ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. Справа№ 911/60/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 01.02.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я»

на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 (повний текст складено 14.04.2021)

у справі №911/60/20 (суддя Лопатін А.В.)

за позовом Калинівської селищної ради

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я»

2) Приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича

про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Данилівська сільська рада Васильківського району Київської області (далі, позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Забір`я», яке в подальшому змінило свою організаційно-правову форму на ТОВ «Забір`я» (далі, відповідач-1) про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 47131258 від 30.05.2019 20:57:05 приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область, яким було зареєстровано за відповідачем право власності на об`єкти нерухомого майна: споруда дамба №1; споруда, гідроспоруда №2; споруда, гідроспоруда №3; споруда, гідроспоруда №4; споруда, дамба №5; споруда, кормова площадка №6 на земельній ділянці кадастровий номер :01:030:0002.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.07.2020 залучено до участі в даній справі співвідповідачем приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область (далі, відповідач-2).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Данилівська сільська рада Васильківського району Київської області є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:030:0002, на якій було зареєстровано об`єкти нерухомого майна рішенням, яке є предметом спору. За твердженнями позивача незаконність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень полягає в тому, що така реєстрація була проведена із порушенням Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, оскільки на момент її проведення у відповідача-1 не було підтвердженого права на користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:030:0002, наказом регіонального відділення ФДМУ по Київській області №5-25-7/27 від 02.06.1998 спірні об`єкти нерухомого майна не передавалися відповідачу-1, даний наказ та довідка про обстеження земельної ділянки №12 від 20.05.2019 ФОП Нестеренко О.М. не є тими документами, якими підтверджується виникнення права власності на зареєстровані спірним рішенням об`єкти нерухомого майна.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 47131258 від 30.05.2019 20:57:05 приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область, яким було зареєстровано за відповідачем право власності на об`єкти нерухомого майна: споруда дамба №1; споруда, гідроспоруда №2; споруда, гідроспоруда №3; споруда, гідроспоруда №4; споруда, дамба №5; споруда, кормова площадка №6 на земельній ділянці кадастровий номер :01:030:0002.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на користь Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок судового збору.

Присуджено до стягнення з Приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область на користь Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок судового збору.

Приймаючи вказане рішення, суд дійшов висновку, що станом на дату прийняття державним реєстратором спірного рішення (30.05.2019) відповідач-1 втратив право користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:030:0002.

Щодо зазначення приватним нотаріусом Колейчиком В.В. в якості підстави для реєстрації об`єктів нерухомого майна наказу №5-25-7/27, виданого 02.06.1998 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, суд встановив, що Перелік нерухомого майна, який є додатком до названого наказу, не містить спірних об`єктів нерухомого майна, а саме: споруда дамба, №1; споруда, гідроспоруда, №2; споруда, гідроспоруда, №3; споруда, гідроспоруда, №4; споруда, дамба, №5; споруда, кормова площадка, №6, право власності на які зареєстровано за відповідачем-1 на підставі оспорюваного рішення.

Щодо зазначення приватним нотаріусом Колейчиком В.В. в якості підстави для реєстрації об`єктів нерухомого майна довідки про обстеження земельної ділянки, серія та номер: 12, виданої 20.05.2019 ФОП Нестеренко Оленою Миколаївною, суд зазначив, що довідка про обстеження земельної ділянки носить виключно інформаційний характер, зокрема щодо наявності та/або відсутності на такій ділянці об`єктів нерухомого майна, та не є підставою у відповідності до приписів Закону для виникнення права власності на об`єкти нерухомого майна.

Виходячи з вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що у приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича Броварського районного нотаріального округу Київської області були відсутні законні підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 47131258 від 30.05.2019 р. 20:57:05, згідно якого зареєстровано право власності за Приватним акціонерним товариством «Забір`я» на об`єкти нерухомого майна: споруда дамба, №1; споруда, гідроспоруда, №2; споруда, гідроспоруда, №3; споруда, гідроспоруда, №4; споруда, дамба, №5; споруда, кормова площадка, №6.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 13.05.2021 Приватне акціонерного товариства «Забір`я» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Данилівській сільській раді Васильківського району Київської області у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача-1 зводяться до наступного:

- право власності на спірні об`єкти нерухомого майна було зареєстроване задовго до 30.05.2019 - з моменту видачі наказу Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області №5-25-7/27 від 02.06.1998. Вказане підтверджується постановою Господарського суду Київської області у справі №604/10-06 від 12.03.2007.

Спірні об`єкти нерухомого майна є складовою ставка №8 (гідротехнічні споруди), що підтверджується тим, що такі об`єкти знаходяться на одній і тій же земельній ділянці з кадастровим номером :01:030:0002 площею 74,4831 га, яка розташована на території Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області та є предметом розгляду у господарській справі №911/2656/19 та підтверджується висновком землевпорядної експертизи №7-957 від 11.01.2004; іншого майна у с. Липовий Скиток ТОВ «Забір`я» (раніше ВАТ «Забір`я») не має і не мало; схематичний план земельної ділянки підтверджує, що спірні об`єкти нерухомого майна знаходяться на тій же ділянці у складі ставу №8 (гідротехнічні споруди);

- суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 Господарського процесуального кодексу України, що є обов`язковою підставою для скасування рішення. За твердженнями скаржника даний спір не має ознак приватноправового, а в даному випадку існує спір із суб`єктом владних повноважень (державним реєстратором/приватним нотаріусом), який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

До апеляційної скарги додано також новий доказ у справі, а саме: копію висновку державної землевпорядної експертизи від 01.11.2004 №7-957.

06.07.2021 та 04.11.2021 відповідач-1 подав відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення щодо відсутності порушеного права позивача, у яких наголосив на тому, що не заперечує тієї обставини, що земельна ділянка, на якій було зареєстровано об`єкти нерухомого майна рішенням, яке є предметом спору, перебуває у комунальній власності та знаходиться у розпорядженні позивача. Водночас, факт розпорядження сільською радою цією земельною ділянкою не означає, що розташовані на ній об`єкти нерухомого майна належать до комунальної власності. Разом із тим, позивачем у даній справі ініційовано спір не з метою захисту свого порушеного права, а з метою встановлення для себе певних преюдиційних обставин, оскільки позивач у позовній заяві зазначає, що майно, на яке зареєстровано право власності відповідачем-1, на даний час не має власника взагалі. Обраний позивачем спосіб судового захисту не відновлює його порушеного права.

Відповідач-1 у поясненнях від 04.11.2021 наголошує на помилковості посилання суду апеляційної інстанції у постанові Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2013 у справі №21/135-12 на пп. «а», «г» частини 2 статті 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» та зазначає, що названою постановою повернуто до державної власності саме став нагульний №8 як водний об`єкт, а не гідроспоруди, які є складовими частинами цього ставу. Проте, на думку скаржника, якщо навіть припустити, що вказаною постановою суду від 01.04.2013 у справі №21/135-12 повернуто до державної власності став нагульний №8 як цілісний комплекс (разом із гідроспорудами), то тоді спірні об`єкти нерухомості, реєстрація яких за відповідачем-1 є предметом розгляду в даній справі, належать державі, тобто є державною власністю, але в будь-якому разі не комунальною власністю.

Узагальнені доводи та заперечення учасників судового процесу проти апеляційної скарги

Відповідачі письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Забір`я» у справі №911/60/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/60/20. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

24.05.2021 матеріали справи №911/60/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 залишено без руху. Роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Забір`я», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції пояснення з обґрунтуванням поважності причин неподання доказів (вказаних у пунктах 5, 6 додатків до апеляційної скарги: копії висновку державної землевпорядної експертизи від 01.11.2004 №7-957 та копії схематичного плану земельної ділянки) або підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції.

