ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2022 року м.Дніпро Справа № 908/964/21 (908/2460/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від ТОВ "Дифенс-Метал": Бєлоусов Микола Євгенович, ордер серії АР №1031141 від 21.09.2021 р., адвокат;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення господарського суду Запорізької області від 29.10.2021 року (повний текст складено 09.11.2021 року) у справі №908/964/21(908/2460/21) (суддя Сушко Л.М.)

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 2-І, ідентифікаційний код 31600918), Товариства з обмеженою відповідальністю "Дифенс-Метал" (65025, Одеська обл., м. Одеса, 21-й км Старокиївської дороги, буд. 21-А, ідентифікаційний код 37679873)

про визнання недійсним договору поставки,-

в межах розгляду справи про банкрутство №908/964/21

боржник - Приватне акціонерне товариство "Азовкабель", 71100, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Промислова, буд. 2-І,

розпорядник майна - Дарієнко Віктор Дмитрович, 65023, м. Одеса, вул. Садова, 18, офіс 5

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.10.2021 року у справі №908/964/21(908/2460/21) в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дифенс-Метал" про визнання недійсним договору поставки брухту і відходів кольорових металів і сплавів №07/09-18 від 07.09.2018 року відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що:

- позивач на час укладання оспорюваного договору поставки був керівником Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" та мав право підпису вказаного договору;

- докази того, що підпис на оспорюваному договорі вчинено не позивачем, в матеріалах справи відсутній; призначена судом за клопотанням ОСОБА_1 експертиза ним не проведена, вимоги суду проігноровані;

- під час розгляду справи позивач жодним належним чином не довів наявність порушення його прав або охоронюваних законом інтересів, що є підставою для відмови у позові.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права, не належним чином досліджені докази по справі.

Щодо фіктивності оскаржуваного договору апелянт вказує на наступне:

- ОСОБА_1 , був керівником ПрАТ "Азовкабель" згідно з протоколом № 26 від 23.03.2015 року, з 23.03.2015 року по 03.03.2021 року, тобто у час укладання спірного правочину, що визнається сторонами та підтверджено доказами (протоколом № 26 від 23.03.2015 року).

- сам позивач ОСОБА_1 повідомив суду, що йому випадково стало відомо про існування спірного правочину зі справи №908/964/21 про банкрутство ПрАТ "Азовкабель", йому не відомо, чий підпис у договорі з підприємством ТОВ "Дифенс-Метал" про поставку брухту і відходів кольорових металів і сплавів № 07/09-18 поставлено від імені ОСОБА_1

- за період з 23.03.2015 року по 03.03.2021 року ПрАТ "Азовкабель" не укладалося договорів з ТОВ "Дифенс-Метал" на поставку брухту і відходів кольорових металів і сплавів.

- за період з 23.03.2015 року по 03.03.2021 року ПрАТ "Азовкабель" не складало за підписом ОСОБА_1 специфікацій до договору на поставку брухту і відходів кольорових металів і сплавів, з будь-яким підприємством, та не отримувало жодного разу вказаний товар ані від ТОВ "Дифенс-Метал", ані від інших підприємств.

- за період з 23.03.2015 року по 03.03.2021 року ПрАТ "Азовкабель" не укладало договорів з будь-яким іншим підприємством на поставку брухту і відходів кольорових металів і сплавів.

- з 2018 по 2021 рік ПрАТ "Азовкабель" не отримувало від ТОВ "Дифенс-Метал" або від іншого суб`єкта підприємницької діяльності жодного товару (металобрухту) за договором на суму 1 585 050,00 грн. і не використовує у власному виробництві брухт та відходи кольорових металів і сплавів, та не є спеціалізованою організацією.

Просить скасувати оскаржуване рішення, задовольнити заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні 23.02.2022 року представник ТОВ "Дифенс-Метал" заперечував проти апеляційної скарги.

Приватне акціонерне товариство "Азовкабель" відзив на апеляційну скаргу не надало, участь свого представника у судове засідання не забезпечило.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач також в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вирішуючи питання щодо розгляду справи за відсутності осіб, що не зявилися, колегія суддів керується наступним:

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними принципами господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Статтею 13 Господарського процессуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Стаття 42 Господарського процессуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.

Суд враховує, що явка представника позивача та відповідача-1в засідання суду обов`язковою не визнавалась.

Також, суд зазначає, що сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в період дії карантину, в порядку ст. 197 Господарського процессуального кодексу України, про що зазначено в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, яка направлена всім учасникам судового провадження.

Враховуючи викладене колегія суддів не вбачає підстав для висновку про неможливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з*явились та відкладення судового засідання.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що позивачем - фізичною особою ОСОБА_1 заявлено вимоги до Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дифенс-Метал" про визнання недійсним договору поставки брухту і відходів кольорових металів і сплавів №07/09-18 від 07.09.2018 року, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Азовкабель" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дифенс-Метал", з тих підстав, що він, як керівник Приватного акціонерного товариства "Азовкабель", вказаний договір не підписував.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що апелянт акцентує увагу на обставинах щодо можливості та необхідності укладання відповідачем-1 оспорюваного договору і не спростовує висновок суду про те, що при розгляді справи позивач не довів наявність порушення його прав або охоронюваних законом інтересів, оскільки саме це стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Судом першої інстанції встановлено, що провадження у справі №908/964/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Азовкабель", 71100, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Промислова, буд. 2-І, відкрито на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Дифенс-Метал", 65025, Одеська область, м. Одеса, 21-й км Старокиївської дороги, буд. 21-А, та визнано його кредиторські вимоги до боржника на суму 76 700,00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 1 585 050,00 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

В обгрунтування вимог до боржника Товариство з обмеженою відповідальністю "Дифенс-Метал" посилалось на заборгованість, яка виникла у Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" відповідно до договору поставки брухту і відходів кольорових металів і сплавів №07/09-18 від 07.09.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дифенс-Метал" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Азовкабель" (покупець) 07.09.2018 року укладено договір поставки брухту і відходів кольорових металів і сплавів №07/09-18 за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором прийняти та оплатити товар - брухт і відходи кольорових металів і сплавів, в порядку, розмірах і строки, визначеними цим договором та в додатках до договору (специфікаціях). Найменування, кількість, асортимент товару та строки поставки у кожному конкретному випадку визначаються в додатках до договору (специфікаціях) (п.1.1 договору).

Сторонами укладен специфікацію № 1 від 10.09.2018 року та специфікацією № 2 від 17.09.2018 року, за якими постачальник зобов`язався поставити покупцю 100 тис. тон металобрухту (ДСТУ 3211/ГОСТ 1639 Мідь 2) на умовах 100% передоплати.

ОСОБА_1 був керівником ПрАТ "Азовкабель", згідно з протоколом № 26 від 23.03.2015 року, з 23.03.2015 року по 03.03.2021 року, тобто у час укладання спірного правочину.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У силу ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції за клопотанням позивача призначив у даній справі проведення судової почеркознавчої експертизи щодо вирішення питання - чи виконано підпис від імені позивача на спірному договорі.

Позивач, який аналогічне клопотання заявив суду апеляційної інстанції, не вжив заходи для виконання ухвали суду про проведення експертизи.

Колегія суддів ухвалою від 23.02.2022 року відмовила в задоволенні клопотання позивача, оскільки при вирішення даного спору проведення такої експертизи не є необхідним та висновки щодо наявності на оспорюваному договорі підпису позивача на вирішення спору не впливають.

В силу ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України фізична особа, яка не є підприємцем, може звернутися до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Згідно з ч.1 ст. 15, ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (п.2 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом наведеної норми вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Отже, визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, і у випадку відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Позивач не є стороною оскаржуваного ним договору поставки брухту і відходів кольорових металів і сплавів №07/09-18 від 07.09.2018 року.

Належними та допустимими доказами у даній справі позивач не довів факт порушення оспорюваним договором його прав та інтересів. Відмова суду першої інстанції в задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог є законною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На думку колегії суддів скаржник висновки оскаржуваного рішення не спростував. Апеляційна скарга є не доведенною та не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає також необхідним зазначити, що згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судові витрати за її розгляд покладаються на скаржника відповідно до ст..129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.10.2021 року у справі №908/964/21(908/2460/21) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.04.2022 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко