РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2022Справа № 910/12730/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянув господарську справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Біо мед скло"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ГЛОБАЛ"

про стягнення 419 760,15 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Таргонський М.М. адвокат

Від відповідача: Травянко В.О. адвокат

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Біо мед скло" звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ГЛОБАЛ" про стягнення 419 760,15 грн. збитків (еквівалентно 12 959,56 Євро), завданих внаслідок втрати товару під час його доставки по договору № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки від 08.06.2016 за маршрутом Афіни, Греція-Житомир, Україна.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.08.2021 позов залишив без руху, встановив строк для усунення недоліків позову у визначений спосіб.

30.08.2021 позивач засобами поштового зв`язку (відправлено 25.06.2021) подав заяву про усунення недоліків позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.09.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 12.10.2021.

У підготовчому засіданні 12.10.2021 у зв`язку із неявкою відповідача було оголошено перерву до 02.11.2021.

28.10.2021 відповідач засобами поштового зв`язку (відправлено 26.10.2021) подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, зазначаючи про сплив річного строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (надалі - Конвенції) для звернення до суду із даним позовом, враховуючи визнання відповідачем факту втрати вантажу позивача 07.11.2018 (про що позивач дізнався 08.11.2018) та пропозицію виплати компенсації у сумі 3815,78 грн відповідно до п.3 ст. 23 Конвенції.

01.11.2021 засобами електронного зв`язку позивач подав клопотання про перенесення підготовчого засідання у зв`язку із отриманням відзиву 01.11.2021 та необхідність часу для підготовки до судового розгляду.

02.11.2021 суд оголосив перерву у підготовчому засіданні до 07.12.2021.

15.11.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, відповідно до змісту якої стверджує, що укладений з відповідачем договір № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки від 08.06.2016 є змішаним договором перевезення, транспортного експедирування та доручення, тому застосування до спірних правовідносин річного строку позовної давності вважає безпідставним. Також учасник справи надав пояснення щодо фактичної вартості вантажу та узгодження додаткових зборів у розмірі 10%.

06.12.2021 представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про перенесення судового засідання та подав заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 07.12.2021 оголошено перерву до 21.12.2021.

21.12.2021 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті спору на 11.01.2022.

11.01.2022 суд оголосив перерву у розгляді справи по суті спору до 25.01.2022.

У судовому засіданні 25.01.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував, стверджуючи про сплив позовної давності.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.09.2016 між позивачем - ПАТ «Біо мед скло» (замовником) та відповідачем - ТОВ «Нова Пошта Інтернешнл» (виконавцем), найменування якого змінено на ТОВ «Нова Пошта Глобал» був укладений договір № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки, за умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з міжнародної експрес-доставки МЕВ (міжнародне експрес-відправлення)/МВВ (міжнародне вантажне відправлення), що переміщується через митний кордон України в якості МЕВ/МВВ, які визначені в п.2.2 договору, а замовник - прийняти надані послуги та своєчасно здійснити оплату за надані виконавцем послуги. Датою взяття на себе зобов`язань, передбачених цим договором сторонами є отримання МЕВ/МВВ для надання послуг з міжнародної доставки.

Відповідно до преамбули договору визначено, що даний договір за своєю природою є змішаним і містить у собі елементи договору перевезення, транспортного експедирування та договору доручення. До відносин, визначених цим договором сторони застосовують умови надання послуг, що є публічними та розташовані на сайті https://novaposhta.ua.

У п.2.2 договору сторонами узгоджено перелік послуг, що надаються замовнику, визначених цим договором, Умовами надання послуг, що розміщені на сайті і включають (але не виключно): організація приймання МЕВ/МВВ; організація пакування МЕВ/МВВ (при експорті), перепакування (за необхідності); приймання від замовника супровідних документів на МЕВ/МВВ; зберігання МЕВ/МВВ з моменту його приймання до моменту його видачі вантажоодержувачу; послуги з організації доставки МЕВ/МВВ одержувачу; митне оформлення МЕВ/МВВ (спрощене оформлення та/або митне декларування, включаючи оформлення відповідних документів); організація оплати відповідних зборів, платежів в межах цього договору за замовника; міжнародне перевезення МЕВ/МВВ залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом та ін..

Згідно положень п.2.3 договору, приймання виконавцем МЕВ/МВВ для надання послуг, визначених договором, оформлюється МЕН (міжнародною експрес-накладною).

