ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"23" лютого 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/800/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Макпетер, м. Берегово Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Кнюппель Ферпакунг, м. Берегово Закарпатської області

про стягнення 264 996 грн. 32 коп. заборгованості по сплаті орендної плати,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Райніш М.І.

представники:

Позивача Павликівська М.В., трудовий контракт № 3-юрст від 01.10.2021 року

Відповідача Ракущинець А.А., адвокат, ордер серії АО № 1037172

від 18.08.2021 року

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариством з обмеженою відповідальністю Макпетер, м. Берегово Закарпатської області заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Кнюппель Ферпакунг, м. Берегово Закарпатської області про стягнення 264 996 грн. 32 коп. заборгованості по сплаті орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі № 907/800/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін спору. Встановлено відповідачеві строк на подання господарському суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. ст. 165, 251 ГПК України із одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів з дня одержання даної ухвали, а також у цей самий строк письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачеві строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. Встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив та відповідачем заперечення на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) не пізніше 18.02.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2021 року постановлено здійснити перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 907/800/20 за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 23.02.2022 року на стадії дослідження судом доказів у справі представник позивача заявила усне клопотання про надання їй додаткового часу для з`ясування факту наявності у ТОВ Макпетер підписаного примірника акту прийому передачі об`єкта суборенди, з дати підписання якого обраховується строк виконання сторонами договірних зобов`язань.

Заслухавши пояснення представника позивача із зазначеного приводу та оцінивши вищенаведене усне клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

У даному контексті суд зазначає, що сторони мають не тільки процесуальні права, але й процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частина 4 вказаної статті регламентує, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Зловживання правом має місце, коли під видимою формальною реалізацією прав учасника провадження, що визначені ст. 43 ГПК України, такий учасник провадження має намір затягувати судовий процес.

Разом з тим, згідно зі статтею 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ст. ст. 177, 182, 194, 207 ГПК України, одним із завдань підготовчого провадження є, зокрема, з`ясування заперечень проти позовних вимог, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні суд, серед іншого, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ГПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Суд звертає увагу на те, що в підготовчому засіданні 02.11.2021 року, за результатами проведення якого проголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 907/800/20 до судового розгляду по суті, уповноважені представники сторін наголосили на тому, що повідомили суд про всі обставини справи, які їм відомі; зазначили про подання ними всіх доказів, на яких ґрунтуються доводи учасників спірних правовідносин, та які необхідні для розгляду справи по суті.

Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості подання сторонами додаткових доказів на стадії розгляду судом справи по суті (тим паче, на стадії дослідження доказів у справі), відтак, суд залишає усне клопотання представника позивача без задоволення.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення в даній справі прийнято судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить задоволити заявлені ним вимоги в повному обсязі, покликаючись, при цьому, на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором суборенди нежитлових приміщень № 1 від 18.09.2019 в частині сплати орендної плати за листопад 2020 року, у зв`язку з чим в останнього виникла та рахується заборгованість у розмірі 264 996 грн. 32 коп., що еквівалентно 7 962,24 Євро.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

У відзиві на позовну заяву б/н, б/д (вх. № 02.3.1-02/1147/21 від 16.02.2021 року) відповідач проти позову заперечив, зазначивши про те, що, скориставшись встановленим п. 5.2. Договору суборенди нежитлових приміщень № 1 від 18.09.2019 року правом на одностороннє розірвання договору, повідомив позивача про вказані обставини листом № 33 від 30.09.2020 року та направив пропозицію про розірвання Договору у формі Додаткової угоди.

У відповідь на вищенаведений лист ТОВ Макпетер було прийнято рішення від 02.11.2020 року про заборону руху транспорту та вивезення майна з території підприємства, відтак, за твердженням представника відповідача, починаючи з 02.11.2020 року, ТОВ Кнюппель Ферпакунг не має доступу до предмету оренди, водночас, позивач ухиляється від підписання договору про припинення договору суборенди. З огляду на викладені обставини та покликаючись на ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, відповідач вважає безпосередню неможливість використовувати передане в найм майно підставою для звільнення від сплати орендної плати.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

