ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Черкаси справа №925/1149/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О. В.,

за участю представника відповідача Сизька Д.Б., адвокат,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» до Золотоніської міської ради Черкаської області

про визнання договору недійсним та стягнення 106 013,69 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» звернулось у Господарський суд Черкаської області із позовом до Золотоніської міської ради Черкаської області, у якому просить суд визнати недійсним договір №1 від 09.08.2017 про відшкодування збитків (неодержаного доходу), який укладений між Золотоніською міською радою Черкаської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» та стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» грошові кошти у розмірі 106 013,69 грн, які були сплачені на підставі цього договору. У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.09.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху надати суду докази надіслання відповідачу копії позовної заяви та копії доданих до неї документів, а також докази сплати судового збору до Державного бюджету України у сумі 2270,00 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

09.09.2021 позивач направив до суду заяву про усунення недоліків, додавши до неї квитанцію №0.0..1 від 08.09.2021, на підтвердження сплати судового збору у сумі 2270,00 грн, а також надав суду докази надіслання відповідачу позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.09.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

04.10.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги позивача не визнає у повному обсязі та заперечує проти їх задоволення. Відзив мотивований тим, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини з приводу земельної ділянки площею 1,1009 га з кадастровим номером :03:008:0063, а матеріально-правові вимоги позивача зводяться до визнання незаконним договору №1 від 09.08.2017 укладеного між сторонами щодо земельної ділянки площею 1,093 га з кадастровим номером :03:008:0575, тому, на думку відповідача, відсутні будь-які підстави для визнання оспорюваного договору недійсним та стягнення коштів, сплачених за користування земельною ділянкою. Відповідач вважає, що позивачем не наведено передбачених законодавством України підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності Золотоніської територіальної громади згідно з Прикінцевим та Перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». При укладенні спірного договору, позивач не заперечував права Золотоніської міської ради нараховувати йому плату за земельну ділянку та свого обов'язку сплачувати добровільно кошти на користь відповідача.

Відзив прийнятий судом до розгляду.

05.10.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується із доводами відповідача. Позивач зазначає, що відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру від 28.04.2017, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0063 відсутні у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. Земельна ділянка з кадастровим номером :03:008:0063 розташована у межах ділянки площею 1,1009 га, яка знаходиться за адресою вул. Обухова, 20, у м. Золотоноша і знаходилась у постійному користуванні АТ «Черкаси-Авто». Дані відомості підтверджуються офіційними листами Держгеокадастру №286/117-17 від 19.05.2017 та №253/417-19-0.18 від 03.05.2019. Позивач не заперечує про твердження відповідача про відношення земельної ділянки до земель комунальної власності Золотоніської територіальної громади, проте зазначає, що відповідач навмисно не вказує пункт 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», де вказано, що земельна ділянка може отримати статус комунальної власності виключно після проведення законної процедури державної реєстрації, що не було зроблено відповідачем у визначені Законом строк та законний спосіб.

Протокольною ухвалою від 06.10.2021 суд відклав підготовче засідання у справі до 11 год 00 хв 04 листопада 2021 року.

Протокольною ухвалою від 04.11.2021 суд закрив підготовче засідання у справі і призначив справу до судового розгляду по суті на 11 год 30 хв 01 грудня 2021 року.

30.11.2021 від позивача до суду надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності, у якій позивач просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К». Заява обґрунтована тим, що позивач володів детальною інформацією щодо земельної ділянки площею 1,1009 га з кадастровим номером :03:008:0063 з травня 2018 року, що підтверджується наявністю у позивача листа Держгеокадастру від 19.05.2017, яку він додав до відповіді на відзив. Отже, ще за три місяці до укладення оспорюваного правочину і виконання зобов'язань за ним, позивач був обізнаний з усіма фактичними обставинами, що стосувались даної земельної ділянки. Отже, за доводами відповідача, позивач просить суд недійсним договір, що був укладений за чотири роки до подачі ним позову, та має намір стягнути з відповідача сплачені позивачем кошти більше ніж за 3 три роки тому.