Відповідно до п.6.1 договору, за порушення виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором, Умовами надання послуг та/або чинним законодавством України.

Матеріалами справи та поясненнями позивача встановлено, що 20.07.2018 позивач з метою доставки товару: телекомунікаційного та комп`ютерного обладнання на підставі укладеного між ним та «Інтегрейдед Ентерпрайз Нетворкс С.А.» (з характерною назвою «ІЕН С.А.» , Греція,) договору № 09-07/18/IEN від 09.07.2018 по Специфікації від 09.07.2018 (додаток 31 до договору) здійснив оформлення на сайті відповідача Заявки на міжнародну доставку.

Відповідно до змісту долученої до позову Заявки на міжнародну доставку (а.с. 20 т.1) відповідач прийняв зобов`язання здійснити доставку вантажу : телекомунаційне обладнання, фактична вага 48, 2 кг, кількість місць 4, розмір і вага кожного місця: 58*50*23 (х2) -12,7 кг (кожне), 59*42*33-12,3 кг, 56*38*29-10,5 кг, вартістю вантажу 21 179,79 Євро за маршрутом Греція - Україна, Житомир.

Вказане замовлення було прийнято відповідачем 20.07.2018 засобами електронного зв`язку із присвоєнням експрес-накладній номера: 5/00. Дані обставини визнаються сторонами.

Примірника експрес-накладної №5/00 від 20.07.2018 на 4 місця товару суду не надано, відповідачем повідомлено про неможливість її надання для долучення до справи через технічні особливості програмного забезпечення товариства.

В подальшому на підставі пакувального листа «Інтегрейдед Ентерпрайз Нетворкс С.А.» №279 від 18.07.2018 (оформленого на всі чотири місця) (а.с. 46 т. 1) відповідач із залученням своїх партнерів-перевізників відправив товар (4 місця) з Греції до Польщі, що підтверджується роздруківками компанії-перевізника UPS: POL151 1-24, tracking 1ZY1213F, 1ZY1213F, 1ZY1213F, 1ZY1213F.

Як зазначає позивач та відповідачем не спростовано, що 02.08.2018 виявлено доставку товару на склад у Польщі у кількості 2 місця із 4, 22.08.2018 одне місце розшукано. В подальшому між сторонами велось тривале електронне листування, 1 місце товару знайти не вдалось, після розпакування трьох коробок, які знаходились на складі у Польщі та фотофіксації вмісту виявлено, що втрачено товар, вартістю 12 929,56 Євро.

12.10.2018 позивач звернувся до відповідача претензією № 188/3 про відшкодування вартості втраченого вантажу у сумі 12 959,56 Євро (419 760, 15 грн по курсу НБУ станом на 12.10.2018).

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом за вих. № 4032 від 07.11.2018 (отримано позивачем 12.11.2018) повідомив про можливість виплати за втрачений вантаж у сумі 123 Євро по курсу НБУ на день складання претензії з урахуванням передбаченого розміру відшкодування згідно ч. 3 ст. 23 Конвенції та враховуючи довготривалу затримку повідомив, що рахунок на перевезення вантажу виставлятись не буде.

З метою подальшої відправки вантажу та проходження процедури митного оформлення на вимогу відповідача здійснено переоформлення документів вантажовідправником: інвойс № 26 від 12.12.2018 на 3 місця товару, вартістю 8220,23 Євро, пакувальний лист № 15 від 12.12.2018, інвойс № 29 від 01.02.2019.

Суд зауважує, що жодних дефективних, рекламаційних актів щодо втрати вантажу, до матеріалів справи учасниками справи не надано.

Листом від 03.04.2019 відповідач повідомив, що місцезнаходження вантажу 1 місця не встановлено, 20.02.2019 за повторно оформленими документами на 3-ти місця вантаж замитнений та відправлений до України, 01.03.2019 митне оформлення завершено, 04.03.2019 вантаж відправлено на адресу ПрАТ «Біо мед скло».

Як зазначає позивач, в подальшому на його адресу надійшла претензія від «Інтегрейдед Ентерпрайз Нетворкс С.А.» із вимогою оплати у повному обсязі відправленого товару договору № 09-07/18/IEN від 09.07.2018 по Специфікації від 09.07.2018, у відповідь на яку позивач 14.04.2021 та 12.07.2021 перерахував кошти у сумі 12 959,56 Євро, що є вартістю втраченого ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШЕНЛ» товару.

07.06.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією №100/2 про відшкодування вартості втраченого вантажу у розмірі 12 959,56 Євро, що еквівалентно 419 760,15 грн по курсу НБУ станом на 12.10.2018, зазначаючи, що посилання відповідача на ліміт відповідальності, зазначений в пункті 3 статті 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів є безпідставним, оскільки експрес-накладана № 5 від 20.07.2018 (прийняття відповідачем замовлення позивача на доставку містила інформацію про вантаж у розмірі 21 179,79 Євро, що відповідно до ст. 24 Конвенції є збільшенням відповідальності.

Листом № 0492 від 06.07.2021 відповідач повідомив, що враховуючи фактичну вартість втраченого вантажу 12,3 кг, що у перерахунку на спеціальні правила запозичення по Конвенції становить 3833,57 грн, для компенсації у більшому розмірі відповідно до ч. 3 ст. 23 Конвенції мала бути задекларована вартість вантажу або спеціальний відсоток при доставці, однак ніякі надбавки з боку ПрАТ «Біо мед скло» здійснені не були.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із втратою товару в сумі 419 760,15 гривень.

Відповідач факт втрати вантажу з його вини не заперечив, зазначаючи про пропуск строку позовної давності позивачем для звернення до суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

В силу ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим.

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

З огляду на умови заявки на міжнародну доставку від 20.07.2018, враховуючи обставини даної справи та фактичні відносини, які виникли між сторонами з приводу міжнародного перевезення вантажу по договору № 124349 від 08.09.2016, Умови надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018, судом встановлено та сторона не оспорюється, що на спірні правовідносини поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Відповідно до п. 1 ст. 17 вказаної Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Частиною 1 ст. 23 Конвенції визначено, якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не оспорюється факт втрати вантажу позивача при перевезенні за заявкою на міжнародну доставку від 20.07.2018 по договору № 124349 від 08.09.2016.

З листування та пояснень сторін вбачається, що по суті заявлених вимог між сторонами існує спір щодо розміру компенсації вартості втраченого вантажу та наявності/відсутності підстав для застосування річного строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень статті 926 Цивільного кодексу України, позовна давність, порядок пред`явлення позовів, пов`язаних з перевезенням у закордонних сполученні , встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

З урахуванням наведеного, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся.

Згідно умов 6.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що за порушення виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначено цим договором, Умовами надання послуг та/або чинним законодавством України.

Згідно п.7.1-7.3 Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018 (яка діяла станом на час приймання вантажу 20.07.2018 до перевезення) встановлено, що вартість міжнародного експрес-відправлення (МЕВ) не може перевищувати еквівалент 10 000 Євро в національній валюті - гривні (п.7.1); у випадку перевезення МЕВ, вартість якого перевищує вказану у п.7.1 суму, то в доповнення до інших тарифів та будь-яких зборів, що застосовуються у відповідності з даними Умовами, застосовується додатковий збір за перевезення, еквівалентний 10% вартості відправлення (п.7.2); оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення (п.7.3).

Розділом 17.5.1 Умов визначено межі відповідальності ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» (НПІ), зокрема у разі часткової втрати або пошкодження МЕВ з вини НПІ, НПІ повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (задекларована вартість), але не більше фактичної вартості МЕВ, та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною МЕН (п.17.5.1.2 Умов).

Максимальна сума відшкодування не може перевищувати вартість МЕВ, зазначеної у відповідній графі МЕН, але в будь-якому випадку не більше 10 000 євро (п.17.5.1.3 Умов).

Не дивлячись на умови пунктів 17.5.1.1-17.5.1.3, якщо відповідно до пунктів 17.1.1-17.1.3, до регулювання відносин застосовуються положення однієї із конвенцій - відповідальність НПІ встановлюється та обмежується положеннями відповідної конвенції (п.17.5.1.4).

У відповідності до статті 23 Конвенції, якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості.

Розмір відшкодування не може, однак, перевищувати 25 франків за кілограм відсутньої ваги брутто. "Франк" означає золотий франк вагою 10/31 грама проби 0,900.

Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає.

У випадку прострочення доставки, якщо позивач доведе, що прострочення завдало збитку, перевізник компенсує такий збиток, який не може перевищувати плату за перевезення.

Більша компенсація може вимагатися тільки у випадку, якщо відповідно до статей 24 і 26 була задекларована вартість вантажу або спеціальний відсоток при доставці.

