ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2022 Справа № 914/3513/21

За позовом: Комунального підприємства «Центр поводження з тваринами», м. Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик», м. Львів

про стягнення 255 249, 98 грн.

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Пришляк М. С.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Позовну заяву подано Комунальним підприємством «Центр поводження з тваринами» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» про стягнення 255 249, 98 грн.

Ухвалою суду від 23.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.12.2021.

Ухвалою суду від 09.12.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14.12.2021 підготовче засідання відкладено на 25.01.2022,про що сторін повідомлено в порядку ст.121 ГПК України.

Ухвалою суду від 23.12.2021 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні 25.01.2022 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 25.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 22.02.2022

Ухвалою суду від 09.02.2022 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні 22.02.2022 в режимі відеоконференції.

Заявою від 22.02.2022, поданою відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, позивач просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, а також зазначив, що докази реальності понесення та сплати витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Ухвалою суду від 22.02.2022судове засідання відкладено на 22.03.2022, про що відповідача повідомлено в порядку ст.121 ГПК України.

В судове засідання 22.03.2022 представники сторін не з`явились, причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи, однак не забезпечили явки представників в судове засідання та не повідомили причин неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у матеріалах справи документами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Комунальним підприємством «Центр поводження з тваринами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» укладено Договір поставки № 21-05/19 від 21.05.2019, предметом якого є придбання паливно-мастильних матеріалів (бензин та дизельне паливо) за бюджетні кошти на загальну суму 921 393, 01 грн (в редакції додаткової угоди №4 до Договору). Проте, реалізувати талони в повному обсязі позивачеві, шляхом заправлення службових транспортних засобів на АЗС, не вдалось, оскільки під час спроби заправити службові автомобілі позивача талоном будь-яким номіналом на обумовленій договором АЗС, надійшла відмова від оператора. Загальна сума грошових коштів, на яку позивачем не вдалось реалізувати товар складає 209 465,40 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару, КП «Центр поводження з тваринами» звернулось до суду з позовом про стягнення з ТзОВ «Кондор Логістик» 209 465,40 грн - основного боргу, 25 732,63 грн пені, 14 869,84 грн інфляційних нарахувань, 5 182,11грн 3% річних та судових витрат.

Позиція відповідача.

Відповідач проти задоволення позову не заперечив, відзив на позов у встановлені процесуальним законом строки не подав.

Як вбачається з ухвали Господарського суду Львівської області про відкриття провадження у справі від 23.11.2021, судом встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання вказаної ухвали, на подання до суду відзиву.

Дана ухвала отримана відповідачем 29.11.2011, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправленням зі штрихкодовим ідентифікатором 898.

Згідно з ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд звертає увагу на те, що чинний Господарський процесуальний кодекс України, спрямований на забезпечення своєчасності розгляду справ та правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, з огляду на що встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу, розумні обмеження, в тому числі щодо подання доказів. Саме тому всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно з тим, щоб під час підготовки справи до розгляду не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи по суті.

Враховуючи наведене, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Обставини справи.

За результатами проведення публічної закупівлі між Комунальним підприємством «Центр поводження з тваринами» (позивач, за договором - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (відповідач, за договором - постачальник) укладено Договір поставки № 21-05/19 від 21.05.2019, предметом якого є придбання паливно-мастильних матеріалів (бензин та дизельне паливо) за бюджетні кошти.

Відповідно до п. 1.2 Договору, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця через мережу АЗС, у встановлений договором строк, партіями пальне для автотранспортних засобів (нафта і дистиляти (бензин А-92 (талонами); дизельне паливо (талонами), а покупець зобов`язується приймати і сплачувати поставлений товар у порядку та на умовах договору.

Ціна та обсяг товару визначаються згідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (п. 1.3 Договору).

Згідно зі специфікацією до Договору, котра викладена у новій редакції згідно додаткової угоди № 3 від 22.07.2019, до договору поставки № 21-05/19 від 21.05.2019 зазначено найменування Товару: Бензин А-92 (8182 л по ціні 23,43 грн без ПДВ на суму 191 704,26 грн без ПДВ; дизельне паливо 2000 л по 21,299359 грн на суму 42 598,72 грн без ПДВ; дизельне паливо 25 453 л по 23,43 грн без ПДВ на суму 596 363,79 грн без ПДВ), а загальна сума закупівлі становить 996 800,12 грн у т.ч. ПДВ 20% - 166 133,35 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору, сума (ціна) договору, складає: 996 810,00 грн у т.ч. ПДВ 20% - 166 135,00 грн, що складається з вартості товару, зазначеного у Специфікації.

Додатковою угодою №4 від 28.12.2019 до Договору поставки № 21-05/19 від 21.05.2019, на підставі п.1 ч.4 ст.36 ЗУ «Про публічні закупівлі»(в редакції чинній на момент укладення угоди), а також п.9.6 Договору,сторони домовилися зменшити обсяги закупівлі, у зв`язку з чим вирішили п. 3.1 та п. 3.2.2 Договору викласти у новій редакції, а саме: «Сума (ціна) договору складає: 921 393,01 грн. у т.ч. ПДВ 20% - 153 565,50 грн», та Специфікацію до договору викладено в новій редакції.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що розрахунки за Товар проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно наданого рахунку та/чи видаткової накладної.

Місце поставки товару визначено у п.4.1., а саме: Україна, відповідно до документації: АЗС постачальника в межах Слобідського та/або Основ`янського районів м. Харкова.

Додатковою угодою №2 від 27.05.2019 до договору поставки № 21-05/19 від 21.05.2019 п.4.1 Договору викладено в новій редакції: «Місце поставки: Україна, відповідно до документації: АЗС постачальника в межах Слобідського та/або Основ`янського районів м. Харкова. Строк поставки Товару - до 31.12.2019, поставка кожної окремої партії Товару здійснюється протягом 7 календарних днів з дати надання покупцем заявки (у письмовому вигляді, телефонним зв`язком або електронною поштою) на поставку, якщо інше не погоджено сторонами».

Передача Товару здійснюється цілодобово безпосередньо на АЗС згідно п. 4.1. Договору. Передача Товару здійснюється по факту пред`явлення Покупцем талонів, емітованих Постачальником. Талони є власністю Постачальника та передаються Покупцю у тимчасове користування відповідно до умов Договору. Постачальник не може передати Замовнику Товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в талоні (п. 4.2. Договору).

Пунктом 4.3 Договору визначено, що перехід права власності на Товар відбувається з моменту підписання видаткових накладних.

З метою виконання умов Договору, в частині поставки та оплати за Товар, позивачем та відповідачем підписано видаткові накладні (в матеріалах справи).

На виконання п. 4.5 Договору, яким вказується, що передача талонів Покупцеві здійснюється на підставі видаткових накладних, відповідачем передано позивачеві відповідні талони на заправку, які мають позначення кількості літрів до відпуску (10 л або 20 л) та на які нанесено позначення «INTERCARD».

З моменту переходу до покупця права власності на товар та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у постачальника (п.4.4 Договору).

В подальшому, покупцем здійснено оплату постачальнику за передані ним талони на паливо, що підтверджується відповідними платіжними дорученнямита банківськими виписками на загальну суму 921 393, 01 грн(в матеріалах справи).

Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, здійснивши лише частково передачу у власність позивача товару.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, 20.01.2021 картка номер № НОМЕР_1 не спрацювала при оплаті за пальне на заправці ТзОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ», АЗС за адресою м. Харків, Слобідський район, проспект Гагаріна, 183 А.

Під час проведення операції з перевірки залишку на рахунку, (службовий документ №28241) виявлено, що за карткою № НОМЕР_1 перевищено ліміт пального. За інформацією системи управління паливними картками з онлайн кабінету АЗС «WOG» вбачається, що за карткою № НОМЕР_2 обсяг пального 840 літрів, а ліміт за рахунком (на місяць - 1 літр). Під час здійснення операції виникає збій і в результаті відмова за перевищення використання ліміту пального. Аналогічні обставини виникали з іншими картками, що було передано позивачеві за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та ін.

Така ж відмова була надана під час спроби здійснити заправку службового автомобіля 25.01.2021, що підтверджується службовим документом №28444 виданим оператором АЗС.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, та зазначено позивачем в судовому засіданні, починаючи з 20.01.2021 реалізувати талони шляхом заправлення службових транспортних засобів на АЗС, позивачеві не видається можливим.

Загальна сума грошових коштів, на яку позивачем не вдається реалізувати Товар складає 209 465,40 грн.

Листом від 04.03.2021 №1351 ТзОВ «Кондор Логістик» звернулось до КП «Центр поводження з тваринами» з проханням продовжити строк дії договору про закупівлю до 31.12.2021 та строк виконання зобов`язань щодо передачі товару з метою виконання зобов`язань за Договором та у зв`язку з об`єктивними обставинами що спричинюють таке продовження, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Крім того, вказаним листом відповідач гарантував позивачу виконання умов Договору в повному обсязі та відпуск палива на АЗС за паливними картками.

З метою врегулювання спору в добровільному порядку позивачем на адресу відповідача надіслано претензію від 29.04.2021 №381/0/267-21 з вимогою повернення сплачених коштів за Договорм №21-05/19 від 21.05.2019. Однак, дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З метою захисту своїх прав, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за оплачений товар.

Оцінка суду.

Пункт 1 ч. 2 ст.11 ЦК Українипередбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав у відповідача товар бензин А-92 (талонами) та дизельне паливо (талонами) на загальну суму 921 393, 01 грн., за котрий сплатив кошти згідно платіжних доручень №5253 від 27.01.2020, №4927 від 29.05.2019, №5079 від 26.07.2019, №5235 від 12.12.2019, №259 від 21.10.2019, а також згідно банківських виписок з період з 01.12.2019 по 31.12.2019 та з 01.08.2019 по 02.09.2019.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, ст. 13 ЦК України передбачає, що кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам.

Із суті правовідносин, що виникли між сторонами, та виходячи з обставин справи, зокрема, здійснення позивачем оплати товару у повному розмірі, суд зазначає, що фактично позивачем придбано товар - пальне на умовах передоплати, тому до правовідносин застосовуються положення ст. 693 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Талон відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 N 281/171/578/155 - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Враховуючи суть правовідносин між сторонами та специфіку придбання палива у спосіб придбання карток з метою мати можливість їх пред`явлення на АЗС для отримання палива у межах строку дії таких карток, суд зазначає, що у погоджений договором строк позивачу мали бути передані картки, забезпечені узгодженою кількістю палива, доступного для фактичного отримання позивачем при пред`явленні картки на АЗС. Договором між сторонами не визначалося додаткових умов чи дій від позивача для отримання палива на АЗС при пред`явленні карток. Відсутність палива на АЗС, технічні збої в системах оператора чи відсутність співпраці між відповідачем і АЗС не можуть вважатись об`єктивними обставинами неможливості виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, оплачених позивачем у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу передані відповідні талони, проте, лише частина з них виявилась придатними для їх отоварювання, що не спростовано належними і допустимими доказами.

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 7 ЦК України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Як вбачається з матеріалів справи, із загальної кількостіпридбаних позивачем у відповідача талонів на пальне, не реалізованими залишись талони вартістю 209 465, 40 грн. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з поставки (передачі) оплаченого товару (талонів), відтак, позовна вимога про стягнення 209 465, 40грн основного боргу є обґрунтованою.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Водночас, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч.2 ст.218 ГК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням постачальником (відповідачем) зобов`язань з передачіоплаченого товару, позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України, також заявлено до стягнення 14 869, 84грн інфляційних нарахувань та 5 182,11грн 3% річних, у відповідності до розрахунку, доданого до позовної заяви та за вказані у ньому періоди.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», суд встановив, що розмір 3% річних становить 5 182,11грн, а розмір інфляційних нарахувань 16 664, 52грн, що є більшим ніж зазначено позивачем у розрахунку.

Однак, у відповідності до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Відтак, задоволенню підлягає нарахована позивачем сума 3% річних у розмірі 5 182,11грн та 14 869, 84грн інфляційного збільшення суми боргу.

Крім того, на підставі п.5.2 договору, позивачем за період з 20.01.2021 по 16.11.2021 нараховано відповідачу пеню у розмірі 25 732, 63 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 552 ЦК України, сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно з ст. ст. 1, 3 вищезазначеного Закону, платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Сторони у п. 5.2 договору погодили, що за відмову від передачі товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню за кожний день в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла в період прострочення виконання такого зобов`язання.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені судом з`ясовано, що такий здійснено за період більший, ніж встановлено законодавством.

Враховуючи норми ст. 232 ГК України та ст. 253 ЦК України, суд здійснив перерахунок пені за період з 20.01.2021 по 19.07.2021, та встановив, що стягненню підлягає пеня в розмірі 14 341,21 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Так, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів (ст. 4 ГПК України).

Отже, вирішуючи спір по суті, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Таким чином, станом на день прийняття рішення судом, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору підтверджена матеріалами справи та становить 209 465,40 грн основного боргу, 14 341, 21 грн пені, 5 182, 11 грн 3% річних, 14 869, 84 грн інфляційних нарахувань.

Згідно з ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи встановлені вище обставини, що не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог і наявність у позивача права на отримання від відповідача суми вартості товару, який з незалежних від позивача причин не міг бути отриманий згідно з умовами Договору №21-05/19 від 21.05.2019 на запропонованих відповідачем АЗС по придбаних у відповідача талонах. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 5 ч.6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 221, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (79044, м. Львів, вул. Єфремова 84, квартира 1Б; ідентифікаційний код: 39046990) на користь Комунального підприємства «Центр поводження з тваринами» (61037, м. Харків, вул.Балашовська, 29; ідентифікаційний код: 03354431) 209 465,40 грн основного боргу, 14 341, 21 грн пені, 5 182, 11 грн 3% річних, 14 869, 84 грн інфляційних нарахувань та 3 657, 88грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Призначити на 05.04.2022 о 09.45 год. судове засідання щодо вирішення судових витрат позивача. Зобов`язати позивача до 04.04.2022 подати суду письмові докази понесених судових витрат. Копії вказаних доказів надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду.

Рішення складено 28.03.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.