Справа № 909/194/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.04.2022 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., розглянувши матеріали заяви вх№4635/22 від 05.04.2022 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення

позову: ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко",

вул. Л.Ребета, буд.8 а, м. Івано-Франківськ, 76014;

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства.

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко", оформленого протоколом від 16.08.2021. Позовні вимоги обґрунтовані приписами статей 16, 116 Цивільного кодексу України, статей 167, 222 Господарського кодексу України, статей 5, 29, 31, 32, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Одночасно заявником подано заяву вх№4635/22 від 05.04.2022 про забезпечення позову. Просить суд заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії та/або приймати будь-які рішення, пов"язані із припиненням (ліквідацією) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко". Мотивуючи вказану заяву заявник вказує на те, що згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубко" з листопада 2021 перебуває в стані припинення, на підставі оскаржуваного рішення загальних зборів учасників ТОВ "Дубко", оформленого протоколом від 16.08.2021. Невжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист та поновлення порушених корпоративних прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом.

З"ясувавши всі обставини на яких ґрунтуються вимоги заяви вх№4635/22 від 05.04.2022 про забезпечення позову, всебічно, повно та об"єктивно дослідивши подані докази, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає заяву про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню.

Приписи статті 136 Господарського процесуального кодексу України надають право господарському суду за заявою учасника справи вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Така правова позиція дотримана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення його законних вимог.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Натомість кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1,2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Заявником не доведено та документально не підтверджено перед судом жодними належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України вчинення ТОВ "Дубко" дій, пов"язаних з припиненням юридичної особи. Рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко", оформленого протоколом від 16.08.2021 щодо припинення юридичної особи - суду не подано, а у наданій суду інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості (номер, дата запису) про припинення юридичної особи чи перебування в стані припинення. Саме лише припущення заявника про ймовірність ліквідації товариства в результаті якої відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів буде складним і довготривалим - не може бути достатньою та беззаперечною обставиною для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на недоведеність наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів до забезпечення позову на цій стадії та у такий спосіб, без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та розгляду спору по суті призведе до порушення збалансованості інтересів сторін, принципу рівності усіх учасників справи перед судом та нівелює вимоги статей 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, які вказують на змагальність сторін та диспозитивність господарського судочинства, що суперечить інституту забезпечення позову.

Враховуючи сказане вище, для забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та з метою запобігання порушень, у зв"язку із вжиттям заходів до забезпечення позову, прав та охоронюваних законом інтересів всіх сторін суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Керуючись статтями 13,14, 74, 86, 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви вх№4635/22 від 05.04.2022 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала підписана 11.04.2022

Суддя С.Кобецька