31.05.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав пояснення на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 у справі №911/60/20, у яких зазначив, що копія схематичного плану земельної ділянки була додана позивачем до позовної заяви, а копію висновку державної землевпорядної експертизи від 01.11.2004 №7-957 апелянт отримав лише 05.03.2021 після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 поновлено Приватному акціонерному товариству «Забір`я» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 на час апеляційного оскарження, встановлено учасникам справи строк на подання відзиву, запропоновано учасникам справи надати свої доводи та міркування із приводу клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи №911/60/20 нового доказу: копії висновку державної землевпорядної експертизи від 01.11.2004 №7-957, призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 на 06.07.2021.

01.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області подав клопотання про відкладення розгляду справи.

06.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав клопотання про залучення до участі у справі третьою особою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

У судове засідання, призначене на 06.07.2021, з`явився представник апелянта, який повідомив про зміну організаційного-правової форми відповідача-1 з Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Забір`я» та зазначив, що документи на підтвердження зміни організаційного-правової форми відповідача-1 будуть надані у наступному судовому засіданні.

Судом у судому засіданні 06.07.2021 встановлено, що клопотання про відкладення розгляду справи від імені Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, яке надіслане на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду, не скріплено електронним цифровим підписом, водночас, представником позивача не надіслано суду оригінал заяви в паперовій формі, а тому подане клопотання не приймається судом до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 відкладено на 27.07.2021, розгляд клопотання Приватного акціонерного товариства «Забір`я» про залучення до участі у справі третьої особи вирішено здійснити під час подальшого розгляду справи.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у період з 26.07.2021 по 20.08.2021 відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3062/21 від 23.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021 справу №911/60/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Станік С.Р., розгляд справи №911/60/20 призначено на 25.08.2021.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Михальської Ю.Б. згідно наказу в.о. Голови Північного апеляційного господарського суду №509-В від 25.08.2021 у період з 25.08.2021 по 28.08.2021 у відпустці у зв`язку із самоізоляцією, судове засідання, призначене на 25.08.2021, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 на 22.09.2021.

20.08.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник відповідача-1 подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підтвердження зміни організаційно-правової форми відповідача-1 з Приватного акціонерного товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю.

У судове засідання, призначене на 22.09.2021, з`явилися представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційно-правовою формою підприємства відповідача-1 є Товариство з обмеженою відповідальністю.

У судовому засіданні 22.09.2021 суд встановив факт зміни організаційно-правової форми відповідача-1 з Приватного акціонерного товариства та Товариство з обмеженою відповідальністю та протокольною ухвалою вирішив замінити найменування відповідача з Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Забір`я».

У судовому засіданні 22.09.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, оскільки рішення в даній справі не вплине на права та обов`язки останнього, оскільки вказана юридична особа не є учасником господарським відносин, які склалися між позивачем і відповідачем.

Суд у судовому засіданні 22.09.2021 перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №911/60/20 оголошено перерву до 12.10.2021.

У зв`язку із перебуванням судді Станіка С.Р., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у період з 11.10.2021 по 13.10.2021 у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4989/21 від 11.10.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

11.10.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник відповідача-1 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 справу №911/60/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І., розгляд справи №911/60/20 вирішено здійснити у раніше призначеному судовому засіданні 12.10.2021.

12.10.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача - Калинівської селищної ради.

У судове засідання 12.10.2021 з`явився представник позивача, який поклався на розсуд суду при вирішенні питання щодо задоволення клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи №911/60/20 відкладено на 09.11.2021, розгляд клопотання Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області про залучення до участі у справі правонаступника позивача вирішено здійснити під час подальшого розгляду справи.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 01.11.2021 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5732/21 від 09.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2021 справу №911/60/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А., розгляд справи №911/60/20 призначено на 14.12.2021.

14.12.2021 електронною поштою до Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 14.12.2021 з`явився представник відповідача-1, який вважав за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідача-2.

Судом встановлено, що клопотання про відкладення розгляду справи від імені Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, яке надіслане на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду, не скріплено електронним цифровим підписом, водночас, представником позивача не надіслано суду оригінал заяви в паперовій формі, а тому подане клопотання не приймається судом до розгляду.

Водночас, враховуючи неявку у судове засідання представника позивача, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 відкладено на 01.02.2022.

У судовому засіданні 01.02.2022 суд, розглянувши клопотання позивача про залучення до участі у справі його правонаступника, встановив, що рішенням Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області першої сесії VIII скликання від 27.11.2020 про початок реорганізації сільських рад, що увійшли до складу Калинівської селищної ради шляхом їх приєднання, вирішено почати процедуру реорганізації шляхом приєднання до Калинівської селищної ради Данилівської сільської ради, рішенням Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області шостої сесії VIII скликання від 14.07.2021 про передачу майна сільських рад, що увійшли до складу Калинівської селищної ради вирішено реорганізувати Данилівську сільську раду шляхом приєднання до Калинівської селищної ради та вважати Калинівську селищну територіальну громаду в особі Калинівської селищної ради правонаступником усього майна, прав та обов`язків реорганізованої Данилівської сільської ради.

Суд, керуючись статтею 52 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи подані позивачем документи, вирішив задовольнити клопотання позивача та замінити у справі Данилівську сільську раду Васильківського району Київської області на її правонаступника - Калинівську селищну раду.

У судовому засіданні 01.02.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників судового процесу

У судове засідання 01.02.2022 з`явилися представники позивача та відповідача-1.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного у розумінні статей 120 та 242 Господарського процесуального кодексу України повідомлення відповідача-2 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду із відміткою «адресат відсутній», враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі відповідача-2.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 47131258 від 30.05.2019 20:57:05 приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область було зареєстровано право власності за Приватним акціонерним товариством «Забір`я» на об`єкти нерухомого майна:

- споруда дамба, №1;

- споруда, гідроспоруда, №2;

- споруда, гідроспоруда, №3;

- споруда, гідроспоруда, №4;

- споруда, дамба, №5;

- споруда, кормова площадка, №6.

Підставою виникнення права власності вказано наказ, серія та номер: 5-25-7/27, виданий 02.06.1998, видавник: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області; довідка про обстеження земельної ділянки, серія та номер: 12, виданий 20.05.2019, видавник: ФОП Нестеренко Олена Миколаївна.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер витягу 168720476 (том 1, а.с. 110), сформованого приватним нотаріусом Колейчиком Володимиром Вікторовичем, Броварського районного нотаріального округу, Київської області, дата та час формування витягу 30.05.2019 21:12:36, всі вказані об`єкти, які зареєстровані спірним рішенням, знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :01:030:0002, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Звертаючись до суду із позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 47131258 від 30.05.2019 20:57:05 приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область, позивач зазначав, що незаконність вказаного рішення полягає у наступному:

- при його прийнятті відповідач-1 втратив право користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:030:0002 і діючого документу, підтверджуючого право користування земельною ділянкою, не надав;

- наказом, серія та номер 5-25-7/27, виданий 02.06.1998, видавник регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області вказані об`єкти нерухомого майна ніколи не передавались відповідачу-1 і даний наказ не є документом, який підтверджує виникнення права власності на зареєстровані спірним рішенням об`єкти нерухомого майна;

- довідка про обстеження земельної ділянки, серія та номер: 12, видана 20.05.2019, видавник ФОП Нестеренко Олена Миколаївна, також не є документом, підтверджуючим право власності на об`єкт нерухомого майна та взагалі не є документом, передбаченим Законом або Порядком.

Як зазначає позивач у позовній заяві, Данилівська сільська рада Васильківського району Київської області (правонаступником якої є Калинівська селищна рада) є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:030:0002, на якій було зареєстровано об`єкти нерухомого майна, рішенням, яке є предметом спору. При цьому реєстрація прав власності на нерухоме майно відбулась після закінчення договору оренди земельної ділянки з відповідачем, а Данилівською сільською радою було прийнято рішення №1395 від 15.02.2008 з приводу відмови відповідачу в оформленні права власності на став нагульний №8.

Відповідач, у свою чергу, у відзиві на позовну заяву зазначав, що бездіяльність позивача у поновленні договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:030:002, на якій розташоване нерухоме майно відповідача, є предметом розгляду у господарській справі №911/2656/19 (де позивачем є ПрАТ «Забір`я», відповідачем - Данилівська сільська рада), перебуває у провадженні господарського суду Київської області, остаточне рішення на час звернення позивача з даним позовом відсутнє, а тому твердження позивача про втрату відповідачем права користування земельною ділянкою є безпідставним.

Крім того, на думку відповідача, останній є «повним та універсальним» правонаступником колишнього державного підприємства Київського обласного рибкомбінату, який на підставі рішення Виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих №13 від 13.05.1960 як правонаступник тресту підсобних підприємств управління торгівлі Київської міськради, отримав земельні ділянки під будівництво рибницького ставкового господарства для більш повного задоволення потреб трудящих у продуктах харчування (жива риба). У відповідності до чинного на той час земельного законодавства Київський виробничий рибкомбінат отримав державний акт на право постійного користування землею, яким засвідчувалось право останнього на безоплатне та безстрокове користування землею на території Васильківського району Київської області площею 474,0 га для сільськогосподарського використання, включаючи і спірну у справі земельну ділянку.

У свою чергу, позивач у відповіді на відзив зазначав, що останній не заперечує, що відповідач-1 є «повним та універсальним» правонаступником колишнього державного підприємства Київського обласного рибкомбінату, позивач визнає, що земельна ділянка на території с. Липовий Скиток відводилась для будівництва рибницького ставу №8 як складової частини повносистемного товарного рибницького господарства.

Разом з тим, позивач не погоджується із твердженням відповідача-1, що приватний нотаріус Колейчик Володимир Вікторович, діючи як державний реєстратор, при здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно не порушив вимоги законодавства, так як керувався інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та про речові права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :01:030:002. Оскільки, на думку позивача, державний реєстратор має право здійснити державну реєстрацію права власності виключно на підставі поданих документів, які дають право прийняти рішення про таку державну реєстрацію згідно переліку підстав, зазначеному в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, як зазначає позивач, до Наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області №5-25-7/27 від 02.06.1998 «Про перетворення державного виробничого сільськогосподарського підприємства «Забір`я» у відкрите акціонерне товариство», який, крім іншого, визначено державним реєстратором як підставу визнання права власності на спірні будівлі та споруди, додається Перелік нерухомого майна, що передається у власність відкритому акціонерному товариству «Забір`я». Згідно даного Переліку спірні об`єкти нерухомого майна, які протиправно, як вважає позивач, зареєстровані за відповідачем-1, відсутні. Отже даний Наказ не надав право власності або інше будь-яке речове право відповідачу-1 на ці об`єкти, тому даний Наказ, на думку позивача, не може бути підставою виникнення права власності, як було вирішено приватним нотаріусом Колейчиком В.В.

Із приводу проведеної ФОП Нестеренко О.М. інвентаризації, на яку посилається відповідач-1 та за результатами якої, у тому числі, було проведено державну реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомого майна, то довідка про обстеження земельної ділянки ФОП Нестеренко О.М. носить виключно інформаційний характер та не є підставою виникнення права власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

При цьому, згідно довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» №607 від 14.05.2018 станом на 31.12.2021 право власності на гідротехнічну споруду за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Липовий Скиток не зареєстроване. Нерухоме майно (гідротехнічна споруда, дамба) заінвентаризовано ВАТ «Забір`я».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача-1 не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Предметом спору в даній справі є вимоги Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, правонаступником якої є Калинівська селищна рада, про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 47131258 від 30.05.2019 20:57:05 приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область, яким було зареєстровано за відповідачем право власності на об`єкти нерухомого майна: споруда дамба №1; споруда, гідроспоруда №2; споруда, гідроспоруда №3; споруда, гідроспоруда №4; споруда, дамба №5; споруда, кормова площадка №6 на земельній ділянці кадастровий номер :01:030:0002. Підставами позову є незаконність проведення первинної державної реєстрації на вказані об`єкти нерухомого майна за відповідачем-1 з посиланням на відсутність у нього документів, на підставі яких таке право могло бути зареєстроване за ним згідно закону, та порушення прав позивача на земельну ділянку, на якій такі об`єкти розташовані.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.

Отже, з позовом може звертатися особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів. При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен визначити позовні вимоги таким чином, щоб у разі їх задоволення судом відбувся захист, визнання та поновлення його прав і охоронюваних законом інтересів.

З урахуванням наведених законодавчих норм, завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Разом із цим, вирішуючи спір, суд має перевірити наявність в особи, яка звертається з позовом, порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов, з`ясувати, у чому полягає порушення цих прав та інтересів. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту (правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №911/1330/17).

Позивач зазначає, що спірна державна реєстрація права власності за відповідачем-1 на об`єкти нерухомого майна порушує права позивача як власника земельної ділянки, оскільки земельна ділянка за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Липовий Скиток, кадастровий номер :01:030:0002, на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості, перебуває у комунальній власності.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Водночас, відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Так, порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульований Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі у редакції Закону на час прийняття рішення про державну реєстрацію 30.05.2019).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус (стаття 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно із частиною 4 статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

У статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені засади державної реєстрації прав, зокрема, обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. У частинах 3, 4 цієї статті передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 в редакції від 08.12.2018, яка діяла на момент прийняття спірного рішення (далі, Порядок), цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно із пунктом 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до пункту 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Таким чином, підставою для здійснення державним реєстратором державної реєстрації прав є правовстановлюючі документи, які підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Судом установлено, що документами, на підставі яких 30.05.2019 нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та було зареєстровано право власності на нерухоме майно за відповідачем-1 є наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області №5-25-7/27 від 02.06.1998 та довідка про обстеження земельної ділянки №12 від 20.05.2019, видавник ФОП Нестеренко О.М.

Інших підстав для прийняття рішення державного реєстратора, яке є предметом спору, у витягу не вказано.

Стосовно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області №5-25-7/27 від 02.06.1998 (далі, Наказ) як підстави проведеної нотаріусом за відповідачем-1 реєстрації права власності на нерухоме майно колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до тексту вищезазначеного наказу, керуючись Законом України від 10.07.1996 №290/96 «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», Порядком перетворення у процесі приватизації державних орендних підприємств і підприємств із змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.09.1996 №1099 та планом приватизації майна державного виробничого сільськогосподарського рибоводного підприємства «Забір`я» - наказано, крім іншого, перетворити державне виробниче сільськогосподарське рибоводне підприємство «Забір`я» у відкрите акціонерне товариство, затвердити Статут відкритого акціонерного товариства.

До даного Наказу також додано Перелік нерухомого майна, що передається у власність відкритому акціонерному товариству «Забір`я» (далі, Перелік).

Проаналізувавши його зміст, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, встановив, що у зазначеному переліку спірні об`єкти нерухомого майна, а саме: споруда дамба, №1; споруда, гідроспоруда, №2; споруда, гідроспоруда, №3; споруда, гідроспоруда, №4; споруда, дамба, №5; споруда, кормова площадка, №6, право власності на які зареєстровано за відповідачем-1 на підставі оспорюваного рішення, відсутні.

Відповідач-1, заперечуючи вказані висновки суду першої інстанції, наголошує на тому, що згідно Переліку нерухомого майна, який є додатком до наказу №5-25-7/27 від 02.06.1998, відкритому акціонерному товариству «Забір`я» було передано у власність «Став нагульний №8» (позиція 58 Переліку, інв. номер об`єкта 210) (Васильківський р-н, с. Липовий Скиток). У свою чергу, за твердженнями скаржника, спірні об`єкти нерухомого майна (гідротехнічні споруди), право власності на які зареєстровано за відповідачем-1, є комплексними гідроспорудами, які запроектовані і побудовані разом як одне ціле - став нагульний №8.

Колегія суддів не приймає до уваги наведені доводи скаржника щодо існування таких об`єктів, як спірні гідротехнічні споруди та став нагульний №8 як єдиного цілого об`єкту, оскільки останні не підтверджені жодними належними, допустимими, достовірними та вірогідними у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами.

У першу чергу колегія суддів звертається до визначення понять «ставок» та «гідротехнічні споруди».