Статтею 24 Конвенції встановлено, що відправник може, за умови сплати узгодженої надбавки до провізного платежу, задекларувати у вантажній накладній вартість вантажу, що перевищує ліміт, зазначений в пункті 3 статті 23, і в такому випадку декларована сума замінює такий ліміт.

З листування сторін вбачається, що при оформленні експрес-накладної за заявкою від 20.07.2018 відповідачем визначено вартість перевезення 3850,00 гривень.

Як вже зазначалось судом примірника оформленої сторонами експрес-накладної № 5/00 від 20.07.2018 на 4 місця суду не надано; у експрес-накладній № 5 від 20.07.2018 (а.с. 61 т.1) на 3 місця доставки вказано вартість доставки 3550,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що внаслідок втрати товару під час його доставки по договору № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки від 08.06.2016 за маршрутом Афіни, Греція-Житомир, Україна по заявці від 20.07.2018, покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.

Зважаючи на викладене, умови заявки від 20.07.2018, яка прийнята до виконання відповідачем, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Біо мед скло" про стягнення збитків є законними та обґрунтованими, у розмір 419760,15 грн.

Водночас, у відзиві на позов відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача річного строку позовної давності, встановленого ч. 1 ст. 32 Конвенцією.

Вирішуючи питання про строк позовної давності за цим позовом, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд звертає увагу, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності, відтак заявлене позивачем у відповіді на відзив клопотання про відмову в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності та поновлення строку позовної давності є безпідставним.

Частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи фактичні обставини до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 р.).

В частині 1 статті 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року передбачено, що термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік.

Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов`язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

Відлік терміну позовної давності починається: a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки; b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення; c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення. День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конвенції пред`явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну позовної давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. У випадку часткового визнання претензії відлік терміну позовної давності відновляється лише стосовно тієї частини претензії, яка залишається предметом спору. Тягар доказу факту отримання претензії або відповіді на неї, а також повернення документів, лежить на стороні, яка посилається на ці факти. Відлік терміну позовної давності не призупиняється внаслідок пред`явлення подальших претензій на тій ж підставі.

Згідно з ч. 6 ст. 222 Господарського кодексу України претензія має бути розглянута в місячний строк із дня її отримання.

Позивач звертався до відповідача з претензією листом № 188/3 від 12.10.2018, у відповідь на яку відповідач листом № 4032 від 07.11.2018 повідомив (визнав втрату вантажу) про наявність підстав для компенсації за втрачений вантаж 123 Євро по курсу на день складання цієї відповіді. Вказаний лист згідно штампа позивача отриманий ним вхідною кореспонденцією № 101/3 від 12.11.2018.

Судом встановлено, що вантаж у кількості 3 місця був отриманий позивачем 04.03.2019.

Таким чином, враховуючи положення ст. 32 Конвенції, та те, що судом не встановлено, що втрата вантажу спричинено навмисними діями відповідача, до правовідносин стрін у даній справі підлягає застосуванню річний строк позовної давності, який за спірною доставкою вантажу позивача закінчився 05.03.2020, при цьому варто зауважити, що 12.11.2018 позивач вже був обізнаний про втрату вантажу та визнання відповідачем права позивача на компенсацію відшкодування, подальше пред`явлення претензії позивача №100/2 від 07.06.2021 реалізовано поза межами вказаного строку.

Оскільки позивач надіслав на адресу суду позов 30.07.2021, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів із пропуском встановленого річного строку позовної давності, у зв`язку з чим наявні підстави для застосовування наслідків спливу позовної давності, встановлені ст. 267 ЦК України.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вказано у п. 2.2 п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо.

При цьому, суд зазначає, що позивач не просив визнати поважними причини пропуску строку на звернення із позовом до суду, заперечуючи підстави застосування саме річного строку, наполягав на застосуванні трирічного строку позовної давності.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору №124349 від 08.09.2016, що є змішаним договором перевезення, транспортного експедирування, перевезення та доручення відповідно до преамбули договору, безпідставним є кваліфікація правочину виключно як договору перевезення та застосування річного строку позовної давності - з огляду на те, що згідно п.17.1.2 Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018, на застосування яких до спірних правовідносин позивач надав згоду при укладенні договору №124349 від 08.09.2016 чітко встановлено застосування Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів при міжнародному автомобільному перевезенні.

Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі втраченого вантажу судом не задовольняються у зв`язку зі спливом строку позовної давності для звернення з цими вимогами до суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, передбачені розділом IV ГПК України.

Дата підписання рішення 07.04.2022.

Суддя О.М.Ярмак