ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Черкаси справа № 925/674/21(925/22/22)

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Черкасирибгосп" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - арбітражний керуючий Новосельцев Володимир Петрович про стягнення 146 496,99 грн заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати

в межах справи про банкрутство

за заявою ОСОБА_2

до Приватного акціонерного товариства "Черкасирибгосп"

про банкрутство

без повідомлення (виклику) сторін,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Черкасирибгосп" про стягнення 146 496,99 грн, з яких: 50726,75 грн - заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.02.2020 по 01.03.2021 та 95 770, 24 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2021 по 29.12.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 24.06.1981 по 01.03.2021 позивач знаходився у трудових відносинах з ПрАТ "Черкасирибгосп" та був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. ПрАТ "Черкасирибгосп" у день звільнення не здійснило виплату нарахованої заробітної плати. Крім того, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку.

Ухвалою від 11.01.2022 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України (також по тексту - ГПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Після відкриття провадження у справі, судом встановлено, що позивач не подав докази сплати судового збору або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону в частині стягнення 95 770, 24 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2021 по 29.12.2021.

Ухвалою від 03.02.2022 Господарський суд Черкаської області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати суду докази сплати судового збору в розмірі 2 481,00 грн - протягом п`яти днів з дня одержання цієї ухвали.

08 лютого 2022 року до Господарського суду Черкаської області надійшла заява від ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви, а саме до даної заяви додано належні докази на підтвердження сплати судового збору в сумі 2 481, 00 грн у встановленому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Отже, у строк встановлений судом, позивач усунув недоліки позовної заяви. Підстави для повернення або відмови у відкритті провадження у справі, передбачені статтями 174-175 ГПК України, відсутні, а тому суд продовжив розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позов не надав.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі обставини.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.06.2021 відкрито провадження у справі № 925/674/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Черкасирибгосп».

24 червня 2021 року на офіційному сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет за № 66702 розміщено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

На даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, зокрема, спори про стягнення заробітної плати.

Аналогічні положення містяться у ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України у день звільнення ОСОБА_1 відповідач не здійснив виплату нарахованої заробітної плати.

Загальна сума заборгованості по заробітній платі ПрАТ «Черкасирибгосп» становить 50726 грн 75 коп. за період із 01.02.2020 по 01.03.2021, що підтверджується довідкою ПАТ «Черкасирибгосп» (а.с.15).

На підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивач надав копію паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду, копію трудової книжки, копію довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, копію довідки про доходи.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Частиною 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що на виплату заробітної плати не поширюється дія мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів, введеного у справі про банкрутство.

Відповідач станом на 04.01.2022 не надав доказів виплати позивачу заробітної плати, що належить йому від підприємства, з огляду на що господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 50726 грн 75 коп.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід зазначити, що у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в якому судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Для визначення середнього заробітку за 2 місяця слід врахувати серпень - вересень 2021 року (довідка, а.с.16), тобто 6818,11 грн. + 6818,11 грн. = 13636,22 грн. - фактична заробітна плата за два місяці.

При п`ятиденній робочій неділі одноденний заробіток становитиме: 13636,22 грн. : 43 день = 317,21 грн.

Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 02 березня 2021 року по 29 грудня 2021 року становитиме 302 днів х 317,12 грн. = 95770,24грн.

При прийнятті рішення у частині стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судом враховується, що в силу частини першої статті 117 КЗпП України, обов`язковою підставою та складовою відповідальності роботодавця за затримку здійснення розрахунку з працівником є наявність вини роботодавця, про що зроблено висновок Верховним Судом України у постанові від 13.03.2017 у справі №6-259цс17.

Аналіз приписів статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. У разі невиконання такого обов`язку з вини роботодавця, у працівника виникає право вимагати виплати йому роботодавцем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період триваючого порушення роботодавцем права працівника на оплату праці.

Отже, законодавцем покладено на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання зазначеного обов`язку до роботодавця застосовується відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах, водночас працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (пункти 69-72 постанови).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зроблено правовий висновок про те, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена у часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків (пункт 78 постанови 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Отже, при розгляді спору щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за прострочення у розрахунку із працівником на дату його звільнення суд повинен врахувати розмір заборгованості роботодавця перед працівником по заробітній платі та інших належних йому виплатах на дату звільнення, тривалість невиплати працівнику основного боргу, дії сторін щодо врегулювання спору, а також забезпечити дотримання розумного та справедливого балансу між інтересами роботодавця та працівника.

Разом з тим, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц щодо права суду зменшити розмір заявленого працівником до стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільненні, а також з огляду на обставини здійснення щодо відповідача-роботодавця процедури банкрутства у справі №925/674/21 на стадії розпорядження майном, що вимагає пропорційного та справедливого розподілу активів боржника між усіма його кредиторами, можна дійти висновку про можливість зменшення заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми середнього заробітку за спірний період затримки у розрахунку.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, суд враховує мінімальну заробітну плату встановлену Законом України «Про державний бюджет України на 2021 року», тобто рік протягом якого позивачу не була сплачена заробітна плата. У зв`язку з чим, суд вважає, що можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг отримати як мінімальну заробітну плату по Україні, яка складала 6000 грн. 00 коп. за кожен місяць затримки розрахунку.

Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить максимально наближено до суми 60000 грн. 00 коп. (10 місяців затримки * 6000 грн. 00 коп. мінімальна з/п по Україні в 2021 році).

Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити.

Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність.

З огляду на зазначене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 50726,75 грн. заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого 2020 року по 01 березня 2021 року та 95770, 24 грн середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 02 березня 2021року по 29 грудня 2021 року підлягають задоволенню частково, а саме заборгованість по заробітній платі за період з за період з 01 лютого 2020 року по 01 березня 2021 року суму 50726,75 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2020 року по 01 березня 2021 року на суму 60000,00 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з до п. 1 ч. 1. статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, в цій частині вимог, відповідно до положень статті 129 ГПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, за яку позивачем сплачений судовий збір в сумі 2481,00 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1554, 35 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 94, 116 КЗпП України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкасирибгосп» (, місцезнаходження: м. Черкаси, вул. Смілянська, 2) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд.код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період із 01 лютого 2020 року по 01 березня 2021 року в сумі 50726 грн 75 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 60 000 грн 00 коп. та 1554 грн 35 коп. судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкасирибгосп» (, місцезнаходження: м. Черкаси, вул. Смілянська, 2) на користь Державного бюджету України 2481 грн 00 коп. судового збору.

Стягувач: Державна судова адміністрація України (, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601).

Реквізити рахунка для зарахування коштів до Державного бюджету України: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Чевгуз