01.12.2021 від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у яких відповідач вважає, що позивач при звернення із позовом до суду обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, а також просить суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь грошові кошти у розмірі 106 013,69 грн, однак відповідач - Золотоніська міська рада, у свою чергу не є розпорядником коштів Державного бюджету України, на відміну від коштів місцевого бюджету, до якого і були зараховані дані кошти, тому на думку відповідача, у позові слід відмовити. Отже, Золотоніська міська рада не є належним відповідачем у цій частині позовних вимог, а належним відповідачем є Державна казначейська служба України.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

09.08.2017 між Золотоніською міською радою (власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» (землекористувач) було укладено договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) №1 (далі - договір). За умовами цього договору землекористувач погоджується, що він з 08.08.2017 використовує земельну ділянку по вул. Обухова, 20 з порушенням вимог статті 125, 126 Земельного кодексу України (пункт 1 договору).

Землекористувач погоджується добровільно, без складання акта про визначення збитків та розгляду питання у суді, сплатити протягом періоду використання ним земельної ділянки без документів, що посвідчують права користування землею збитки у сумі 40773,91 грн (пункт 7 договору).

Щомісячно плата за земельну ділянку площею 1,1009 га за адресою м. Золотоноша, вул. Обухова, 20, встановлюється у сумі 8154,78 грн до 10 числа місяця, наступного за звітним (пункт 8 договору).

Цей договір діє з дати реєстрації в управлінні архітектури, регулювання забудови та земельних відносин Золотоніської міської ради до 01.01.2018 за умови повної сплати суми зазначеної у пунктах 7 та 8 договору (пункт 10 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін за договором та скріплений відповідними печатками.

На виконання умов договору, позивач у період з 29.09.2017 до 27.08.2018 перерахував грошові кошти у розмірі 106 013,69 грн, що підтверджується дублікатами квитанцій №0.0.860273349.1 від 29.09.2017 на суму 6190,00 грн, №0.0.899698869.1 від 21.11.2017 на суму 12000,00 грн, №0.0.899704074.1 від 21.11.2017 на суму 22578,20 грн, №0.0.957014697.1 від 06.02.2018 на суму 8154,78 грн, платіжними дорученнями №10 від 22.03.2018 на суму 8155,00 грн, №15 від 30.04.2018 на суму 8155,00 грн, №16 від 02.05.2018 на суму 8155,00 грн, №19 від 02.06.2018 на суму 16310,00 грн та двома меморіальними ордерами №CD954041 від 27.07.2018 на суму 8155,00 грн.

Зарахування грошових коштів у сумі 106 013,69 грн до загального фонду Золотоніського міського бюджету також підтверджується довідкою Золотоніського міського фінансового управління Виконавчого комітету Золотоніської міської ради №144 від 06.06.2019 та довідкою Золотоніського управління державної казначейської служби України Черкаської області №01.1-11-07/648 від 25.08.2021.

Судом також встановлено, що 31.08.2020 Золотоніська міська рада звернулася до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» про стягнення 439281,07 грн безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою площею 1,0983 га з кадастровим номером :03:008:0575 без оформлення права на неї.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.04.2021 у справі №925/1123/20 у задоволенні позову Золотоніської міської ради відмовлено повністю.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.04.2021 у справі №925/1123/20, яке набрало законної сили 26.07.2021, тому у силу частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини встановлені рішенням суду у цій господарській справі не потребують доказування.

Цим рішенням були встановлені наступні фактичні обставини:

20 червня 2017 року приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок Сергій Валерійович на підставі договорів купівлі-продажу №1186 та №1183 від 20.06.2017 провів державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» права власності на комплекс нежитлової нерухомості, які розташовані на вул. Обухова, буд. 20 у м. Золотоноша Черкаської області, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 04, номера записів про право власності 21003654 і 21001246.

На час реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» права власності на вказаний комплекс нежитлової нерухомості земельна ділянка площею 1,1009 га, на якій він розташований, перебувала у постійному користуванні Приватного акціонерного товариства «Черкаси-Авто» на підставі виданого Золотоніською міською радою Золотоніській станції технічного обслуговування автомобілів як дочірньому підприємству акціонерного товариства «Черкаси-Авто» Державного акта на право постійного користування землею від 07.08.1997 серія ЧР №25-91, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №37.

23 червня 2017 року Приватне акціонерне товариство «Черкаси-Авто» подало до виконавчого комітету Золотоніської міської ради заяву №205/03 від 21.06.2017 про вилучення у заявника земельної ділянки площею 1,1009 га з кадастровим номером :03:008:0063 по вул. Обухова, 20 у м. Золотошоші Черкаської області, у зв'язку із продажем ПрАТ «Черкаси-Авто» Товариству з обмеженою відповідальністю «Зодчий К» розташованого на цій земельній ділянці комплексу будівель.

08 серпня 2017 року Золотоніська міська рада прийняла рішення №26-24/VII «Про припинення ПрАТ «Черкаси-Авто» права користування земельною ділянкою по вул. Обухова, 20». Цим рішенням Золотоніська міська рада вирішила: припинити ПрАТ «Черкаси-Авто» право користування земельною ділянкою по вул. Обухова, 20 площею 1,1009 га; зареєструвати право комунальної власності за територіальною громадою міста Золотоноша на земельну ділянку по вул. Обухова, 20 площею 1,1009 га; земельну ділянку по вул. Обухова, 20 площею 1,1009 га передати до земель не наданих у власність або постійне користування в межах населеного пункту (землі комерційного та іншого використання); доручити управлінню Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області внести відповідні зміни до земельно-облікових документів.

Договір оренди земельної ділянки, на якій розташований належний Товариству з обмеженою відповідальністю «Зодчий К на праві власності комплекс нежитлової нерухомості по вул. Обухова, буд. 20 у м. Золотоноша Черкаської області сторони не укладали.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.05.2020 №НВ-020 земельна ділянка площею 1,0983 за адресою вул. Обухова, 20, м. Золотоноша, Черкаська область (кадастровий номер :03:008:0575) не зареєстрована у державному земельному кадастрі. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Дата державної реєстрації земельної ділянки - 05.05.2020.

При цьому, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2021 №241166179 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0575 за Золотоніською міською радою не зареєстровано.

Судом також встановлено, що 28.01.2021 Золотоніська міська рада прийняла рішення «Про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку по вул. Обухова, 20» №3-43/VIII, згідно з яким за Золотоніською міською радою було зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку по вул. Обухова, 20, м. Золотоноша, Черкаська область (кадастровий номер :03:008:0575). А відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №263600250 від 30.06.2021 право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0575 зареєстровано за Золотоніською міською радою 03.02.2021.

Згідно з положеннями частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як слідує зі змісту частин 2, 3 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У частині 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У статті 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд зазначає, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов'язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов'язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Даного висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного суду у постанові від 10.03.2021 у справі №201/8412/18.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) зроблено висновок, що недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Частиною першою статті 79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин 1, 2. 3, 4, 9 ст. 791 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб'єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями частин 1 статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Отже, як вбачається з наведених вище норм, відповідач у даній справі на момент укладання спірного договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) мав надати підтвердження, що він є власником даної земельної ділянки та надати докази існування протягом зазначеного у позові періоду спірної земельної ділянки як об'єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2020 у справі №922/926/19 та від 09.03.2021 у справі №922/1453/20 зазначено, що застосовуючи положення статті 79-1 Земельного кодексу України до правовідносин, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням земельної ділянки, помилковим буде врахування лише положень щодо сформованості земельної ділянки після реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Так, частина 1 цієї статті чітко зауважує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Згідно з частиною 9 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Тобто під час розгляду спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати зазначені положення статті 79-1 Земельного кодексу України не можуть застосовуватися окремо, тільки в частині її формування із присвоєнням кадастрового номеру, оскільки лише після державної реєстрації права власності, така земельна ділянка набуває статусу об`єкта, щодо якого можуть виникнути будь-які цивільні права.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.03.2021 у справі № 367/2979/16-а, аналізуючи положення частин 1, 9, 10 статті 79-1 Земельного кодексу України зауважив, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, підтвердженням формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав є наявність таких складових, а саме: кадастровий номер земельної ділянки; реєстрація її у Державному земельному кадастрі; державна реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідною юридичною чи фізичною особою.

Водночас, станом на час укладення спірного договору (09.08.2017) відповідач без наявних у нього правових підстав, приймаючи на себе статус власника несформованої земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав, зобов'язав позивача укласти договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) за користування позивачем земельною ділянкою площею 1,1009 з кадастровим номером :03:008:0575 без належного оформлення документів, що посвідчують право користування даної земельною ділянкою.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться за адресою вул.Обухова, 20, у м.Золотоноша не була і не могла бути об'єктом цивільних прав у період з 09.08.2017 до 03.02.2021, виходячи з наступного.

