ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2022 Справа № 917/2039/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Отюговій О.І., представники учасників справи не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардавто", провулок Шевченка, 20, м. Полтава, 36007

про визнання трудових відносин між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангардавто" припиненими з 11 жовтня 2021 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2022 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардавто" про визнання трудових відносин між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангардавто" припиненими з 11 жовтня 2021 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Крім того, позивачем разом з позовною заявою було подано клопотання про витребування від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) витягу з актового запису цивільного стану про смерть ОСОБА_2 чи копію свідоцтва про його смерть (при наявності).

Ухвалою суду від 10.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 10.02.2022 року на 10:00год., клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Суд витребував у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Зигіна, 1а, м. Полтава, 36014) витяг з актового запису цивільного стану про смерть ОСОБА_2 (паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, 24 грудня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) чи копію свідоцтва про його смерть (при наявності).

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 10.02.2022 року оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.03.2022 року на 10.00 год. Учасники справи, які були присутні в судовому засіданні (представник позивача), повідомлені про перерву під розписку.

Відповідач відзив на позов не надав. Ухвали суду, які направлялися на адресу відповідача за місцем реєстрації згідно відомостей Єдиного державного реєстру повернулися без вручення адресату із відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Частиною четвертою статті 89 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач належним чином та завчасно повідомлявся судом про дату і час судових засідань.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2016 року було створено, а 27.05.2016 року було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (номер запису 0015410) Товариство з обмеженою відповідальністю Авангардавто» на підставі рішення засновника - ОСОБА_2 .

Протоколом №2/2016 від 26.05.2021р. Загальних зборів учасників Товариство з обмеженою відповідальністю «Авангардавто» було призначено на посаду директора ОСОБА_1 . На підставі наказу від 21.06.2016р. ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора ( арк. справи 7-8).

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала Товариству з обмеженою відповідальністю Авангардавто» заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Вказана заява була отримана Товариством 31.08.2021р. поштою, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа, а також накладною про відправлення та описом вкладення у цінний лист від 27.08.2021р.

У зв`язку з поданою заявою Директором Товариства ОСОБА_1 було скликано позачергові загальні збори учасників Товариства, про що направлено повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасника Товариства б/н від 27.08.2021р., що засвідчується накладною поштового відправлення №301 від 27.08.2021р. та описом вкладення в цінний лист.

Відповідно до повідомлення збори призначено на 11.10.2021 року на 09 год 00 хв. за адресою місцезнаходження Товариства- АДРЕСА_2 .

11 жовтня 2021 року Загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю не відбулись, у зв`язку з неявкою на збори єдиного учасника Товариства, який володіє 100% статутного капіталу Товариства - ОСОБА_2 , про що директором було складено Акт про неявку єдиного учасника Товариства на Загальні збори від 11.10.2021 р. о 09 год. 30 хв. за підписом свідка - ОСОБА_3 . Оскільки Загальні збори учасників Товариства не відбулись через неявку єдиного учасника, питання про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства так і не було вирішено.

Як вказує позивач, їй стало відомо від дружини єдиного учасника ОСОБА_4 , що він помер. Документи про його смерть у позивача відсутні та отримати їх особисто неможливо у зв`язку з положеннями законодавства України про персональні дані, тому позивач просив суд про витребування відповідних доказів від органів реєстрації актів цивільного стану. Дружина померлого учасника також повідомила, що не має наміру вступати в учасники Товариства як спадкоємиця померлого.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що оскільки питання про звільнення директора товариства вирішується рішенням загальних зборів відповідно до статуту товариства, яке не було вирішено у встановленому чинним законодавством порядку, були порушені трудові права Позивача. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд визнати трудові відносини між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангардавто" припиненими з 11 жовтня 2021 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України,

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №910/7164/19).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангардавто» (арк. справи 9-18) прийняття рішень про звільнення із посади директора відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

Зокрема, у підпункті « 8.4.3.» пункту 8.4 статуту Товариства передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників належить створення та відкликання виконавчого органу (тобто директора) товариства.

П. 1.8 та 5.3 Статуту Товариства свідчать про те, що єдиним учасником Товариства є ОСОБА_2 . Наведене підтверджується і витягом з ЄДРЮОФОПГФ (арк. справи 37).

Згідно п. 8.8 Статуту Збори учасників скликаються на вимогу директора.

Про проведення зборів Учасників повідомляється письмово, по телефону, або особисто і зазначенням часу, місця проведення та порядку денного не менш як за 30 днів до скликання зборів.

У відповідності до п. 8.3 Статуту збори вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш ніж 60% голосів.

Зі Статуту відповідача вбачається, що питання щодо звільнення директора вирішується тільки за рішенням Загальних зборів, тому позивач як директор Товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з посади директора.

03.02.2022 року за адресу суду у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів надійшов Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, з якого вбачається, що до Державного реєстру 02.06.2017 року внесено реєстраційний запис про смерть ОСОБА_2 , який був єдиним учасником ТОВ «Авангардавто» (арк. справи 44).

Таким чином, наразі неможливо вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 з посади директора за умови відсутності у Товариства жодного учасника, який зміг би прийняти відповідне рішення.

Згідно зі статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Частиною першою статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (частина перша статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Відповідно до частин першої - третьої статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Отже, відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган попередивши власника письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18).

З урахуванням встановлених обставин справи та, виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між сторонами, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як ухвалення судового рішення про припинення трудових відносин з Товариством на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Проте, суд не погоджується з вимогою позивача щодо припинення трудових відносин з дати призначення загальних зборів учасників товариства (11.10.2021), оскільки рішення за результатами розгляду заяви про звільнення позивача з посади директора прийнято не було. За таких обставин, трудові відносини позивача з відповідачем слід вважати припиненими з дня прийняття відповідного судового рішення. А відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати суд покладає на відповідача, з вини якого виник спір.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 129,232-233,237-238 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Авангардавто» (36007, м. Полтава, провулок Шевченка, 20; ідентифікаційний код 40513611) припиненими з 15.03.2022 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора за власним бажанням на підставі ч.І ст.38 КЗпП України.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангардавто» (36007, м. Полтава, провулок Шевченка, 20; ідентифікаційний код 40513611) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 2270 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити в задоволенні вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України).

Повне рішення складено 21.03.2022 року

Суддя Тимощенко О.М.