ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" березня 2022 р. Cправа № 902/38/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" (вул. Гоголя, 137, м. Черкаси, 18000; а/с 271, м. Черкаси, 18002)

до: Комунального некомерційного підприємства "Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної ради" (вул. Хмельницьке шосе, 84, м. Вінниця, 21029)

про стягнення 14453,41 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної ради" про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у лютому 2021 року у розмірі 14 453,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №Е/215-20 від 27.01.2020 в частині оплати на спожиту електричну енергію.

Ухвалою суду від 14.01.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/38/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання сторонами відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

Вказана ухвала направлена на зазначені в позовній заяві електронні адреси сторін та додатково відповідачу засобами поштового зв`язку.

08.02.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову.

14.02.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та просить задовольнити позовні вимоги.

22.02.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно ст 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" (позивач, за договором Постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством "Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної ради" (відповідач, в договорі Споживач) було укладено Договір № Е/215-20 про постачання електричної енергії споживачу (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору.

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (п.1.2 Договору).

За цим Договором Постачальник продає Споживачу із 01.01.2020 до 31.12.2020 товар «код ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія» (Електрична енергія) для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 2.1. Договору).

Початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору (п. 3.1. Договору).

Споживач має право вільно змінювати Постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ, та умов цього Договору. Постачальник за цим Договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього Договору (п. 3.2. та п. 3.3. Договору).

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (п. 5.1. та п. 5.2. Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 5.5. Договору).

Інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб- сайті Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування. Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором. Ціна електричної енергії за 1 кВт/ год може бути змінена згідно ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (п. 5.4. Договору).

Оплата рахунка-фактури та/або накладної Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунка-фактури та/або накладної, оформленого Споживачем (п. 5.7. Договору).

Якщо Споживач не здійснив оплату за цим Договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі, що визначається цим Договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього Договору (п. 5.8. Договору).

Споживач має право обрати на розрахунковий період іншого Постачальника в установленому ПРРЕЕ порядку, за умов, що в нього є укладений договір про розподіл (передачу) електричної енергії з оператором системи та відсутнє припинення постачання електричної енергії внаслідок наявної заборгованості за постачання електричної енергії перед діючим Постачальником (п. 5.11. Договору).

Споживач має право в будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником та повідомити Постачальника про свій намір не менше ніж як за 21 день до закінчення розрахункового періоду, вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії). Зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ. (п. 10.1. та п. 10.2. Договору).

Цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви- приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору, та сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника. Дія договору про закупівлю, відповідно до положень частини п`ятої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п. 13.1 та п. 13.2 Договору).

Між сторонами підписано Додатки до договору, а саме:

Додаток №1 Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, в якій зазначено персоніфіковані дані Споживача та зазначено, що за кожним об`єктом споживача надаються окремі ЕІС-коди точок комерційного обліку. Якщо таких точок більше однієї, їх перелік наводиться у додатку до Заяви-приєднання. З моменту акцептування цієї заяви в установленому Правилами роздрібного ринку порядку Споживач та Постачальник набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України. Своїм підписом Споживач підтверджує згоду на автоматизовану обробку його персональних даних згідно з чинним законодавством та можливу їх передачу третім особам, які мають право на отримання цих даних згідно з чинним законодавством, у тому числі щодо кількісних та/або вартісних обсягів наданих за Договором послуг.

Додаток №2 Комерційна пропозиція тарифи (ціна) та строки оплати електричної енергії де зазначено зокрема: Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на 2020 рік становить 770 000 кВт*год. Загальна вартість договору 1293600,00 грн з ПДВ. Спосіб оплати - оплата за фактичний обсяг поставленої електричної енергії. Оплата за спожиту електричну енергію здійснюється Споживачем самостійно за фактично відпущену в розрахунковому періоді електричну енергію згідно з даними комерційного обліку не пізніше 27 числа розрахункового місяця. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за спожиту електричну енергію здійснюється на розрахунковий рахунок Постачальника зазначений у Договорі. Сума переплати/недоплати Споживача визначається після завершення розрахункового періоду. Сума переплати Споживача зараховується в якості оплати вартості електричної енергії на наступний розрахунковий період. Сума переплати може бути повернута Постачальником на розрахунковий рахунок Споживача за його письмовою заявою. Сума недоплати Споживача підлягає безумовній оплаті Споживачем не пізніше 5 банківських днів з дня отримання рахунку Розрахунок вартості електричної енергії у розрахунковому періоді здійснюється шляхом множення заявленого та поставленого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період на ціну Постачальника. Рахунок - фактура та/або накладна за фактично спожиту електричну енергію надається не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок на попередню оплату та/або за фактично спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 банківських днів, але не пізніше останнього банківського дня місяця в якому було видано рахунок. Постачальник надає у паперовому вигляді рахунок - фактуру та/або накладну на оплату за спожиту електричну енергію Споживачу шляхом надіслання його поштовим відправленням або врученням особисто. Договір набирає чинності з дня, наступного за днем отримання Постачальником заяви-приєднання Споживача до умов Договору про постачання електричної енергії споживачу та укладання Договору про постачання електричної енергії. Договір діє до 31.12.2020 року, але в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод до Договору про постачання електричної енергії № Е/215-20 від 27.01.2020 відповідно до умов яких сторонами змінювались очікувані обсяги постачання електричної енергії, загальна вартість електричної енергії та продовжено термін дії Договору до 31.03.2021 року.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, на виконання умов Договору позивач здійснював поставку електричної енергії протягом строку передбаченого Договором зокрема поставив відповідачеві у лютому 2021 року обсяг електроенергії 30,299 тис.кВт/год на загальну суму 79120,81 грн.

Відповідач листом №01-23/122 від 15.03.2021 просив позивача розділити акт за лютий 2021 від 09.03.2021 на два акти, а саме на суму 64667,40 грн та 14453,41 грн.

З огляду на даний лист позивач виставив відповідачу два акти, а саме: №РН-0001041 від 09.03.2021 на суму 64667,40 грн та № РН-0001530 від 09.03.2021 на суму 14453,41 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату на суму 64667,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №77 від 25.03.2021 року на суму 64667,40 грн, з призначенням платежу: плата за ел. енергію; акт № РН-0001041 від 09.03.21р. дог №Е/215-20 від 27.01.20р. д. уг. №И9 від 15.02.21.

Для підтвердження обсягу поставленої електричної енергії відповідачу, позивач звернувся з запитом до АТ «ВШНИЦЯОБЛЕНЕРГО» що являється Оператором системи розподілу, у відповідь було отримано лист № 06.78-18838 від 15.11.2021 року, в якому обсяг спожитої електричної енергії відповідачем за лютий 2021 року складає - 30.299 тис.кВт/год.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, станом на момент подання позовної заяви, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію у лютому 2021 становить - 14 453,41 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направляв на адресу відповідача претензію № 25/02-21(02) від 25.03.2021 року, проте заборгованість на суму 14 453,41 грн., так і залишилась не сплаченою.

Відповідач у визначені договором та додатками до договору строки не розрахувався, що стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 14453,41 грн заборгованості.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує зазначаючи, що у 2021 році за поставлену електроенергію відповідач мав сплатити згідно умов Договору та додаткових угод до нього, суму, що не перевищує 245 713,86 грн.

За даними позивача відповідно до акту звірки взаємних розрахунків на 2021 рік, позивач виставив відповідачу суму заборгованості - 260 167,21 грн.

Акт приймання-передачі електричної енергії № 0001530 від 09.03.2021 року відповідач не акцептував через безпідставність нарахувань такої електроенергії саме позивачем.

Враховуючи усі домовленості, відповідач сплатив позивачу 245 713,86 грн. Різниця між 260167,21 та 245713,86 становить 14453,35 грн. - що і являє собою суму позову.

Враховуючи, що такий обсяг споживання електроенергії скінчився 14.02.2021 року, і фактично Позивач не мав законних та договірних, чи обґрунтованих у інший спосіб підстав постачати електроенергію Відповідачу, то у цьому випадку, відповідно до п. 6.2.4 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року - «Початком постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» є дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником, яка визначається відповідно до вимог пунктів 6.2.2 та 6.2.3 цієї глави».

