. 00коп. у повному обсязі. При цьому, відповідачем були порушені строки поставки, визначені договором поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020.

Внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару, визначених договором, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 35 680 грн. 57коп. за період з 29.01.2021 по 04.03.2021 та штраф в розмірі 174 692 грн. 70 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дослідивши розрахунок пені та штрафу, надані позивачем, суд дійшов висновку, що вони є арифметично правильними та відповідають вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 35 680 грн. 57 коп. за період з 29.01.2021 по 04.03.2021 та штраф в розмірі 174 692 грн. 70 коп.

В той же час, з огляду на матеріали справи та з метою дотримання принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вирішив зменшити на 50 % розмір неустойки, заявленої на підставі пункту 10.1 договору, з 174 692 грн. 70коп. до 87 346 грн. 35коп.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів констатує, що рішення господарського суду оскаржується лише в частині відсутності підстав для зменшення розміру належного до стягнення штрафу на 50 % з 174 692 грн. 70 коп. до 87 346 грн. 35коп.

Оскільки рішення суду в частині періоду нарахування пені, її розміру, розміру штрафу, що підлягав до стягнення з відповідача, заявником апеляційної скарги не оскаржується, тобто не є вимогою апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Таким чином, з урахуванням меж апеляційного оскарження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру належного до стягнення штрафу на 50 %, з наступних мотивів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи містяться у статті 265 Господарського кодексу України відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "М-ЛИТ" поставило Відповідачу товар згідно рознарядки №ЦЗВ-20/4062 від 29.12.2020 на суму 1 627 290 грн. 00коп. у повному обсязі. В той же час, Відповідачем були порушені строки поставки, визначені договором поставки №ЦЗВ-03-08220-01 від 22.10.2020.

Внаслідок порушення Відповідачем строків поставки товару, визначених договором, Позивач нарахував Відповідачу пеню в розмірі 35 680 грн. 57коп. за період з 29.01.2021 по 04.03.2021 та штраф в розмірі 174 692 грн. 70 коп.

Рішення суду в частині періоду нарахування пені, її розміру, розміру штрафу, що підлягав до стягнення з Відповідача, жодною із сторін не оскаржується.

Тому, з урахуванням меж апеляційного оскарження, рішення суду першої інстанції переглядається лише щодо наявності/відсутності підстав для зменшення розміру належного до стягнення штрафу на 50 %.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розміру неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню.

Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

В постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі № 910/1005/19 зазначено, що цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Також, необхідно звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, що зазначена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, а саме: "Разом з цим наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.".

Отже, вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конституційний суд України наголосив, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначені його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення КСУ від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Згідно з принципом співрозмірності (пропорційності) не можуть покладатися на юридичну особу, яка діє з метою задоволення суспільних інтересів, зобов`язання, які перевищують межі необхідності.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на те, що:

- зобов`язання по поставці товару за Договором Відповідачем виконано в повному обсязі, при цьому оплата за товар, по якому мало місце прострочення, надійшла після поставки товару, а на момент поставки товару ніякої передоплати за це Відповідач не отримував;

- відповідно до умов Договору Відповідач поставляв товар за рахунок власних сил та засобів; Відповідач при виготовлені замовлення використовував власний кошт і власні ресурси, у тому числі виплачуючи заробітну плату працівникам, які були задіяні в процесі виробництва товару;

- товар поставлявся частинами, та більша частина товару була поставлена партіями з незначним простроченням строку поставки;

- матеріали справи не містять доказів, що Позивач поніс будь-які збитки, шкоду або інші негативні наслідки внаслідок прострочення поставки товару Відповідачем;

- враховуючи запроваджений по всій країні карантин,

- беручи до уваги, що з Відповідача за несвоєчасне виконання зобов`язання окрім штрафу, який є предметом апеляційного оскарження, Позивачем на підставі п. 10.1 Договору також нараховано пеню за весь період прострочення, яку стягнуто господарським судом у повному обсязі,

виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права, несправедливо покладати на Відповідача сплату всього розміру додаткового штрафу, передбаченого п. 10.1 Договору в сумі 174 692 грн. 70 коп.

Тому, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, ступінь виконання Відповідачем зобов`язань за договором, розмір вже нарахованих штрафних санкцій, причини несвоєчасного виконання зобов`язання - містять об`єктивні відомості про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення розміру нарахованого штрафу, передбаченого п. 10.1 Договору, на 50% до 87 346 грн. 35коп.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про порушення господарським судом приписів ст. 233 ГПК України. Не знайшли свого підтвердження й доводи скаржника про недотримання судом вимог ст. ст. 7, 74, 86 ГПК України, так як висновки господарського суду про майновий стан Відповідача базуються на доказах, наявних в матеріалах справи.

Колегія суддів зауважує, що зменшення розміру штрафу є правом суду. При цьому, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів.

Крім того, відповідно до ст. 207 ГПК України суд не лише мав право, а й зобов`язаний був розглянути по суті клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Оскільки Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що внаслідок неналежного виконання Відповідачем умов Договору він зазнав будь-яких збитків, зменшення нарахованого штрафу на 50% забезпечить дотримання судом балансу інтересів обох сторін та не призведе до порушення прав Позивача.

Приймаючи до уваги викладене, доводи заявника апеляційної скарги про незаконність прийнятого судового рішення в частині зменшення місцевим господарським судом належного до стягнення штрафу на 50% слід визнати необґрунтованими, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду відсутні, тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 210 373,27 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2021 у справі №904/5686/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2021 у справі №904/5686/21 - залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.04.2022.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік