ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2022 року м.Дніпро Справа № 908/1856/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2021 року (повний тест рішення складено 05.11.2021 року) у справі №908/1856/21 (суддя Дроздова С. С.)

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601 м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720)

до відповідача Публічного акціонерного товариства Мотор Січ (69068 м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 15, ідентифікаційний код юридичної особи 14307794)

про стягнення 51 228,12 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.10.2021 року у справі №908/1856/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів, якими підтверджуються завдані йому відповідачем в результаті споживання природного газу у квітні 2019 року у меншому від замовленого обсягу природного газу збитки, та їх фактичний розмір.

Передбачений у договорі порядок розрахунку збитків, за відсутності факту реально понесених збитків, не є підставою для розрахунку та стягнення збитків.

Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт посилається на те, що рішення ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Наводить докази, які на думку позивача підтверджують, що в діях відповідача в контексті спірних правовідносин сторін наявний склад цивільного правопорушення, що згідно з приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, ч.5 ст.12 Закону України Про ринок природного газу, пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу є підставами для відшкодування збитків.

Зокрема, апелянт вказує, що:

- протиправна поведінка відповідача виявилась у тому, що за наявності укладеного між сторонами договору та погоджених заявках споживача стосовно споживання відповідних обсягів газу щомісячно, відповідач не вчиняв жодних дій щодо повідомлення у порядку, встановленому п.п.2.2, 2.4 договору щодо відповідного зменшення/збільшення до визначеного рівня споживання за відповідний місяць, не здійснивши відповідного коригування також згідно умов п. 10 розділу VI Правил постачання природного газу;

- наявність відповідних збитків полягає у тому, що у спірний період відповідачем на підставі укладеного між сторонами договору спожито природного газу з відхиленням більше ніж на 5% ніж погоджено позивачем, у зв`язку із чим, відповідно до положень пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, у відповідача наявний обов`язок відшкодувати позивачу завдані збитки. При цьому розмір збитків, порядок їх визначення передбачено нормою спеціального права п.4.5 ст. 12 Закону України Про ринок природного газу (договір постачання повинен містити ... порядок відшкодування та визначення розміру збитків), пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу, п. 3.13 договору;

- право на стягнення збитків у випадку відхилення більше ніж на 5%, встановлене Правилами постачання природного газу, є діючим і наданий час, не визнавалось у судовому порядку нечинним та не скасовувалось.

Щодо причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками скаржник вказує, що відповідач не вчиняв жодних дій щодо повідомлення у порядку, встановленому п. 2.2, 2.4 договору, п. 10 розділу VI Правил постачання природного газу, щодо відповідного коригування до визначеного рівня споживання за відповідний місяць, підписувались відповідні акти приймання - передачі обсягів газу, що свідчить про обізнаність відповідача про фактичне відхилення обсягів газу у спірний період.

Вважає, що вина відповідача у заподіянні збитків у заявленому до стягнення розмірі підтверджується встановленими обставинами справи. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування презумпцію своєї вини у порушенні обумовленого договором зобов`язання щодо споживання визначеного обсягу природного газу, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчити про намір відповідача здійснити відповідне повідомлення, як не містять і доказів існування непереборних обмежень у реалізації таких правомочностей.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи скаржника. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обґрунтованим.

Просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2021 року у справі №908/1856/21 залишити без змін.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2021 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2018 року між ПАТ НАК Нафтогаз України (постачальник) та Публічним акціонерним товариством Мотор Січ (споживач) укладено договір постачання природного газу № 6682/18-БО-13.

Відповідно до Статуту Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року № 1044, та постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 06.03.2019 року Деякі питання акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України змінено тип Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з публічного на приватне та перейменувати його в Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України. Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач у справі) є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які на є бюджетними установами/організаціями. За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на митну територію України.

Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди від 21.11.2018 року № 3), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні позивача, яке направляється не електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті позивача.

Судом встановлено, що на виконання п. 11.2 договору, 20.02.2019 позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору, повідомлення вих.№ 26-1136/1.17-19, яким інформував відповідача про те, що з 01.03.2019 року у правовідносинах між позивачем та відповідачем за договором застосовуються пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 договору; та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п. 6.4 договору.

Пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019 року, передбачено, зокрема, наступне.

Пунктом 3.13 договору (в редакції додаткової угоди від 21.11.2018 року № 3) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору (в редакції додаткової угоди від 21.11.2018 року № 3). При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від

замовленого обсягу природного газу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В- (Vф -Vп)хЦхК,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений позивачем відповідачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору (в редакції додаткової угоди від 21.11.2018 року № 3) передбачено, що відшкодування позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору.

Позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків.

Відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до п.п.8 п.6.2 договору (в редакції додаткової угоди від 21.11.2018 року № 3), відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору.

Відповідно до п.п.4 п.6.3 договору (в редакції додаткової угоди від 21.11.2018 року № 3), позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до п.2.1 договору (у редакції додаткової угоди 25.03.2019 року № 6) постачальник передає споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 128,690 тис.куб.м.

Звернувшись з позовом до суду, позивач зазначав, що в березні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ у обсязі 120,504 тис.куб.м.

Таким чином, відхилення між запланованим та фактично спожитим природним газом у березні 2019 року становить 8,186 тис.куб.м. (6,36%)

16.05.2019 року позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих. №26-1308-19, яким позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил за різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 року природного газу за договором, згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову.

Даний акт було отримано відповідачем 23.05.2019 року.

Листом № СПО-9811 від 14.06.2019 року відповідачем повідомлено про відмову від оплати збитків.

Відповідно до п. 2.1 договору (у редакції додаткової угоди № 8 від 23.04.2019 року) постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 17,02 тис.куб.м.

Позивач зазначав також в позові, що в квітні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ у обсязі 30,212 тис.куб.м., а отже відхилення між запланованим та фактично спожитим природним газом у квітні 2019 року становить 13,192 тис.куб.м.(77,51%)

11.06.2019 року позивачем на адресу відповідача направлено акт-претензію за вих. № 26-2005-19, яким позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил за різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 року природного газу, згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову.

Даний акт було отримано відповідачем 31.06.2019 року.

Листом № СПО-10537 від 01.07.2019 року відповідачем повідомлено про відмову від оплати збитків.

Листом від 22.11.2019 року № 26-4003-19 позивачем було направлено уточнений розрахунок збитків за березень 2019 року, який отримано відповідачем 02.12.2019 року.

Листом від 27.12.2019 року № УГЭ/07-19940 відповідач повідомив про свою незгоду з уточненим розрахунком.

Позивач зазначив, що загальний розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п. 2.1 договору, розрахований на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил, складає 51 228 грн. 12 коп.

На думку колегії суддів сам факт відхилення між запланованим та фактично спожитим відповідачем природним газом у березні та квітні 2019 року не є безумовною підставою для стягнення збитків, оскільки позивач мав довести суду їх наявність, а докази цього в матеріалах справи відсутні.

Тому колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення щодо недоведеності позовних вимог та вважає необхідним на спростування доводів апелянта зазначити наступне:

Фактично позивач намагається довести свою позицію посилаючись виключно на положення договору №6682/18-БО-13 від 24.10.2018 року, не додаючи при цьому до матеріалів цієї справи жодного належного та допустимого доказу на підтвердження реальності понесених ним втрат (збитків). Проте, положення договору №6682/18-БО-13 від 24.10.2018 року самі по собі не можуть довести обставини понесення позивачем будь - яких втрат (збитків) від дій відповідача, адже такі втрати мають бути доведені, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Висновок суду, що наявність понесених позивачем реальних втрат (збитків), яких би він не зазнав, якщо б відповідач не допустив перевищення лімітів споживання за укладеним сторонам договором, не підтверджено відповідними доказами, апелянт не спростував.

Між тим, положення ст. 22 Цивільного кодексу України унормовують, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За приписами ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу України встановлює, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

За вищенаведеними нормами права для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідна наявність усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Відсутність хоча б одного елементу робить неможливим застосування відповідальності у вигляді збитків.

Під збитками слід розуміти знешкодження або пошкодження майна потерпілого, додаткові витрати, що спричинило для останнього певні невигідні матеріальні наслідки. При цьому збитки розглядаються не тільки як обов`язковий елемент цивільного правопорушення, але і як міра відповідальності.

Відшкодуванню підлягають тільки збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.

Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).

Стаття 623 Цивільного кодексу України конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання. Так, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто, саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Позивач в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи свою позицію, посилається на нормативно-правові акти, які регулюють в певній частині спірні відносини між позивачем та відповідачем, причому позивачем положення таких нормативно-правових актів застосовуються вибірково, без їх системного логічного зв`язку з іншими положеннями того самого нормативного акту, які в сукупності спростовують повністю позицію позивача.