Як зазначалось судом вище, відповідно до витягу №НВ-020 від 13.05.2020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, (кадастровий номер :03:008:0575) у графі «Форма власності» зазначено, що інформація про зареєстроване право в державному земельному кадастрі відсутня.

Також відомості про право власності на вказані земельні ділянки відсутні і в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за №241166179 від 20.01.2021.

Земельна ділянка площею з кадастровим номером :03:008:0575 була зареєстрована за Золотоніською міською радою лише 03.02.2021, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №263600250 від 30.06.2021.

Отже, сформована земельна ділянка з кадастровим номером :03:008:0575 до моменту державної реєстрації права власності на них за Золотоніською міською радою, не може вважатися об'єктом цивільних прав у вказаний у позові період.

Вказаний висновок щодо визначення земельної ділянки об'єктом цивільних прав повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що викладений у постанові від 05.03.2020 у справі №922/926/19.

Суд також відхиляє доводи відповідача, які викладені ним у відзиві на позов, відносно того, що спірна земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно позивача з кадастровим номером :03:008:0063 та земельна ділянка з кадастровим номером :03:008:0575 є різним земельними ділянками, виходячи з наступного.

Золотоніська міська рада (відповідач у цій справі) при зверненні до Господарського суду Черкаської області у справі №925/1123/20 із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» про стягнення 439281,07 грн, в обґрунтування позову зазначила, що належні Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» об'єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці площею 1,0983 га з кадастровим номером :03:008:0575, яка розташована за адресою м. Золотоноша, вул. Обухова, 20.

Отже, доводи Золотоніської міської ради щодо укладення договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) відносно земельної ділянки площею 1,1009 га з кадастровим номером :03:008:0063 є безпідставними, та такими, що суперечать позиції відповідача при розгляді Господарським судом Черкаської області справи №925/1123/20 про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» за договором про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 09.08.2017.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що спірний договір укладений щодо однієї і тої ж земельної ділянки (та на якій знаходиться нерухоме майно позивача), проте, зі зміненою площею та присвоєнням їй нового кадастрового номеру :03:008:0575.

Більш того, суд зазначає, що на момент укладання спірного договору про відшкодування збитків від 09.08.2017 жодна з вказаних земельних ділянок (з кадастровими номерами :03:008:0575 та :03:008:0063) не були сформовані як об'єкт цивільних прав.

Суд також зазначає, що ряд норм земельного законодавства, які регламентують розмежування земель, визначають територіальну громаду власником земель. Однак ці норми є нормами про належність земель, але не регламентують ані порядку виникнення права власності на речі, ані порядку виникнення земельної ділянки як об`єкта права.

Суд не заперечує належність земель територіальній громаді, в тому числі і земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:0575, однак об'єктом права ця ділянка може стати тільки після реєстрації цього права за позивачем.

Отже, відсутність об'єкта цивільних прав, у вказаний позивачем період, виключає існування у будь-якого суб'єкта, у тому числі Золотоніської міської ради, права вимагати виконання землекористовувачем свого обов'язку щодо внесення плати за використання земельною ділянкою, оскільки така вимога не може виникнути раніше виникнення зареєстрованого права власності на цю земельну ділянку за відповідною юридичною особою.

За таких обставин, зважаючи на не доведення відповідачем наявності у нього речових прав на спірну земельну ділянку та відсутності існування об'єкту цивільних прав (сформованої земельної ділянки), суд вважає, що договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) №1, який 09.08.2017 укладений між Золотоніською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» підлягає визнанню судом недійсним.

Щодо вимоги позивача про стягнення сплачених ним коштів на виконання спірного договору та його посилання на положення статті 1212 Цивільного Кодексу України, як на підставу стягнення, суд вважає за необхідне зазначити.

Враховуючи принцип судочинства jura novit curia - «суд знає закони», неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов'язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, а суд має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини, та надати правильну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов'язанням сторін.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому вона відпала.

Водночас, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України і як насідок положень статті 1213 цього кодексу.

Враховуючи правові норми щодо наслідків недійсності правочину, суд вважає, що повернення безпідставно збережених коштів не відповідає суті спірних правовідносин.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми статті 216 Цивільного кодексу України щодо правових наслідків недійсності правочину.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 216 Цивільного кодексу України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно з частиною 5 статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Водночас, суд зазначає, що положення статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України застосовуються лише до позадоговірних зобов'язань, про що неодноразово зазначав Верховний суд України у своїх постановах.