23.02.2021 року представником позивача через підсистему Електронний суд подано відповідь на відзив б/н від 23.02.2021 року (вх. № 02.3.1-02/1392/21 від 23.02.2021 року), в якому останній зазначає про те, що дії позивача як орендодавця передбачені Договором суборенди і були викликані через протиправну і суб`єктивну поведінку відповідача (суборендаря), який, не припинивши в обумовленому сторонами порядку Договір суборенди, розпочав процес звільнення орендованих приміщень і вивезення свого майна із території підприємства без формального оформлення припинення правовідносин та без дотримання встановленої законом і договором процедури повернення орендованого майна. Звертає увагу, що наведені дії відповідача є суб`єктивними і без будь-яких труднощів чи зусиль могли бути ним же призупинені, а наслідки усунуті самостійно на першу вимогу позивача. Представник позивача вважає, що зазначеним спростовуються аргументи відповідача про виникнення обставин, протидіяти яким він не міг, оскільки обставин, що зумовили перешкоди у використанні приміщень, не виникало, а інші обумовлені договором обставини викликані попередніми діями відповідача, який виявив намір неправомірно розірвати договірні відносини і уникнути таким чином майнової відповідальності.

Відповідач письмовими запереченнями на відповідь на відзив б/н від 01.03.2021 року (вх. № 02.3.1-02/1603/21 від 02.03.2021 року), вказує на те, що ТОВ Кнюппель Ферпакунг, використовуючи право, надане законом і договором, у строк, погоджений сторонами в договорі, повідомило про наступне його розірвання за 3 місяці, і саме цей очікуваний ризик був визначений договором як для позивача, так і для відповідача, і погоджений ними в підписаній обома сторонами угоді. Разом з тим, зазначає, що позивач заблокував вивезення майна відповідача, а також майна, реалізованого відповідачем третім особам, чим унеможливив використання орендованого майна за призначенням. Такими недобросовісними діями позивач, на думку відповідача, намагається насильно забезпечити собі прибутки від договору, який не може бути виконаний іншою його стороною. Звертає увагу, що відповідач діяв у чіткій відповідності до вимог Закону і договору, відтак, неможливість використання ним майна саме з вини позивача є підставою для звільнення його від зобов`язань сплачувати за послуги, яких позивач його позбавив.

02.06.2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких останній зазначив про те, що договірні відносини між сторонами фактично не припинилися, натомість, відповідач самостійно припинив використовувати майно, одержане в оренду, оскільки прийняв рішення про ліквідацію себе як юридичної особи. Вказує, що ТОВ Кнюппель Ферпакунг свідомо порушило договірний порядок дострокового припинення Договору суборенди, у зв`язку з чим позбавило позивача очікуваного доходу.

02.06.2021 року та 18.08.2021 року представником відповідача подано суду клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, у яких йдеться про наявність у межах спірних правовідносин преюдиційного судового рішення рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2021 року у справі № 907/124/21, обставини, встановлені яким, безпосередньо стосуються предмета спору. Крім того, у клопотанні від 18.08.2021 року відповідачем зазначено про те, що матеріали справи не містять копії акту приймання передачі майна, яке було передане в суборенду, а відтак, відсутні підстави для стягнення орендної плати. Як стверджує відповідач, наразі відкритим є кримінальне провадження щодо керівництва ТОВ Макпетер за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України (самоправство).

Відповідачем на електронну адресу суду надіслано клопотання б/н від 02.11.2021 року (вх. № 02.3.1-02/7839/21 від 02.11.2021 року), в якому зазначено про те, що судове рішення, на яке відповідач покликається в якості преюдиційного, набрало законної сили після перегляду судом апеляційної інстанції, відтак, обставини, встановлені ним, не потребують доказування.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

18.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Макпетер (орендарем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Кнюппель Ферпакунг (суборендарем, відповідачем у справі) було укладено Договір суборенди нежитлових приміщень № 1 (далі Договір), за умовами якого орендар зобов`язується передати, а суборендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування на умовах цього Договору для здійснення підприємницької діяльності визначені в п. 1.1.1. нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: Україна, 90202, Закарпатська область, м. Берегове, вул. Б.Хмельницького, буд. 163Г (надалі об`єкт суборенди).

Згідно з п. 1.1.1. Договору, об`єктом суборенди є приміщення нежитлового призначення, а саме, частина нежитлової будівлі, що складається із виробничих, складських та офісних приміщень розташованих на двох поверхах поверх перший площею 1 023 кв.м., поверх другий площею 1 265 кв.м., загальна площа становить 2 288 кв.м. Перелік приміщень, які входять до складу об`єкту суборенди, є Додатком № 1 до цього Договору.

Об`єкт суборенди належить на праві приватної власності на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 25500171 Компанії Джуссо Україна, яка надає згоду орендареві надати об`єкт оренди в суборенду. Згода власника об`єкту оренди про надання об`єкту оренди в суборенду є Додатком № 2 до цього Договору (п. 1.1.2. Договору).

Пунктом 1.1.3. Договору передбачено, що орендар забезпечує суборендарю безперешкодний та безперебійний (24 години на добу) доступ до частини належних йому територій, на яких знаходяться вказані приміщення для забезпечення можливості ведення господарської діяльності суборендаря.

Відповідно до п. 1.2. Договору об`єкт суборенди передається орендарем суборендареві згідно акту приймання передачі (Додаток № 1 до даного Договору).

За умовами п. 6.1. Договору, розмір орендної плати є фіксованим і складає:

- у період з 01.11.2019 року по 15.01.2020 року 0,5 Євро без ПДВ за 1 кв.м. на місяць, що згідно офіційного курсу Національного банку України на дату укладення цього Договору становить 16 грн. 38 коп. за 1 кв.м. включно з ПДВ. Загальний розмір суборендної плати за кожний місяць користування об`єктом суборенди у вказаний період складає 1 372,8 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України на дату укладення цього Договору становить 37 477 грн. 45 коп. включно з ПДВ, і визначається згідно курсу НБУ на день оплати рахунку;

- у період з 16.01.2020 року по 15.07.2020 року - 2,5 євро без ПДВ за 1 кв.м. на місяць, що згідно офіційного курсу Національного банку України на дату укладення цього Договору становить 81 грн. 92 коп. за 1 кв.м. включно ПДВ. Загальний розмір суборендної плати за кожний місяць користування об`єктом суборенди у вказаний період складає 6 864,00 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України на дату укладення цього Договору становить 187 423 грн. 99 коп. включно з ПДВ, і визначається згідно курсу НБУ на день оплати рахунку;

- у період з 16.07.2020 року 2,9 Євро без ПДВ за 1 кв.м. на місяць, що згідно офіційного курсу Національного банку України на дату укладення цього Договору становить 95 грн. 02 коп. за 1 кв.м. включно з ПДВ. Загальний розмір суборендної плати за кожний місяць користування об`єктом суборенди у вказаний період складає 7 962,24 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України на дату укладення цього Договору становить 217 411 грн. 83 коп. включно з ПДВ, і визначається згідно курсу НБУ на день оплати рахунку.

В п. 6.1.1. Договору сторони погодили, що суборендна плата нараховується і підлягає сплаті суборендарем, починаючи з моменту підписання Акту прийому передачі згідно зі строком, вказаним у розділі 2.4.1., після закінчення проведення орендарем підготовчих ремонтних та облаштувальних робіт.

Розділом 8 Договору встановлено порядок розрахунків сторін. Пунктом 8.1.1. Договору, зокрема, визначено, що суборендна плата сплачується суборендарем до 15 числа кожного місяця за поточний місяць шляхом перерахунку на банківський рахунок орендаря згідно курсу НБУ на дату оплати на підставі виставленого орендарем рахунку-фактури протягом 5 банківських днів.

У відповідності до п. 5.1. Договору, дія Договору може бути в будь-який час достроково припинена за взаємною згодою сторін, про що укладається Додаткова угода до цього Договору.

Якщо дія Договору припиняється за односторонньою ініціативою суборендаря, той мусить письмово повідомити про це орендаря за 90 календарних днів до бажаної дати розірвання (п. 5.2. Договору).

Суборендар має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку без застосування жодних штрафних санкцій з боку орендаря, якщо:

- технічний стан об`єкту суборенди не відповідає умовам цього Договору, внаслідок чого об`єкт суборенди не може бути використаний суборендарем за своїм призначенням, з причин, незалежних від суборендаря;

- орендар не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту об`єкту суборенди.

При настанні таких випадків Договір припиняє свою дію на 10 (десятий) календарний день з моменту відправки суборендарем орендарю письмового повідомлення про це (п. 5.5. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, листом за вих. № 33 від 30.09.2020 року відповідач на підставі п. п. 5.1., 5.2. Договору повідомив позивача про наступне розірвання останнього, направивши пропозицію у формі Додаткової угоди № 1 до Договору про розірвання Договору із 31.12.2020 року.

В подальшому, ТОВ Макпетер було прийнято рішення від 02.11.2020 року, яким вирішено заборонити будь-який рух транспорту, що відноситься до ТОВ Кнюппель Фарпакунг, чи його власника, чи будь-якої пов`язаної з ними особи на території заводу за адресою: м. Берегово, вул. Б. Хмельницького, буд. 163, який пов`язаний із вивезенням майна ТОВ Кнюппель Фарпакунг. Також встановлено заборону на будь-яке вивезення майна ТОВ Кнюппель Фарпакунг, чи його власника чи будь-якої пов`язаної з ними особи з території заводу та приміщень, які використовує суборендар (ТОВ Кнюппель Фарпакунг).

Як стверджується позивачем, станом на 15.11.2020 року ТОВ Кнюппель Фарпакунг не було сплачено черговий платіж за користування суборендованим майном, у зв`язку з чим у відповідача виникла і рахується заборгованість у сумі 264 996 грн. 32 коп., стягнення якої у примусовому порядку і стало приводом для звернення позивача до суду з даним позовом.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Проаналізувавши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди майна.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

За приписами ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 774 Цивільного кодексу України, строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частина 1 статті 631 Цивільного кодексу України регламентує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

На підставі ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов`язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Водночас, як зазначено судом попередньо, згідно з ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У даному контексті суд звертає увагу на те, що правова норма, яка міститься в ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане в найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі та розпоряджатись ними, тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені в даній статті, можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Разом з тим, частина 6 статті 762 Цивільного кодексу України не містить вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили, тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати (аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст. 762 Цивільного кодексу України викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 914/1248/18 та від 27.08.2019 року у справі № 914/2264/17).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач на підставі положень п. п. 5.1., 5.2. Договору надіслав позивачу лист за вих. № 33 від 30.09.2020 року, яким повідомив останнього про намір розірвати Договір із одночасним направленням пропозиції у формі Додаткової угоди про розірвання Договору із 31.12.2020 року.

Як встановлено судом, згідно з п. 1.1.3. Договору, орендар зобов`язався забезпечити суборендарю безперешкодний та безперебійний (24 години на добу) доступ до частини належних йому територій, на яких знаходяться орендовані приміщення, для забезпечення можливості ведення господарської діяльності суборендаря.

Разом з тим, позивач своїм рішенням від 02.11.2020 року встановив заборону на рух транспорту, що відноситься до ТОВ Кнюппель Фарпакунг, чи його власника, чи будь-якої пов`язаної з ними особи на території заводу за адресою: м. Берегово, вул. Б.Хмельницького, буд. 163, який пов`язаний із вивезенням майна ТОВ Кнюппель Фарпакунг, та на будь-яке вивезення майна ТОВ Кнюппель Фарпакунг, чи його власника, чи будь-якої пов`язаної з ними особи з території заводу та приміщень, які використовує суборендар (ТОВ Кнюппель Фарпакунг).

У даному контексті слід зауважити, що умовами Договору сторони передбачили обов`язок суборендаря повідомити орендаря про намір припинити дію Договору в односторонньому порядку за 90 календарних днів до бажаної дати розірвання (п. 5.2. Договору), при цьому, укладений між сторонами Договір суборенди не містить вимог щодо обов`язку суборендаря перебувати в орендованих приміщеннях до моменту припинення дії Договору.

Наведеним, у свою чергу, спростовуються посилання позивача на неправомірну поведінку відповідача в частині вивезення речей та виселення з орендованих приміщень.

Суд зазначає, що право використовувати орендовані приміщення у період із дня повідомлення орендаря про припинення дії договору до моменту його безпосереднього припинення суборендар використовує на власний розсуд. Поряд із цим, право орендаря на отримання від суборендаря орендної плати за вказаний період залежить від можливості використання орендованого майна суборендарем та відсутності з боку орендаря будь-яких перешкод у такому використанні.

У разі встановлення обставин, які перешкоджають суборендарю користуватися майном, переданим в суборенду, орендар втрачає право на отримання орендної плати за весь період, протягом якого таке майно не могло використовуватися суборендарем.

Звільнення від сплати оренди є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому, може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому чи неможливості його використання з метою, обумовленою укладенням договору.

У межах спірних правовідносин судом встановлено наявність обставин, що не залежали від відповідача та, в силу приписів ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, звільняють його від сплати орендної плати за період, за який об`єкт оренди ним не використовувався, оскільки неправомірне перешкоджання здійснення господарської діяльності відповідача, в тому числі шляхом встановлення заборони на рух транспорту та вивезення майна ТОВ Кнюппель Фарпакунг створює перешкоди для використання об`єкту оренди, порушує положення укладеного між сторонами Договору, суперечить змісту його укладення та загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач доказів на підтвердження наведених ним обставин та обґрунтувань суду не надав. Аргументи позивача не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 25.03.2022 року.

Суддя Пригара Л.І.