Позивач в апеляційній скарзі наголошує, що Правила постачання природного газу є спеціальним нормативно-правовим актом, яким, визначено поняття збитки, порядок та розмір відшкодування збитків, які мав врахувати суд замість положень ст.22 Цивільного кодексу України та ст.ст.224-225 Господарського кодексу України. Вважає, що збиток, це споживання природного газу з відхиленням +1-5% від запланованих обсягів.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Згідно п. 2 розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

Пунктом 3 розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, зокрема, що за результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням вимог, вказаних у цьому пункті.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або не відшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Отже, враховуючи положення п.п.1 п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу та те, що договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу (в розмірі до 5,0 відсотків без проведення коригування), АТ НАК Нафтогаз має право вимагати від споживача відшкодування збитків, у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 25.03.2021 року у справі № 910/4608/20, зазначено, що при вирішенні питання про відшкодування збитків споживачем відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу визначальним є те, що наявність такого права постачальника природного газу не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу.

Вказане право на стягнення збитків з споживача (передбачене підпунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України.

До того ж, підпунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачено лише максимально допустимий розмір, а саме розмір, що не є більшим подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Вказана правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 25.03.2021 року у справі № 910/4608/20 та від 25.08.2021 року у справі № 911/3215/20.

Із урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що право постачальника вимагати на підставі Правил постачання природного газу та договору від споживача відшкодування збитків за споживання газу у більшому/меншому обсязі від замовленого об`єму, не звільняє позивача від тягару доказування понесених збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів на підтвердження реальності понесення ним збитків та не доведено втрат, спричинених відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу.

Відповідно до умов договору сторони погодили обсяги газу, які є орієнтованими.

Згідно п. 2.4 договору допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного періоду постачання газу в розмірі +/-5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінацій) без узгодження сторін.

У суду відсутні підстави для застосування спеціального законодавства, що регулює правовідносини на ринку природного газу, а саме п. 6 ч. 5 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу", розділу VI Правил стосовно питання відшкодування збитків, які передбачені умовами договору.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 911/3215/20 та від 21.09.2021 року у справі № 904/6992/20.

Положеннями Закону України Про ринок природного газу, нормами Правил постачання природного газу позивача не звільнено від обов`язку доведення наявності збитків, протиправності поведінки відповідача та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками.

Доводи скаржника, якими він спростовує висновки суду, колегія відхиляє за безпідставністю.

Колегія суддів звертає також увагу, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції надав оцінку доказам, що підтверджують особливості системи газопостачання AT Мотор Січ, договорам постачання природного газу № 6681/18-ТЕ-13 від 24.10.2018 року, № 6682/18-БО-13 від 24.10.2018 року, № 6683/18-РО-13 від 24.10.2018 року, № 6728/18-КП-13 від 29.11.2018 року, які уклав відповідач по чотирьом категоріям споживачів (населення, бюджетні та релігійні організації, інші споживачі) у одну точку розподільчих мереж, замість одного договору, яким позивач обгрунтовує заявлені вимоги та який він запропонував укласти AT Мотор Січ на весь очікуваний обсяг споживання природного газу в розрахунковому періоді.

Також суд зазначив на дії відповідача по даній справі, якими він намагався врегулювати договірні відносини з позивачем.

Зокрема, в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що відповідач листами № УГЭ/07-3831 від 28.02.2019 року, УГЭ/07-4648 від 14.03.2019 року повідомляв відповідача про неможливість виконання умов договорів в частині самостійного регулювання обсягу спожитого природного газу окремо за кожною з чотирьох категорій споживачів та пропонував в зв`язку з цим змінити підписані договори постачання природного газу № 6681/18-ТЕ-13 від 24.10.2018 року, № 6682/18-БО-13 від 24.10.2018 року, № 6683/18-РО-13 від 24.10.2018 року, № 6728/18-КП-13 від 29.11.2018 року, оскільки постачання природного газу за цими договорами відбувалось за одними і тими самими двома комерційними приладами обліку з ЕІС-кодами Z56ZO14А0Е8JМ204І та Z56ZО14А0Е8JМ205G.

Викладеним спростовуються доводи апелянта щодо невчинення відповідачем дій щодо повідомлення позивача про неможливість дотримання обсягів споживання.

Враховуючи відсутність можливості у відповідача визначити фактичний обсяг спожитого природного газу за окремим договором станом на кінець відповідного розрахункового періоду (газового місяця), відповідач фактично позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за договором постачання природного газу № 6682/18-БО-13 від 24.10.2018 року шляхом надання позивачу не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу двох екземплярів належним чином оформленої додаткової угоди про коригування замовленого обсягу природного газу за договором.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до чинного законодавства України подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

У даній справі позивач не довів належними та допустимими доказами факт порушення його прав та обґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Під час апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що висновки оскаржуваного рішення апелянтом не спростовано. Апеляційна скарга не доведена та задоволенню не підлягає.

Оскільки підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2021 року у справі №908/1856/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков