УХВАЛА

23 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 922/1578/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

позивача за первісним позовом - Вознюка Є.В.,

відповідача за первісним позовом - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 (головуючий суддя - Пуль О.А., судді: Тарасова І.В., Шевель О.В.)

у справі №922/1578/21

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз",

до Приватного акціонерного товариства "Харківреахім"

про стягнення 9469,00 грн,

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Харківреахім"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"

про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1.Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (далі - АТ "Харківміськгаз") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківреахім" (далі - ПрАТ "Харківреахім") про стягнення 9469,00 грн вартості необлікованих об`ємів природного газу за період з 05.08.2020 з 07:00 год. по 28.08.2020 до 12:00 год. у кількості 1893,80 м куб. спожитого газу номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання, встановленого на об`єкті споживача (відповідача) відповідно до додатку 4 договору розподілу природного газу.

1.2.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ "Харківреахім" було допущено порушення взятих на себе зобов`язань, зокрема останнім було пропущено строк періодичної повірки засобу вимірювальної техніки (ЗВТ) з вини споживача, що не є побутовим, а саме лічильнику газу - BK G4T № 2307811. В зв`язку з виявленим порушенням - простроченням строку періодичної повірки лічильника газу ВК G4Т №2307811 з вини споживача, який своєчасно, за 10 робочих днів до дати прострочення періодичної повірки, не повідомив оператора газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ), 28.08.2020 АТ "Харківміськгаз" складено акт про порушення №299/20 у присутності та за підписом представника відповідача та відповідно здійснено розрахунок необлікованих об`ємів природного газу за період з 05.08.2020 з 07:00 год. по 28.08.2020 до 12:00 год. у кількості 1893,80 м куб. спожитого газу номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання, встановленого на об`єкті ПрАТ "Харківреахім" відповідно до додатку 4 договору розподілу природного газу та здійснено акт-розрахунок вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі AT "Харківміськгаз" (підпункт 1 пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) в сумі 9469,00 грн.

1.3.ПрАТ "Харківреахім" звернулося до Господарського суду Харківської області із зустрічним позовом про визнання недійсним та скасування рішення АТ "Харківміськгаз", оформленого протоколом від 29.01.2021 №1601 постійно діючої комісії з питань, пов`язаних з розглядом актів про порушення, складених у разі виявлення порушень споживачем (несанкціонованим споживачем), що не є побутовим, вимог Кодексу ГРС, про задоволення акта про порушення від 28.08.2020 №299/20 та проведення нарахувань ПрАТ "Харківреахім" необлікованих об`ємів природного газу у розмірі 1893,80 м куб. вартістю 9469,00 грн.

1.4.Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- в порушення порядку, передбаченого пунктом 8 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС, представник оператора ГРМ при складанні акта про порушення №299/20 від 28.08.2020 в пункті 8 не визначив дату проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення, а отже, "Харківміськгаз" належним чином не повідомило ПрАТ "Харківреахім" про дату розгляду акта про порушення №299/20 від 28.08.2020;

- в порушення пункту 8 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС, оператором ГРМ засідання комісії з розгляду акта про порушення не було проведено у двомісячний строк з дня складання акта про порушення, а саме засідання відбулось 29.01.2021, тобто не протягом 2-х місяців, а протягом 5-ти місяців, що в 2,5 рази перевищує визначений Кодексом ГРС строк, що є граничним. Тобто відповідачем за зустрічним позовом пропущено процесуальний строк, а отже, за приписами пункту 8 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС, право на вчинення дії (проведення засідання комісії з розгляду акта) втрачається із закінченням строку (не пізніше двомісячного строку з дня складання акта про порушення);

- до позовної заяви АТ "Харківміськгаз" не надано та матеріали справи не містять копії наказу оператора ГРМ про створення комісії з розгляду актів про порушення та визначення її складу, режиму роботи відповідно до вимог Кодексу ГРС; а також, як вбачається з протоколу №1601 від 29.01.2021, голова постійно діючої комісії - комерційний директор АТ "Харківміськгаз" та представники НКРЕКП в Харківській області та ДП "Харківстандартметрологія" на засіданні були відсутні, тобто склад комісії був неповним. Позивачем за первісним позовом не надано доказів про їх повідомлення про засідання комісії та отримання ними такого повідомлення;

- відповідачем за зустрічним позовом порушено вимоги пункту 12 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС щодо надсилання (надання) споживачу акта-розрахунку (окремого платіжного рахунку) на суму 9469,00 грн з ПДВ, в якому також відсутня дата його складання;

- оскільки відповідно до діючого законодавства строк періодичної повірки лічильника газу становить не 5, а 8 років, то позивач за зустрічним позовом, як споживач, звернувшись до АТ "Харківміськгаз" з заявою №СЛ-5314 від 28.08.2020 для розпломбування складових комерційного вузла обліку газу дія проведення чергової повірки, не прострочив термін періодичної повірки лічильника газу.

2.Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1.01.01.2016 ПрАТ "Харківреахім" підписано заяву-приєднання №0942005R5AAP016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

2.2.Згідно з додатком 4 "Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача", адреса об`єкта газопостачання - вул. Автогенна, 12, у м. Харкові, на якому встановлений вузол обліку (лічильник газу) - BK G4T №2307811, а також газоспоживаюче обладнання - котел Маяк.

2.3.28.08.2020 ПрАТ "Харківреахім" звернулося до АТ "Харківміськгаз" з заявою №СЛ-5314 щодо проведення періодичної повірки лічильника газу типу BK G4T, завод. №2307811, дата повірки 04.08.2015.

2.4.Свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 04.08.15 встановлено, що лічильник газу побутовий BK G4T, заводський номер №2307811, відповідає вимогам ДСТУ та визнаний придатним до експлуатації. Свідоцтво про повірку №ЦСБ 181Б чинне до 04.08.2020.

2.5.Матеріали справи містять паспорт на лічильник газу BK G4T, заводський номер №2307811, у пункті 4.7 якого вказано, що лічильник газу підлягає періодичній державній метрологічній повірці у термін, встановлений Держспоживстандартом (міжповірочний інтервал становить 5 років).

2.6.28.08.2020 при перевірці та контрольному огляді технічного стану вузла обліку ПрАТ "Харківреахім" за адресою: вул. Автогенна, 12, у м. Харкові, працівниками АТ "Харківміськгаз", у присутності та за підписом представника відповідача, складено акт контрольного огляду вузла обліку від 28.08.2020 №28/08Г03 та здійснено розпломбування лічильника, лічильник демонтовано, газопостачання припинено, про що зазначено в акті №28/08/03 контрольного огляду вузла обліку від 28.08.2020.

2.7.28.08.2020 контролером Гулай О.Р., за участю представника споживача, складено акт про порушення №299/20, яким на дату складання цього акта, що на об`єкті ПрАТ "Харківреахім" за адресою: вул. Автогенна, 12, у м. Харкові, встановлено порушення Кодексу ГРС: розділ ХІ Кодексу ГРС глави 2, пункту 2.4 - пропущено строк періодичної повірки засобу вимірювальної техніки - 04.08.2015. В акті зазначено про його розгляд на комісії оператора ГРС, проте не вказано дату засідання та зазначено "уточнити дату". Даний акт також підписаний представником ПрАТ "Харківреахім" без зауважень.

2.8.21.02.2020 ПрАТ "Харківреахім" отримало повідомлення АТ "Харківміськгаз" про призначення на 29.01.2021 о 10:15 год. засідання комісії з питань, пов`язаних з розглядом актів про порушення, складених в разі виявлення порушень вимог Кодексу ГРС споживачем природного газу, що не є побутовим, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

2.9.29.01.2021 відбулося засідання постійно діючої комісії з питань, пов`язаних з розглядом актів про порушення, складених у разі виявлення порушень споживачем (несанкціонованим споживачем), що не є побутовим, вимог Кодексу ГРС, оформлене протоколом №1601 від 29.01.2021), на якому розглядали питання порушення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим, встановленого на об`єкті ПрАТ "Харківреахім". У протоколі, зокрема, зазначено, що 28.08.2020 проведено контрольний огляд вузла обліку газу. Під час перевірки з`ясовано, що 04.08.2020 сплив термін повірки лічильника побутового BK-Т G4 №2307811. Складено акт порушення №299/20 від 28.08.2020. Лічильник демонтовано. Газопостачання припинено. За результатами повірки лічильника видана довідка про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №39-1-4/05546 ЦСБ 225Б від 03.09.2020.

2.10.За результатами розгляду документів комісією вирішено: задовольнити акт про порушення №299/20 від 28.08.2020, нарахування провести згідно з Кодексом ГРС, а саме, як за порушення строку періодичної повірки. Представником споживача у графі "зауваження" зазначено: "Не згоден з нарахуванням спожитого газу, оскільки вузол обліку не працює у період з 01.03.2020 по 01.10.2020 та газ підприємством не споживається".

2.11.AT "Харківміськгаз" здійснено розрахунок необлікованих об`ємів природного газу за період з 05.08.2020 з 07:00 год. по 28.08.2020 до 12:00 год. у кількості 1893,80 м куб. спожитого газу номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання, встановленого на об`єкті споживача (відповідача за первісним позовом) відповідно до додатку 4 договору розподілу природного газу. Також здійснено акт-розрахунок вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі AT "Харківміськгаз" (підпункт 1 пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС) у сумі 9469,00 грн.

3.Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1.Господарський суд Харківської області рішенням від 13.07.2021 у справі №922/1578/21 первісний позов АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про стягнення 9469,00 грн задовольнив повністю; у зустрічному позові ПрАТ "Харківреахім" про визнання недійсним та скасування рішення відмовив повністю; стягнув з ПрАТ "Харківреахім" на користь АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" 9469,00 грн збитків та 2270,00 грн судового збору.

3.2.Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що факт вчинення ПрАТ "Харківреахім" правопорушення у вигляді пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим, є доведеним, оскільки наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що споживач не дотримався належного контролю за строками спливу міжповірочних інтервалів ЗВТ, використовував спірний ЗВТ у період з 05.08.2020 по 28.08.2020 за умови спливу чинності свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 04.08.2015 №ЦСБ 181Б та своєчасно не здійснив організацію проведення їх періодичної повірки до 04.08.2020, і саме в наведеному виявилось незабезпечення позивачем належної організації повірки лічильника газу. Позивач за первісним позовом правомірно провів розрахунок необлікованих об`ємів природного газу споживачу на підставі пункту 4.1 глави 4 розділу XI Кодексу ГРС з дати початку прострочення відповідачем періодичної повірки ЗВТ до дати здійснення працівниками позивача за первісним позовом перевірки технічного стану вузла обліку за зверненням відповідача за первісним позовом. Будь-яких доказів, які вказують на проведення оплат відповідачем за необлікований (донарахований) об`єм природного газу, останнім суду не надано. Відповідач за первісним позовом доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не представив, доводи позивача не спростував. При розгляді первісного позову господарським судом встановлено, що періодична повірка лічильника газу споживача мала бути проведена не пізніше 04.08.2020 (дата чинності свідоцтва про повірку). Проте повідомлення про дату та час демонтажу ЗВТ на повірку позивачем за зустрічним позовом надіслано відповідачу за зустрічним позовом лише 28.08.2020, тобто з порушенням терміну періодичної повірки ЗВТ. Судом відхилено заперечення позивача за зустрічним позовом щодо порядку розгляду акта про порушення. Взявши до уваги наведене вище у сукупності з обставинам, встановленими при розгляді первісного позову, ураховуючи обставини, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої вимоги, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом є такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування, а відтак, задоволенню не підлягають.

3.3.Східний апеляційний господарський суд постановою від 29.11.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 13.07.2021 у справі №922/1578/21 скасував; прийняв нове рішення, яким у задоволенні первісного позову АТ "Харківміськгаз" про стягнення з ПрАТ "Харківреахім" 9469,00 грн відмовив; зустрічний позов ПрАТ "Харківреахім" задовольнив; визнав недійсним та скасував рішення АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", яке оформлене протоколом від 29.01.2021 №1601 постійно діючої комісії з питань, пов`язаних з розглядом актів про порушення, складених у разі виявлення порушень споживачем, що не є побутовим, вимог Кодексу ГРС, про задоволення акта про порушення від 28.08.2020 №299/20 та проведення нарахувань ПрАТ "Харківреахім" необлікованих об`ємів природного газу у розмірі 1893,80 м3 вартістю 9469,00 грн (з ПДВ); стягнув з АТ "Харківміськгаз" на користь ПрАТ "Харківреахім" судовий збір у розмірі 2270,00 грн за подання зустрічної позовної заяви; стягнув з АТ "Харківміськгаз" на користь ПрАТ "Харківреахім" судовий збір у розмірі 6810,00 грн за подання апеляційної скарги.

3.4.Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно пунктів 8-12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС, пункту 41 Міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, за умови відсутності пропущення строку періодичної повірки лічильника газу з вини споживача та з урахуванням порушення строків проведення засідання комісії з розгляду актів про порушення, відсутні підстави для нарахування споживачу необлікованих об`ємів природного газу у спірному розмірі. Таким чином, відсутні підстави для задоволення первісного позову АТ "Харківміськгаз" і стягнення з ПрАТ "Харківреахім" 9469,00 грн вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити.

4.Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

4.1.АТ "Харківміськгаз" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2021, а рішення Господарського суду Харківської області від 13.07.2021 у справі №922/1578/21 залишити без змін.

4.2.АТ "Харківміськгаз", обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, зазначив про неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 щодо застосування статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України).

4.3.ПрАТ "Харківреахім" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін, як таку, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Крім того, ПрАТ "Харківреахім" зазначає, що правовідносини у справі №922/1578/21, та справі №904/2357/20, на яку посилається скаржник як на підставу касаційного оскарження, не є подібними.

5.Позиція Верховного Суду

5.1.Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша та друга статті 300 ГПК України).

5.2. Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.3.Отже, відповідно до положень наведених норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.4. У постанові від 12.10.2021 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що:

- для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Велика Палата Верхового Суду звертає увагу на те, що слово "подібний" в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось; такий самий; такий, як той (про якого йде мова).Тому термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші;

- таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України) таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями;

- з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. На те, що зміст спірних правовідносин визначальний для їхнього порівняння на предмет подібності вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом;

- суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин (як-от участь банку або іншої фінансової установи у кредитних правовідносинах, що слідує зі змісту частини першої статті 1054 ЦК України) та/чи їх специфічний об`єкт (об`єктом правовідносин за кредитним договором є кошти);

- якщо норма права не передбачає, що її дія поширюється лише на обмежене коло осіб (наприклад, лише на фізичних або на юридичних осіб чи на конкретну групу тих або інших), немає сенсу застосовувати суб`єктний критерій для встановлення подібності правовідносин у різних справах;

- подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. У визначених випадках (частина дев`ята статті 10, пункт 10 частини першої статті 252, пункти 1, 2 і 3 частини другої статті 389, абзаци другий та третій пункту 5 частини другої статті 392 , пункт 5 частини другої статті 394, пункти 4, 5 частини першої статті 396, частини перша-четверта, пункти 2, 3 частини шостої статті 403, частина четверта, шоста-сьома статті 404, підпункт 7 пункту 1 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України; частина десята статті 11, пункт 7 частини першої статті 228, пункти 1, 2, 3 частини другої статті 287, абзаци другий-третій пункту 5 частини другої статті 290, пункт 5 частини першої статті 293, пункти 4, 5 частини першої статті 296, частини перша-четверта, пункти 2, 3 частини шостої статті 302, частини четверта, шоста-сьома статті 303, підпункт 7 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України; частина шоста статті 7, пункт 5 частини другої статті 236, пункти 1, 2, 3 частини четвертої статті 328, абзаци другий, третій пункту 4 частини другої статті 330, пункт 6 частини першої статті 333, пункти 4, 5 частини першої статті 339, частини перша-четверта, абзаци другий-третій частини шостої статті 346, частини четверта, шоста-сьома статті 347, підпункт 8 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України) необхідно встановити подібність правовідносин (відносин), що з огляду на значення слова "подібний" не завжди означає тотожність;

- самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70)). Наприклад, з неналежним відповідачем спору немає, але стороною справи він є. А позивач може помилятися з приводу участі у спірних правовідносинах, проте його процесуальний статус як позивача від цього не залежить. Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин;

- отже, у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин;

- Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

5.5.Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

5.6.Щодо доводів скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 щодо застосування статей 73, 74, 77, 79 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

5.9.Правовідносини, що виникли між сторонами у справі №904/2357/20 та про які зазначено у постанові Верховного Суду від 21.08.2020, стосувалась питання застосування положень процесуального законодавства щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, належні відповідачу, у спорі про стягнення коштів, які компенсують частину вартості предметів лізингу, в сумі 77021588,33 грн за договорами фінансового лізингу.

5.11.Поряд з цим, правовідносини у справі №922/1578/21 виникли за позовом про стягнення вартості необлікованих об`ємів природного газу та стосуються питання міжповірочних інтервалів регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, строку розгляду постійно діючою комісією акта про порушення та стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка нарахована оператором у зв`язку з порушенням строків періодичної повірки комерційного вузла обліку газу з вини споживача, наслідків спливу строку розгляду акта про порушення.

5.12.Отже, правовідносини, до яких застосовані норми права у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2367/20, не є подібними з правовідносинам, що виникли між сторонами у справі №922/1578/21, яка є предметом касаційного розгляду.

5.13.Крім того, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20, скасовуючи постанову апеляційного суду, якою відмовлено у застосуванні заходів забезпечення позову, та залишаючи в силі ухвалу місцевого господарського суду про застосування вказаних заходів, послався на загальні положення статей 73, 74, 76, 77 ГПК України, а також зазначив, що відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

5.14.У касаційній скарзі АТ "Харківміськгаз" зазначає про безпідставне неврахування судом апеляційної інстанції вказаних висновків Верховного Суду щодо застосування наведених положень процесуального законодавства.

5.15.Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

5.16.Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

5.17.Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

5.18.У тексті касаційної скарги АТ "Харківміськгаз" цитує норми статей 73, 74, 76, 77, 79 ГПК України та зазначає про те, що судом апеляційної інстанції надано невірну оцінку обставинам дотримання відповідачем строку періодичної повірки лічильника з вини позивача. На думку скаржника, свідоцтво про повірку ЗВТ є належним доказом на підтвердження обставин належного строку здійснення періодичної повірки лічильника, що безпідставно не було враховано судом апеляційної інстанції, який у встановленні таких обставин надав перевагу положенням Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747, що набув чинності 29.11.2016, яким встановлений інший строк повірочного інтервалу ЗВТ, ніж той, який зазначений у свідоцтві.

5.19.Отже за своїм змістом доводи касаційної скарги містять лише формальні посилання на порушення судом норм процесуального права, а за своєю суттю зводяться до вимог про переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлені статтею 300 ГПК України.

5.20.З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував статті 73, 74, 76, 77, 79 ГПК України без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20, не знайшли свого підтвердження.

5.21.Будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, скаржник не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі.

5.22.При цьому колегія суддів зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

5.23.Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

5.24.У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

5.25.До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

5.26.Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

5.27.Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

5.28.Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

5.29.При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

5.30.Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах "Ейрі проти Ірландії", п. 24, Series A №32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява № 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

5.31.У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

5.32.Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18).

6.Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1.Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 296 ГПК України).

6.2.Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, скаржник не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі, колегія суддів, відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі №922/1578/21 за касаційною скаргою АТ "Харківміськгаз".

7. Судові витрати

7.1.У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 у справі №922/1578/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

Л.В. Стратієнко