Ставок, виходячи зі змісту статті 1 Водного кодексу України, це штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів, при цьому водойма - це безстічний або із сповільненим стоком поверхневий водний об`єкт, а водний об`єкт - це сформований природою або створений штучно об`єкт ландшафту чи геологічна структура, де зосереджуються води.

У свою чергу, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000), затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та т. ін.

Гідротехнічні споруди являють собою споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд (дане визначення наведене, зокрема, у наказі Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 №252 «Про затвердження Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів»).

Отже, у суду відсутні підстави для висновку, що під зазначенням у пункті 58 Переліку «Став нагульний №8» мався на увазі не тільки ставок як водний об`єкт, а й гідротехнічні споруди, побудовані на ньому, як цілісний зі ставком об`єкт нерухомості.

Знаходження гідротехнічних споруд на тій самій земельній ділянці, що і став нагульний №8, про що стверджує скаржник у апеляційній скарзі, не свідчить про те, що такі споруди є безумовно невід`ємною частиною ставу нагульного №8.

Водночас, судом встановлено, що на розгляді судів перебувала господарська справа №21/135-12 за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області та Публічного акціонерного товариства «Забір`я» про визнання незаконним та скасування наказу від 02.06.1998 №5-25-7/27 в частині передачі ПАТ «Забір`я» наступних водних об`єктів: став нагульний №8, розташований в с. Липовий Скиток Васильківського району Київської області; став Гребінки, площею 5,4 га, розташований в с. Гребінки Васильківського району Київської області; став риборозплідний, площею 14 га, розташований в с. Марьянівка Васильківського району Київської області; став нагульний, площею 26 га, розташований в с. Ксаверівка Васильківського району Київської області; став вирощувальний, площею 70,9 га, розташований в с. Марьянівка Васильківського району Київської області; став водосп, площею 13,3 га, розташований в с. Марьянівка Васильківського району Київської області.

Рішенням Господарського суду Київської області 14.01.2013 у позові про визнання незаконним та скасування наказу від 02.06.1998 №5-25-7/27 в частині передачі ПАТ «Забір`я» наведеного переліку водних об`єктів відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що на підставі спірного наказу за ВАТ «Забір`я» зареєстровано права власності не на водні об`єкти у розумінні статті 1 Водного кодексу України, як помилково вважає позивач, а на нерухоме майно, яке за своєю структурою є комплексними гідроспорудами, створеними ВАТ «Забір`я» шляхом будівництва функціонально пов`язаних між собою лінійних і локальних гідротехнічних споруд, що враховують особливості діяльності риборозведення з регульованими параметрами у спеціально запроектованих і побудованих рибницьких ставках різних категорій, що підтверджується паспортом "Прудового рыбного хозяйства" повносистемного товарного рибного господарства, розташованого у заплаві річки Бобриця у селах Липовий Скиток, Забір`я, Бобриця Київської області; крім того, судом встановлено наявність у відповідача 2 державних актів В №025451, Б №025457 на право користування землями, на територій яких розташовані спірні стави, а також наявність дозволу на спеціальне водокористування №377/7 від 29.12.2010, що у розумінні ст. 44 Водного кодексу України, є забором води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв; доказів, що підтверджують посилання позивача на реєстрацію за ПАТ «Забір`я» права власності саме на водні об`єкти суду не надано, тому вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2013 рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2013 у справі №21/135-12 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю.

Визнано недійсним та скасований наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 02.06.1998 №5-25-7/27 про перетворення Державного виробничого сільськогосподарського рибоводного підприємства «Забір`я» у відкрите акціонерне товариство в частині передачі згідно Переліку нерухомого майна Відкритому акціонерному товариству «Забір`я» водних об`єктів: став нагульний №8 (Васильківський район, с. Липовий Скиток); став Гребінки, 5,4 га (Васильківський район, с. Гребінки); став риборозплідник, 14 га (Васильківський район, с. Марьянівка); став нагульний, 26 га (Васильківський район, с. Ксаверівка); вирощувальний став, 70,9 га (Васильківський район, с. Марьянівка); став водосп, 13,3 га (Васильківський район, с. Марьянівка).