Такої ж правової позиції (неможливість застосування приписів статей 1212 і 1213 Цивільного кодексу України у разі наявності договірних відносин) притримується Верховний суд України у своїх постановах по конкретним справам по спорам пов'язаним зі застосуванням вказаних правових норм (статі 1212 і 1213 Цивільного кодексу України), зокрема у постанові від 14.10.2014 у справі №3-129гс14 і ця правова позиція є обов'язковою для застосування всіма судами України.

Отже, суд дійшов висновку, що кошти у розмірі 106 013,69 грн були сплачені позивачем на користь відповідача на підставі недійсного правочину, тому відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України як наслідок відповідач зобов'язаний повернути позивачу у натурі все, що він одержав на виконання цього правочину (у даному випадку грошові кошти у розмірі 106 013,69 грн).

Суд також зазначає, що при розгляді справи №925/1123/20 судом було встановлено, що кошти на виконання недійсного договору надійшли від Товариства з обмеженою відповідальністю «Зодчий К» до загального фонду міського бюджету Золотоніської міської ради у сумі 106 013,69 грн.

Згідно з довідкою Золотоніського міського фінансового управління виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 06.06.2019 №144 до загального фонду міського бюджету надійшли кошти від товариства з обмеженою відповідальністю «Зодчий К» у сумі 106013,69 грн по коду платежу 24060300 «Інші надходження». При цьому у 2018 році від відповідача надійшли кошти у сумі 65239,78 грн, а останній платіж у сумі 8155,00 грн надійшов від відповідача 27.08.2018. Тобто, отримувачем коштів, які були сплачені позивачем на виконання недійсного договору є відповідач (його структурний підрозділ - управління).

Відповідно до частини 5 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд не погоджується з доводами позивача, що стягнення на його користь сплачених ним коштів повинно бути здійснене з держави, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади і таким органом у цій справі є Золотоніська міська рада Черкаської області, тому грошові кошти у сумі 106013,69 слід стягнути з Державного бюджету України, з таких підстав.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (частина 3 статті 140 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 22 Бюджетного кодексу головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, можуть бути виключно - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Статтею 63 Бюджетного кодексу визначено, що місцевий бюджет відповідно до цього Кодексу містить надходження і витрати на виконання повноважень органів влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.

Загальна характеристика окремих видів місцевих бюджетів міститься в статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Обласний бюджет визначається як план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення спільних інтересів територіальних громад, виконання місцевих програм, здійснення бюджетного вирівнювання. Районний бюджет за цією ж законодавчою нормою розглядається як план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст районного значення, виконання місцевих програм, здійснення бюджетного вирівнювання. Бюджет місцевого самоврядування визначено як план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, враховуючи, що грошові кошти у розмірі 106 013,69 грн були сплачені позивачем до загального фонду міського бюджету Золотоніської міської ради на підставі недійсного договору, тому грошові кошти у сумі 106013,69 грн слід стягнути саме з Золотоніської міської ради, яка є відповідачем у цій справі.

Щодо строку позовної давності, то суд зазначає, що згідно з приписами статті 257, частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 1 статті 259 цього Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Приписами статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (частина 1 статті 260 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 253, частиною 1 статті 254 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Згідно з положеннями статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних відносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу. У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане (пункти 2.3, 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права відносно незаконності договору про відшкодування збитків під час розгляду Господарським судом Черкаської області справи №925/1123/20 за позовом Золотоніської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» про стягнення 439281,07 грн безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї, який надійшов до суду 31.08.2020.

Отже, суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» звернулось у Господарський суд Черкаської області у межах строку позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права після завершення розгляду судом справи №925/1123/20.

Враховуючи викладене, та враховуючи те, що на момент укладання оспорюваного договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) у відповідача були відсутні речові права на спірну земельну ділянку, відтак суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання цього договору недійсним, і як наслідок стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 106 013,69 на користь позивача, які відповідач одержав на виконання цього правочину. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» до Золотоніської міської ради Черкаської області підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 4540,00 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) №1 від 09.08.2017, який укладений між Золотоніською міською радою Черкаської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К».

Стягнути з Золотоніської міської ради Черкаської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДЧИЙ К» 106 013,69 грн та 4540,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 23.03.2022.

Суддя О.І.Кучеренко