16.02.2021 року Відповідач повідомив Позивача електронною поштою про дану обставину та про те, що у зв`язку із закінченням обсягу активної електроенергії в 2021 році у розмірі 93 379,9578 кВт (20% пролонгація), що передбачений Договором № Е/215-20 від 27.01.2020 року та Додатковою угодою № Ж7 від 16.12.2020 року станом на 14.02.2021 року, просив переключити споживача електричної енергії на «постачальника останньої надії», як це передбачено у подібних випадках чинним законодавством. Умови обміну подібними електронними листами визначені у п. 3.6. Договору та розділу «Інші умови» Додатку № 2 до Договору.

Ігноруючи звернення відповідача про переведення його на постачальника «останньої надії» та приписи «Правил роздрібного ринку електричної енергії», позивач у порушення своїх обов`язків, визначених підпунктами 2 та 4 п. 7.2. Договору не лише не обліковував обсяги поставки електроенергії відповідачу, але і цим позовом намагається привласнити собі кошти за електроенергію, яку він не мав підстав підґрунть та повноважень постачати відповідачу.

За твердженням відповідача лист АТ «Вінницяобленерго» слід розглядати як критичний доказ, оскільки АТ «Вінницяобленерго не є органом арбітрування у даних спірних правовідносинах, і на нього не покладені функції контролю за дотриманням умов належного виконання договірних відносин між постачальником та споживачем електроенергії. Отже сукупністю усіх доказів, наданих позивачем та відповідачем встановлено, що відсутні обґрунтовані та мотивовані договірні та законні підстави вимагати сплати 14453,41 грн. надуманого, необґрунтованого та безпідставного боргу.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що категорично не погоджується з надуманими доводами Відповідача, що не містять в собі жодних правових підстав та аргументацій.

Як неодноразово було вказано відповідачем та є документально підтвердженим, між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди з чітко вказаним терміном постачання електричної енергії, а саме - до 31.03.2021 року включно. Тобто, законні підстави здійснювати постачання електричної енергії в лютому 2021 року були, що унеможливило для позивача звернутись до Оператора системи розподілу та «постачальника останньої надії» для проведення процедури зміни електропостачальника з подальшим переведенням відповідача на споживання електричної енергії з ресурсу ДПЗД «Укрінтеренерго». Пунктом 3.2.15. Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що у разі закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії або дострокового його розірвання (за ініціативою електропостачальника) електропостачальник не пізніше ніж за 20 календарних днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії повинен повідомити про це споживача, відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії", на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, із зазначенням дати припинення постачання електричної енергії споживачу. Так, як строк дії договору, погоджений між сторонами договору встановлений до 31.03.2021 року та відсутність дострокового розірвання договору, законних підстав для переведення відповідача на «постачальника останньої надії» у позивача не було.

Крім того, позивач звертає увагу суду на дату звернення відповідача до позивача з листом від 16.02.2021 року, що автоматично унеможливлює припинення постачання електричної енергії з ресурсу позивача, внаслідок чітко встановленого та передбаченого законодавством терміну для такого звернення та того факту, що позивач не здійснює самостійно постачання електричної енергії, а виключно через Оператора системи розподілу, що є АТ «Вінницяобленерго».

Стосовно критичної оцінки відповідача наданим позивачем доказів фактичного постачання електричної енергії відповідачу, отриманого на запит від Оператора системи розподілу, що є АТ «Вінницяобленерго», так як останній не здійснює контроль за дотриманням умов договору та договірних відносин між позивачем та відповідачем, позивач зазначає, що погоджується з відповідачем виключно щодо відсутності у Оператора системи розподілу повноважень здійснювати контроль за дотриманням договірних відносин, хоча позивачем жодним чином не було вказано в позовній заяві щодо причетності останнього до договірних відносин між сторонами. При цьому, позивачем було надано правову аргументацію щодо порядку отримання даних щодо фактичного обсягу споживання електричної енергії відповідачем з ресурсу Позивача та порядку передачі останніх з метою вказання останніх в розрахункових документах.

Так, при визначенні обсягів фактичного споживання електричної енергії Споживачем, зазначені в актах приймання-передачі у лютому 2021 року, позивач керується виключно нормами чинного законодавства.

