ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/87/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіма - Твін" (61166, м. Харків, пр. Науки, 36, кімн.37, літ. "А-5", )
до Приватного акціонерного товариства "Сахновщинське імені М.О. Ключки" (64508, Харківська область, Сахновщиський район, с. Сугарівське, )
про стягнення 665 317,11грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 311 526,00грн основного боргу, 36% річних у розмірі 28 575,04грн, пеню в розмірі 13 690,07грн, штраф в розмірі 311 526,00грн. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 979,75грн та витрати на професійну правничу допомогу позивач просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки засобів захисту рослин № 28/04 від 28.04.2021 щодо здійснення своєчасної оплати товару.

Також позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відповідно до якого судові витрати на професійну правничу допомогу становлять 87 750,00грн.

Ухвалою суду від 11.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

07.02.2022 на адресу суду від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов, який відповідачем направлено на адресу суду 04.02.2022, про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті.

За приписами ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 11.01.2022 відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Оскільки ухвала про відкриття провадження у справі від 11.01.2022 отримана відповідачем 14.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено встановлений судом строк на подання даного відзиву.

Посилання відповідача на те, що про існування ухвали про відкриття провадження у справі йому стало відомо 03.02.2022 з реєстру судових рішень, не відповідають дійсності та судом не приймаються, оскільки в матеріалах справи є належні докази (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення), які підтверджують факт отримання відповідачем даної ухвали саме 14.01.2022.

Відповідно до ч.2 ст.118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач відзив на позов подав після закінчення встановленого судом процесуального строку на його подання, з заявою про поновлення пропущеного строку відповідач до суду не звертався, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення відзиву відповідача без розгляду.

Разом з тим суд зазначає, що відповідач у відзиві на позов звернувся до суду з заявою про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України до 0% від заявленої суми штрафу та зменшення 36% річних до 3% річних в сумі 2 381,25грн.

Будь-яких інших заяв чи пояснень по суті спору від учасників справи суду не надходило.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

28.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Максіма-Твін" (позивач) та Приватним акціонерним товариством "Сахновщинське імені М.О. Ключки" (відповідач) укладено договір поставки засобів захисту рослин № 28/04 (далі договір), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором позивач зобов`язався поставити та передати у власність у зумовлені даним договором строки засоби захисту рослин (товар), а відповідач прийняти та своєчасно оплатити його вартість на умовах договору.

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 договору).

У п.2.1 договору сторони погодили, що загальна ціна цього договору складається з загальної суми вартості товару, що поставляється, згідно із всіма видатковими накладними до договору, протягом терміну його дії.

За умовами п.3.3 договору відповідач взяв на себе зобов`язання повну оплату поставленого товару здійснити не пізніше 30.09.2021.

Відповідач має право провести розрахунок за товар на умовах 100% попередньої оплати вартості поставленого товару (п.3.4 договору). Оплата за поставлений товар, за умовами п.3.2 договору, може проводитись відповідачем на підставі належним чином оформлених видаткових накладних або на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури.

Позивач зобов`язався поставляти товар шляхом одноразової поставки або поставки товару партіями, відповідно до видаткових накладних (п.4.1 договору).

Сторони погодили, що доказом факту поставки товару, відповідно до п.4.2 договору, є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна.

На виконання умов укладеного договору позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними № РН-0000021 від 29.04.2021 на суму 164 656,80грн, № РН-0000022 від 29.04.2021 на суму 82 328,40грн, № РН-0000025 від 06.05.2021 на суму 7 840,80грн, № РН-0000028 від 13.05.2021 на суму 56 700,00грн.

Всього позивачем було поставлено товар на загальну суму 311 526,00грн.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, за отриманий за вищезазначеними видатковими накладними товар не розрахувався, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 311 526,00грн, яка до теперішнього часу не сплачена.

На вказану суму заборгованості позивач нарахував відповідачу 36% річних у розмірі 28 575,04грн, пеню в розмірі 13 690,07грн, штраф у розмірі 311 526,00грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.627,628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 Господарського кодексу України).

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було встановлено судом, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити повну оплату поставленого товару не пізніше 30.09.2021.

Таким чином, умовами договору сторони визначили чітку остаточну дату розрахунку - 30.09.2021.

Відповідач поставлений позивачем товар прийняв, однак грошові кошти у визначений сторонами строк не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Факт отримання відповідачем товару на загальну суму 311 526,00грн підтверджується копіями видаткових накладних, копіями товарно-транспортних накладних, оформленими належним чином, наявними в матеріалах справи.

Зазначені накладні підписано відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач розрахувався за товар, поставлений позивачем.

Факт наявності заборгованості на вказану суму відповідачем не спростований.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати на суму 311 526,00грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 13 690,07грн за період з 01.10.2021 по 01.01.2022, та штрафу в розмірі 311 526,00грн, суд керується наступним.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору визначено, що при порушенні термінів оплати по цьому договору, відповідач сплачує позивачу:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення та існвання заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що не здійснений своєчасно (заборгованості) за кожний день прострочення;

- при порушенні термінів оплати більше ніж 10-ти календарних днів, відповідач додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 100% від суми поставленого товару.

Суд, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені та штрафу встановив, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично правильно, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 01.10.2021 по 01.01.2022 в розмірі 13 690,07грн та штрафу в розмірі 100% від суми поставленого товару в розмірі 311 526,00грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 36% річних у розмірі 28 575,04грн.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині суд керується наступним.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У п.6.5 договору сторони зокрема погодили, що за порушення зобов`язання застосовується ставка 36% річних, які нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Перевіривши правомірність нарахування 36% річних відповідно до наданого позивачем розрахунку у розмірі 28 575,04грн за період з 01.10.2021 по 01.01.2022 судом встановлено, що таке нарахування здійснено правильно, нарахування відповідає вимогам закону та умовам договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, позов є цілком обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 0% від заявленої суми штрафу та зменшення 36% річних до 3% річних в сумі 2 381,25грн., суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, керуючись наступним.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на відсутність доказів понесення позивачем збитків за наслідками невиконання зобов`язання та/або додаткових фінансових витрат, пов`язаних з постачанням товару. Як зазначає відповідач, умови укладеного договору в частині застосування штрафних санкцій містять вагомий дисбаланс між розміром штрафних санкцій та суті зобов`язання з огляду на відсутність співмірних штрафним санкціям негативних наслідків, спричинених позивачу таким простроченням.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічна норма закріплена в ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, згідно з якою у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд зазначає, що силу ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Підписавши договір поставки засобів захисту рослин № 28/04, відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків, у тому числі правові наслідки порушення строків розрахунку.

Суд не приймає заперечення відповідача стосовно того, що позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують понесення ним збитків або можливість їх понесення у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, оскільки предметом позову є стягнення суми основного боргу, на суму якої нараховано пеню, штраф та 36% річних за невиконання боржником своїх грошових зобов`язань, відповідно до закону та погоджених обома сторонами умов договору, а не збитків, в розумінні ст.22 Цивільного кодексу України.

Також, суд звертає увагу на факт того, що відповідач тривалий час не виконував свої договірні зобов`язання та не має жодного доказу намагання останнім хоча б частково здійснити оплату або врегулювати спір мирним шляхом.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, штрафу та 36% річних, у зв`язку з чим в його задоволенні відмовляє повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору покладає на відповідача.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 87 750,00грн, суд керується наступним.

Позивачем при зверненні до суду з позовом надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в якому останнім було заявлено 87 750,00грн.грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.З ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Жодних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем суду не надано, в матеріалах справи відсутні договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), акт прийому-передачі виконаних робіт, що підтверджують фактичне надання адвокатом професійної правової допомоги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі - 87 750,00грн, які останній заявляє до стягнення з відповідача, у зв`язку з чим витрати на професійну правничу допомогу на відповідача не покладаються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.126, 129, 232, 233, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Сахновщинське імені М.О. Ключки" (64508, Харківська область, Сахновщиський район, с. Сугарівське, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіма - Твін" (61166, м. Харків, пр. Науки, 36, кімн.37, літ. "А-5", ) - 311 526,00грн основного боргу, 28 575,04грн 36% річних, 13 690,07грн пені, 311 526,00грн штрафу, 9 979,75грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "11" квітня 2022 р. враховуючи введення в Україні воєнного стану із 24.02.2022 та об`єктивну неможливість складання повного рішення у строки, передбачені ч. 6 ст.233 ГПК України, через активні боєві дії на території м. Харкова.

Суддя Т.А. Лавренюк