РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2022Справа № 910/17995/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон"

про стягнення 1097824,45 грн.

представники сторін: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" про стягнення за договором на постачання теплової енергії від 08.02.2019 № 1630702 основного боргу в розмірі 978627,62 грн., пені в розмірі 55472,23 грн., інфляційних втрат у розмірі 46662,73 грн. та трьох процентів річних у розмірі 17061,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі та подальші ухвали суду в даній справи направлялися відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 4.

Проте конверти з копіями ухвал суду поверталися підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення відповідачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою та відсутністю адреси.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвали суду у справі направлялися за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

15.02.2022 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника позивача на лікарняному та відсутності іншого вільного представника.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку відмовити в його задоволенні, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.02.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір на постачання теплової енергії № 1630702, відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді споживачу для потреб опалення, а споживач зобов`язується отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно з додатком № 3 до договору «Акт розмежування меж балансової належності теплових мереж та експлуатаційної відповідальності сторін» межею розподілу балансів належності (відповідальності за технічний стан та експлуатацію) є стіна будинку № 54 на вул. Бальзака (додаток № 2 до договору).

Споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою: вул. Будівельників, 25, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кільцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює (підписує необхідні документи) і повертає один примірник акта приймання-передавання товарної продукції акта звіряння позивачу протягом двох днів з моменту їх одержання (пункт 8 додатку № 2 до договору).

Пунктом 9 додатку № 2 до договору визначено, що споживач щомісячно забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника.

Із матеріалів справи слідує, що за період з 01.10.2020 по 01.09.2021 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 978627,62 грн. за спожиту теплову енергію, що підтверджується обліковими картками, корінцями нарядів та актами приймання-передавання товарної продукції. При цьому, загальна вартість поставленої позивачем теплової енергії становить 1748487,61 грн., з якої відповідачем сплачено 769859,99 грн.

Листом від 17.02.2021 № 30/5/5/2418 позивач звертався до відповідача з проханням підписати документи та сплатити борг за період з жовтня 2020 року по січень 2021 року.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Приписами частини шостої статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за договором за період з 01.10.2020 по 01.09.2021 у сумі 978627,62 грн.

Таким чином, пред`явлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 978627,62 грн. визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Поряд із цим, позивачем нарахована пеня в розмірі 55472,23 грн. на суми щомісячного боргу.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За умовами п. 3.3 договору споживач зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що в разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Проте дія зазначеної норми була зупинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 533-IX, який набрав чинності 18 березня 2020 року.

Крім того, відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Наразі на всій території України триває карантин, який установлений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" № 211 з 12 березня 2020 року та продовжений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2021 року № 1336 до 31 березня 2022 року.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

Також позивачем нараховані три проценти річних у розмірі 17061,87 грн. та інфляційні втрати в розмірі 46662,73 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Перевіривши розрахунок сум компенсаційних витрат, суд зауважує, що позивачем не враховано пункт 9 додатку № 2 до договору щодо внесення відповідачем оплати не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким чином, за арифметичним перерахунком суду, здійсненим з урахуванням частково сплачених відповідачем сум, три проценти річних підлягають стягненню в сумі 13230,47 грн., з якої: 544,11 грн. за період з 26.12.2020 по 25.01.2021 на суму боргу 213663,34 грн.; 122,09 грн. за період з 26.01.2021 по 28.01.2021 на суму боргу 495146,57 грн.; 518,47 грн. за період з 29.01.2021 по 25.02.2021 на суму боргу 225286,58 грн.; 656,78 грн. за період з 26.02.2021 по 25.03.2021 на суму боргу 285385,77 грн.; 1408,03 грн. за період з 26.03.2021 по 25.04.2021 на суму боргу 552612,03 грн.; 2097,98 грн. за період з 26.04.2021 по 25.05.2021 на суму боргу 850846,39 грн.; 7883,01 грн. за період з 26.05.2021 по 31.08.2021 на суму боргу 978672,62 грн.

Одночасно, за здійсненим відповідним арифметичним перерахунком суду інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в розмірі 25786,08 грн., а саме: 2777,62 грн. за період з 26.12.2020 по 25.01.2021 на суму боргу 213663,34 грн.; 2252,87 грн. за період з 29.01.2021 по 25.02.2021 на суму боргу 225286,58 грн.; 4851,56 грн. за період з 26.02.2021 по 25.03.2021 на суму боргу 285385,77 грн.; 3868,28 грн. за період з 26.03.2021 по 25.04.2021 на суму боргу 552612,03 грн.; 11061 грн. за період з 26.04.2021 по 25.05.2021 на суму боргу 850846,39 грн.; 974,75 грн. за період з 26.05.2021 по 31.08.2021 на суму боргу 978672,62 грн.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 4; ідентифікаційний код 37880620) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 40538421) 978627 (дев`ятсот сімдесят вісім тисяч шістсот двадцять сім) грн. 62 коп. основного боргу, інфляційні втрати в розмірі 25786 (двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 08 коп., три проценти річних у розмірі 13230 (тринадцять тисяч двісті тридцять) грн. 47 коп., а також 15264 (п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 67 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 28.03.2022 року.

Суддя К.В. Полякова