Додатково позивач звертає увагу на лист, отриманий від відповідача, щодо прохання оформити розділення акту спожитої електричної енергії за лютий 2021 рік на два окремих розрахункових документа, що суперечить наведеній у відзиві аргументації відповідача.

На підставі викладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що згідно з умовами договору та додаткових угод до нього у 2021 році позивач мав поставити відповідачу електроенергію в обсязі не більше 93 379,9578 кВт*год. загальною вартістю 245 713,86 грн. і при цьому така поставка мала відбуватись у строк з 01.01.2021 року до 31.03.2021 року.

За більшу кількість товару та більшу вартість поставки між позивачем та відповідачем домовленостей не було.

Відповідач спожив вказану кількість електроенергії та сплатив за неї відповідну вартість. Відтак свої зобов`язання за договором та додатковими угодами виконав.

Відсутність підпису відповідача на акті приймання-передачі електричної енергії № РН-0001530 від 09.03.2021 року свідчить про ту обставину, що у відповідача відсутні договірні зобов`язання оплачувати позивачу електроенергію, яку він поставив без належної договірної підстави.

З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до п. 1.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг (п.1.1.2 ПРРЕЕ).

За змістом п. 4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно з листом № 06.78-18838 від 15.11.2021 р. АТ «ВШНИЦЯОБЛЕНЕРГО» як оператор системи розподілу надало підтверджуючу інформацію щодо постачання позивачем відповідачу в лютому 2021 року обсягів електричної енергії в розмірі 30.299 тис.кВт/год.

Відповідно до п. 5.7 укладеного сторонами договору передбачено, що оплата рахунка-фактури Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем.

В комерційній пропозиції (додаток №2 до договору) визначено термін надання рахунку за спожиту електричну та термін його оплати, а саме: рахунок - фактура та/або накладна за фактично спожиту електричну енергію надається не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок на попередню оплату та/або за фактично спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 банківських днів, але не пізніше останнього банківського дня місяця в якому було видано рахунок. Постачальник надає у паперовому вигляді рахунок - фактуру та/або накладну на оплату за спожиту електричну енергію Споживачу шляхом надіслання його поштовим відправленням або врученням особисто.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з положеннями статей 73, 74, 76, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з приписами 1 ст. 530 ЦК України визначає, що строк виконання зобов`язання має бути або чітко визначений роками, місяцями, тижнями, днями, годинами, термін - конкретною датою або вказівкою на подію, яка неминуче настане.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

В частині 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна прийняти всі міри, необхідні для належного виконання зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 5.5 Договору).

Із змісту пунктів 5.4, 5.7, 7.2 Договору вбачається, що ціна електричної енергії має визначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії, у тому числі у разі її зміни. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу. Постачальник зобов`язується нараховувати і виставляти рахунки Споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим Договором.

Згідно з п.п. 4.13, 4.14 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 робочих днів з дня надання платіжного документа споживачу (п. 4.21 ПРРЕЕ).

Відповідно до Комерційної пропозиції (додаток №2 до Договору) термін оплати за фактично спожиту електричну енергію згідно виставленого рахунку протягом 5 банківських днів, з дня отримання рахунків, але не пізніше останнього банківського дня місяця в якому було видано рахунок.

Отже, умовами договору на Постачальника електричної енергії покладено обов`язок сформувати та виставити рахунок на оплату електричної енергії, а на Споживача покладено обов`язок забезпечити своєчасну та повну оплату за спожиту електричну енергію у визначені строки.

Як встановлено судом вище, на підставі укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії та додатків до нього позивач поставив відповідачу у лютому 2021 року обсяг електроенергії 30,299 тис.кВт/год на загальну суму 79120,81 грн.

Відповідач листом №01-23/122 від 15.03.2021 просив позивача розділити акт за лютий 2021 від 09.03.2021 на два акти, а саме на суму 64667,40 грн та 14453,41 грн. З огляду на даний лист позивач виставив відповідачу два акти, а саме: №РН-0001041 від 09.03.2021 на суму 64667,40 грн та № РН-0001530 від 09.03.2021 на суму 14453,41 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату на суму 64667,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №77 від 25.03.2021 року на суму 64667,40 грн, з призначенням платежу: плата за ел. енергію; акт № РН-0001041 від 09.03.21р. дог №Е/215-20 від 27.01.20р. д. уг. №И9 від 15.02.21.

Разом з тим, акт № РН-0001530 від 09.03.2021 на суму 14453,41 грн. відповідачем не оплачений, а також не визнається останнім оскільки листом від 16.02.2021 №100/61-20/12 відповідач звернувся до позивача в якому зазначив про те, що у зв`язку із закінченням обсягу активної електроенергії в 2021 році у розмірі 93 379,9578 кВт, що передбачений договором № Е/215-20 від 27.01.2020 року та додатковою угодою № Ж7 від 16.12.2020 року станом на 14.02.2021 року, просив переключити споживача електричної енергії на «постачальника останньої надії», як це передбачено у подібних випадках чинним законодавством.

Разом з тим, відповідно до діючого законодавства пунктом 3.2.15. Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що у разі закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії або дострокового його розірвання (за ініціативою електропостачальника) електропостачальник не пізніше ніж за 20 календарних днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії повинен повідомити про це споживача, відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії", на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, із зазначенням дати припинення постачання електричної енергії споживачу.

Як встановлено судом строк дії договору, погоджений між сторонами договору встановлений до 31.03.2021 року, а в матеріалах справи відсутні докази дострокового розірвання договору, тому законних підстав для переведення відповідача на «постачальника останньої надії» у позивача не було.

Крім того, відповідно до вище зазначеного пункту Правил роздрібного ринку електричної енергії відповідач мав звернутись до позивача не пізніше ніж за 20 календарних днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії, разом з тим відповідач звернувся до позивача з листом лише 16.02.2021 року, що автоматично унеможливлює припинення постачання електричної енергії з ресурсу позивача, внаслідок чітко встановлених та передбачених законодавством терміну для такого звернення та того факту, що позивач не здійснює самостійно постачання електричної енергії, а виключно через Оператора системи розподілу, що є АТ «Вінницяобленерго».

Так, при визначенні обсягів фактичного споживання електричної енергії Споживачем, зазначені в актах приймання-передачі у лютому 2021 року, позивач керувався виключно нормами чинного законодавства, а саме, п. 4.12. постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 № 312, де вказано, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

З огляду на викладене судом критично оцінюються твердження відповідача викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України однією з засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відтак, свобода укладення договору також є обмеженою зазначеними критерієм, а невідповідність таким критеріям умов укладеного договору повинна враховуватись судами з метою захисту прав та законних інтересів обох сторін з метою забезпечення дотримання принципів, передбачених частиною 3 статті 2 ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, комунальні послуги та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом відповідних послуг у межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Крім того, відповідно до змісту ч. 4 ст. 51 цього Кодексу за наявності простроченої кредиторської заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення), стипендій, а також за спожиті комунальні послуги, електричну та теплову енергію, природний газ та інші енергоносії розпорядники бюджетних коштів у межах бюджетних асигнувань за загальним фондом не беруть бюджетних зобов`язань та не здійснюють платежів за іншими заходами, пов`язаними з функціонуванням бюджетних установ (крім захищених видатків бюджету, визначених статтею 55 цього Кодексу), до погашення такої заборгованості.

Частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

ЄСПЛ у рішеннях від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові КГС ВС від 07.11.2019 у справі № 916/1345/18, а також постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №12-46гс18 та від 17.04.2018 у справі №911/4249/16.

Таким чином, наявність або відсутність фінансування сторони договору не звільняє її від зобов`язань за договором.

На підставі всього вищевикладеного, досліджених у сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за електричну енергію спожиту у лютому 2021 в розмірі 14453,41 грн.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної ради" (вул. Хмельницьке шосе, 84, м. Вінниця, 21029, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" (вул. Гоголя, 137, м. Черкаси, 18000; а/с 271, м. Черкаси, 18002, ) 14453,41 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію у лютому 2021року та 2481,00 грн. відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - , відповідача - .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 17 березня 2022 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Гоголя, 137, м. Черкаси, 18000; а/с 271, м. Черкаси, 18002)

3 - відповідачу (вул. Хмельницьке шосе, 84, м. Вінниця, 21029)