ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" березня 2022 р. Cправа № 902/862/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Є. Гедройця, 5, м. Київ, 03150) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Пантелеймонівська, буд. 19, м. Одеса, 65012)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" (вул. Академіка Ющенка, буд. 9, прим. 99, м. Вінниця, 21037)

про стягнення штрафу в сумі 75 810 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" про стягнення штрафу в розмірі 75 810,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невідповідність маси вантажу порівняно з перевізними документами відповідача, що в силу ст. 118 Статуту залізниць України, є підставою для стягнення з останнього штрафу, розмір якого, за розрахунком позивача, склав 75 810,00 грн.

Ухвалою суду від 31.08.2021 позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без руху на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

Листом № НЮ-14/2184 від 06.09.2021, що надійшов на адресу суду 09.09.2021, позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 14.09.2021 суд постановив відкрити провадження у справі № 902/862/21 та розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі - для подання відзиву на позову заяву, позивачу 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву - для подання відповіді на відзив, відповідачу 5-ти денний строк з дня отримання відповіді на відзив (у випадку його подання) - для реалізації права на подання заперечення щодо відповіді на відзив.

05.10.2021 до суду подано відзив на позовну заяву № 3009-21 ЮР від 30.09.2021, в якому відповідач заперечує проти позову посилаючись на наступне. Згідно накладної № 44920908 ТОВ "Перша логістична компанія" 13.02.2021 зі станції Низи Південної залізниці відвантаженого зерно кукурудзи одержувачу ТОВ "ДССК", станція призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці. Відповідно до відомостей, що містяться у залізничній накладній № 44920908, ТОВ "Перша логістична компанія" відвантажено у вагон № 95238556 - 66 000 маса вантажу, 22 300 - тара. Позивачем прийнято товар до перевезення, перевірено оформлення перевізних документів, в тому рахунку і по масі вантажу, без зауважень. Проте, по прибуттю вагонів на ст. Миколаїв-Вантажний вантажоодержувач ТОВ "ДССК" було виявлено ознаки втрати вантажу, про що було подано телефонограму на ст. Миколаїв-Вантажний для проведення комісійної видачі вантажу. Про технічну несправність вагону та ознак втрати вантажу було зазначено на зворотному боці пам`ятки про подавання вагонів форма ГУ-45 № 205 від 19.02.2021 та в акті комісійного огляду вагонів ТОВ "ДССК". Проте, всупереч виявленим фактам співробітниками позивача при складанні акту про технічний стан вагону (контейнера) № 16 та комерційного акту № 415207/72 від 19.02.2021 не вказали про факти пошкодження вагону та ознаки втрати вантажу.

Крім того відповідач наголошує на невідповідності Правилам складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, акту про технічний стан вагона 16 від 19.02.2021, позаяк останній підписаний невідомими особами, без зазначення посад та прізвищ осіб.

Поряд з цим, з огляду на те що оригінал пам`ятки про подавання вагонів форма ГУ-45 № 205 від 19.02.2021 знаходиться у позивача, відповідач клопоче про витребування у позивача означеного доказу.

Ухвалою суду від 11.10.2021 здійснено перехід до розгляду справи № 902/862/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.11.2021.

За результатами судового засідання 09.11.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 09.11.2021 про відкладення вирішення клопотання відповідача про витребування у позивача пам`ятки про подавання вагонів форма ГУ-45 № 205 від 19.02.2021 та відкладення підготовчого засідання на 09.12.2021.

У визначену судом дату (09.12.2021) судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Матвійчука В.В. на лікарняному, за закінченням якого ухвалою суду від 20.12.2021 підготовче засідання призначено на 01.02.2022, про що учасників справи повідомлено в порядку визначеному ст.ст.120, 121 Господарського процесуального кодексу України. Одночасно судом розглянуто клопотання відповідача про витребування доказів, за результатом чого судом витребувано у позивача, та зобов`язано у строк до 25.01.2021 надати суду оригінал пам`ятки про подавання вагонів форма ГУ-45 № 205 від 19.02.2021.

01.02.2022 до суду надійшов супровідний лист № НЮ-14/231 від 25.01.2022 за підписом представника позивача - адвоката О. Миргородової на виконання ухвали суду від 20.12.2021 з оригіналом пам`ятки про подавання вагонів форма ГУ-45 № 205 від 19.02.2021.

За результатами судового засідання 01.02.2022 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 01.02.2022 про відкладення підготовчого судового засідання на 24.02.2022.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 29.03.2022, про що 24.02.2022 постановлено відповідну ухвалу.

29.03.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання № НЮ-14/401 від 28.03.2022, скріплене електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката О. Миргородової про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та продовженого Указом Президенти України від 14.03.2022 № 133/2022.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце розгляду справи останній повідомлений ухвалою від 24.02.2022, яка направлена на поштову адресу та адресу електронної пошти його представника.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Розглядаючи в судовому засіданні 29.03.2022 клопотання представника позивача - адвоката О. Миргородової про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, суд виходить з наступного.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

14.03.2022 Указом Президента України № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У відповідності до статті 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в господарському судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників господарського процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Також, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Також суд зазначає, що роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

Судом також враховано, що ухвалою суду від 24.02.2022 року позивач не зобов`язувався судом на вчинення будь-яких процесуальних дій (подання доказів, вчинення процесуальних дій тощо).

Явка позивача в судове засідання 29.03.2022 не визнавалась судом обов`язковою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що станом на день розгляду справи позивач реалізував надані йому процесуальні права.

Зважаючи на те, що матеріали справи містять докази повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання, та те, що явка представника останнього у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 29.03.2022 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року зі станції Низи Південної залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша логістична компанія» на підставі залізничної накладної №44920908 у вагонах №№ 95220133, 95220265, 95238556 відправило вантаж - зерно кукурудзи, завантажено насипом на станцію Миколаїв-Вантажний, одержувач вантажу - ТОВ «ДССК».

Під час оформлення залізничної накладної №44920908 у вагоні №95238556 вантажовідправником вказано масу вантажу - 60000 кг. Відповідно до розділів 26 та 28 вказаної залізничної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником шляхом зважування на вагонних вагах (150 т), номер 36.

Правильність внесених відомостей до залізничної накладної №44920908 підтвердив своїм підписом представник відправника у розділі 55 відповідної накладної шляхом накладення Електронного цифрового підпису - менеджер з логістики Чорноморець Олена Володимирівна.

19.02.2021 на станції призначення Миколаїв-Вантажний було здійснено контрольне комісійне зважування вагону № 95238556 за результатами якого складено комерційний акт № 415207/72 від 19.02.2022.

Відповідно до розділу Д. Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку вказаного комерційного акту, на підставі заявки вантажоодержувача ТОВ «ДССК» від 18.02.2021 № 18/02 проводилось комерційне зважування вагона № 95238556 з вантажем - зерно кукурудзи на справних 150-тн вагових вагах № 36 (перевірених 17.12.2020), який прибув по відправці зазначеній на зворотній сторінці цього акта, у складі комісії ДСМ Рябої Ю.В., агента комерційного ОСОБА_1 , ДСЗМ Кратасюк О.О., ВОРХ Могили В.І., слідчого Заводського В.П., Маковецької, представника вантажоодержувача Ржевської Г.Ю.. В документі зазначено: вантаж - кукурудза, завантажено насипом вага нетто - 60 000 кг., тара - 22 300 кг., 7 ЗПП вантажовідправника № Н724700, № Н732418, № Н732497, №Н732401, № Н732412, № Н732496, № Н732499. Фактично при перевірці виявлено: вагон прибув у комерційному - справному стані, усі ЗПП вантажовідправника справні, в наявності, відповідають документу. Вага брутто - 81 200 кг, тара перевірена - 22 200 кг, нетто - 59 000 кг, що на 1000 кг менше документа. Вагон прибув технічно справний згідно тех. акта № 16 від 19.02.2021. Тарування вагона проводилось на справних 150-тн вагонних вагах № 38 (повірених 18.12.2020) 19.02.2021 о 19 год. 30 хв..

Згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ), заводський №38 (модифікація ЗВВТ-ВЕТВ-150), станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, якими було здійснено переважування, з відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 18.12.2020.

Позивачем також надано витяг із книги обліку контрольних зважувань, що містять дані про результати проведеної перевірки маси вантажу у спірному вагоні, відповідно до якої у вагоні №95238556 фактична маса вантажу складає 59 000 кг.

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд зважає на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу вантажовідправником.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як встановлено частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Залізнична накладна №44920908 оформлена у встановленому законом порядку та за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Положеннями статті 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Судом встановлено, що завантаження вагону №95238556 та визначення маси вантажу за залізничною накладною №44920908 здійснено вантажовідправником, правильність відомостей щодо навантаження вагону підтвердив своїм підписом представник відправника Чорноморець Олена Володимирівна у розділі 55 відповідної накладної.

Таким чином, вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Відповідно до положень статті 52 Статуту залізниць України, на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

У зазначених вище випадках тарні і штучні вантажі видаються залізницею з перевіркою кількості і стану вантажу тільки у пошкоджених місцях. У разі виявлення пошкодження тари або інших обставин, що можуть привести до зміни стану вантажу, залізниця зобов`язана перевірити вантаж у пошкоджених місцях за фактурами і рахунками з розкриттям пошкоджених місць.

У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості і стану.

Таким чином, стаття 24 Статуту залізниць України передбачає саме право залізниці взагалі перевіряти правильність зазначених вантажовідправником у накладній відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Позивач скористався своїм правом на таку перевірку, разом з тим, стаття 52 Статуту залізниць України передбачає обов`язок для залізниці на перевірку таких відомостей у виключних випадках, які в ній визначені.

Відповідно до частини 1 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом а частини 2 статті 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу (ч.3 ст.129 Статуту).

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

З метою засвідчення обставин щодо невірного зазначення вантажовідправником маси вантажу за залізничною накладною №44920908 у вагоні №95238556 на станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці складено комерційний акт №415207/72 від 19.02.2021.

З матеріалів справи вбачається, що контрольне зважування вагону №95238556 на станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці проводилось на підставі заявки вантажоодержувача ТОВ «ДССК», яким встановлено невідповідність фактичної маси вантажу вказаній відправником у перевізних документах.

Відповідно до розділу Д. Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку комерційного акту №415207/72 від 19.02.2021 комісією у складі: ДСМ Рябої Ю.В., агента комерційного ОСОБА_1 , ДСЗМ Кратасюк О.О., ВОРХ Могили В.І., слідчого Заводського В.П., Маковецької, представника вантажоодержувача Ржевської Г.Ю. була проведена перевірка маси вантажу у вагоні. В документі зазначено: вантаж - кукурудза, завантажено насипом вага нетто - 60 000 кг., тара - 22 300 кг., 7 ЗПП вантажовідправника № Н724700, № Н732418, № Н732497, №Н732401, № Н732412, № Н732496, № Н732499. Фактично при перевірці виявлено: вагон прибув у комерційному - справному стані, усі ЗПП вантажовідправника справні, в наявності, відповідають документу. Вага брутто - 81 200 кг, тара перевірена - 22 200 кг, нетто - 59 000 кг, що на 1000 кг менше документа. Вагон прибув технічно справний згідно тех. акта № 16 від 19.02.2021.

Статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Таким чином, існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.

Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року №644, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.

Згідно з п.п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

На станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці визначення маси вантажу за залізничною накладною №44920908 у вагоні №95238556 здійснено шляхом зважування на 150т. вагонних вагах, станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, остання державна повірка яких здійснена 18.12.2020 згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) №38.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша логістична компанія» визначило вагу вантажу у вагоні №95238556 за накладною №44920908 на вагонних вагах (150 т), заводський №36.

Наведені вище обставини свідчать, що вантажовідправник визначив масу вантажу у вагоні таким же самим способом (шляхом зважування на 150 т вагах), як і залізниця.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 №334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, у наведеному пункті імперативно визначено суб`єктний склад працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційного акту й інших працівників залізниці поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акту.

Як свідчать досліджені судом матеріали справи, комерційний акт №415207/72 від 19.02.2021 склали та підписали: ДСЗМ Кратасюк О.О., ДСМ Ряба Ю.В., комерційний агент Мітрюшина К.Ю. та одержувач Ржевська Г.Ю.

Щодо повноважень осіб, які підписали комерційний акт, суд зазначає наступне: ДСМ (начальник району (вантажного)) Ряба Ю.В. є підписантом, який має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів та посадової інструкції.

Крім того, зі змісту розділу Д спірного комерційного акту, книги обліку контрольних зважувань вбачається, що саме комерційний агент Митрюшина К.Ю. проводила зважування маси вантажу у вагоні №95238556, а отже вона є особою яка має право підписувати комерційний акт як працівник станції, який особисто здійснював перевірку в силу положень п.10 Правил складання актів.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає комерційний акт №4415207/72 від 19.02.2021 складеним та підписаним позивачем з додержанням вимоги підписів особами, повноваження яких підтверджені матеріалами справи, суд вважає його таким, що за своєю формою та змістом відповідає п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 та положенням Статуту залізниць України (ст. 129 Статуту), внаслідок чого приймається судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві, про технічну несправність вагону та ознаки втрати вантажу, про що було зазначено на зворотному боці пам`ятки про подавання вагонів форма ГУ-45 №205 від 19.02.2021р. та в акті комісійного огляду вагону ТОВ «ДССК» , суд зазначає наступне.

Так, за наявною в матеріалах справи пам`яткою про подавання вагонів форма ГУ-45 № 205, 18.02.2021 о 17год 20хв на під`їзну колію ТОВ "ДССК» було подано 16 вагонів, в т.ч. вагон № 95238556. На зворотному боці пам`ятки наявні зауваження, за змістом яких представниками ТОВ «Альфа-Карго» при технічному та комерційному огляді вагонів на приймально-здавальній колії № ст. Миколаїв-Вантажний було виявлено ознаки втрати вантажу, зокрема у вагоні № 95238556. Вага у вказаному вагоні невідома, та через відсутність залізничних ваг на станції, буде визначена після переваження на електронних вагах на ТОВ «ДССК».

При цьому суд зважає, що ТОВ «Альфа-Карго» не є вантажоодержувачем за залізничною накладною № 44920908, та правові підстави щодо внесення останнім зауважень до пам`ятки матеріалами справи не підтверджені.

Поміж з тим суд зауважує, що Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання/подавання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан ЗПП тощо.

Тобто, пам`ятка про подавання вагонів № 205 не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством України не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості (наприклад, про стан вагонів, про стан запірно-пломбувальних пристроїв тощо).

Отже, наявність таких зауважень у відповідній пам`ятці, що не доводиться іншими доказами, які б могли підтвердити обґрунтованість заперечень відповідача, не можуть слугувати беззаперечним доказом несправності вагону № 95238556.

Натомість, відповідно до акту № 16 про технічний стан вагона (контейнера) від 19.02.2021, вагон технічно справний, втрата вантажу неможлива.

При цьому заперечення відповідача щодо означеного акту суд вважає непереконливими, позаяк справність вагону підтверджено і в комерційному акті № 415207/72 від 19.02.2021, підписаному повноважними представниками залізниці та представника вантажоодержувача за відсутності відповідних записів у розділі Г комерційного акту «Опис пошкоджень».

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Шабельник проти України (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі Шенк проти Швейцарії від 12.07.1998 та у справі Тейшейра ді Кастру проти Португалії від 09.06.1998).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів , на відміну від достатності доказів , підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Таким чином, з огляду на недоведеність переконливості наявності обставини пошкодження вагону з наведених вище підстав, суд дійшов висновку, що відповідачем неправильно вказано масу вантажу у вагоні №95238556 в перевізних документах.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за №644, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Провізна плата за перевезення вантажу у вагоні №95238556 відповідно до залізничної накладної №44920908 складає 15 162,00 грн.

Згідно з приписами статей 118, 122 Статуту залізниць України, заявлений штраф у п`ятикратному розмірі від провізної плати становить 75 810,00 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу, заявлений позивачем, суд встановив, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним.

З огляду на викладене, вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 75 810,00 грн за накладною №44920908 є правомірними.

Поряд з цим, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд, у випадку визнання позовних вимог обґрунтованими, зменшити суму штрафу до однократної провідної плати за всю відстань перевезення - до 15 162,00 грн.

Розглядаючи клопотання відповідача суд враховує, що заявлена до стягнення штрафна санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає права, обов`язки і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в цьому випадку чітко визначена ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України. Такий штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено. Аналогічна за змістом позиція міститься у висновках Верховного Суду за результатом розгляду досліджуваного питання, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2019 по справі № 914/2339/17, від 27.03.2020 у справі № 917/500/19.

У постанові Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №906/434/17 зазначено, що за статтями 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт", залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

При застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред`явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Необхідність з`ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильну зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків.

У даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, враховуючи інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов`язку; суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що на думку відповідача, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

Відтак, зменшення розміру штрафу здійснюється на розсуд суду, однак, у спірних правовідносинах відповідачем не доведено винятковість обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшити розмір штрафу, що виключає правові підстави для зменшення штрафу.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню повністю.

Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представника відповідача були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша логістична компанія» (вул. Академіка Ющенка, буд. 9, прим. 99, м. Вінниця, 21037; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Є. Гедройця, 5, м. Київ, 03150; ) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Пантелеймонівська, буд. 19, м. Одеса, 65012; код ЄДРПОУ ВП 40081200) 75 810 грн. 00 коп. - штрафу та 2 270 грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреси електронної пошти позивача - , представника відповідача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 05 квітня 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пантелеймонівська, буд. 19, м. Одеса, 65012)

3 - відповідачу (вул. О. Гончара, 35, м. Київ, 01054)