Колегія суддів апеляційного господарського суду у межах справи №21/135-12 дійшла висновку про те, що наказ від 02.06.1998 №5-25-7/27 «Про перетворення державного виробничого сільськогосподарського рибоводного підприємства «Забір`я» у відкрите акціонерне товариство» та перелік нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству «Забір`я», яким останньому було передано у власність водні об`єкти на території Васильківського району Київської області, зокрема, став нагульний №8 в с. Липовий Скиток, були прийняті з порушенням статей 13, 19 Конституції України, статей 5, 7 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», статті 6 Водного кодексу України; ВАТ «Забір`я» набуло право власності на вказані водні об`єкти в порушення вимог законодавства, чинного на дату видачі наказу від 02.06.1998 №5/25-7/27 та складання переліку нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству «Забір`я».

Постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2013 постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2013 у справі №21/135-12 залишено без змін.

Отже, вказаними судовими рішеннями також підтверджується, що ВАТ «Забір`я» згідно спірного наказу було передано саме став нагульний №8 (Васильківський район, с. Липовий Скиток) як водний об`єкт, що і стало підставою для визнання недійсним та скасування названого Наказу, оскільки такий було прийнято з порушенням статей 13, 19 Конституції України, статей 5, 7 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», статті 6 Водного кодексу України. Постанова суду апеляційної інстанції у справі №21/135-12 не містить жодних висновків із приводу того, що спірні об`єкти, на які визнано право власності за відповідачем-1 у справі №911/60/20, є невід`ємною складовою ставу нагульного №8.

При цьому, викладені скаржником у письмових поясненнях від 04.11.2021 доводи з приводу того, що посилання суду апеляційної інстанції у справі №21/135-12 на Закон України «Про приватизацію майна державних підприємств» у контексті висновків про неможливість приватизації, зокрема, ставу нагульного №8, є безпідставними, оскільки постанова Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2013 набрала законної сили, була переглянута та залишена без змін Вищим господарським судом України, а встановлені у ній обставини є преюдиційними та, враховуючи принцип правової певності, не можуть бути поставлені під сумнів під час вирішення інших спорів.

Посилання скаржника на постанову Господарського суду Київської області від 12.03.2007 у справі №604/10-06 (копія додана до апеляційної скарги) судом також не приймаються до уваги, оскільки, по-перше, у межах даної адміністративної справи досліджувалися питання щодо правомірності рішення Данилівської сільської ради про передачу ставка №8 в оренду іншій фізичній особі, а не питання стосовно складу майна, яке було передане ВАТ «Забір`я» згідно Наказу, а по-друге, названа постанова приймалася із посиланням на Наказ, який, як вказано вище, було скасовано в частині, зокрема, передачі ставка нагульного №8 ВАТ «Забір`я».

Також судом встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2013 у справі №12/116-12/21, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2013 у справі №12/116-12/21, визнано недійсним та скасовано Наказ від 02.06.1998 №5-25-7/27 в частині передачі згідно Переліку нерухомого майна ПАТ «Забір`я» наступних водних об`єктів: став нагульний №1 (Б) Києво-Святошинський район с. Бобриця; став нагульний №2 (Б) Києво-Святошинський район с. Бобриця; став нагульний №3 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став нагульний №4 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став нагульний №5 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став нагульний №7 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став вирощувальний №1 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став вирощувальний №2 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став вирощувальний №3 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став вирощувальний №4 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став вирощувальний №5 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став вирощувальний №6 Києво-Святошинський район с. Забір`я; став вирощувальний №7 Києво-Святошинський район с. Забір`я; вирощувальний став №1 (зимувальний) №1-7 Києво-Святошинський район с. Забір`я; визнано за державою в особі Фонду державного майна України право власності на вказані водні об`єкт, передані ПАТ «Забір`я», та витребувано на користь держави в особі Фонду державного майна України з незаконного володіння ПАТ «Забір`я» зазначені водні об`єкти.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що зазначеним Наказом, з урахуванням Переліку нерухомого майна до нього, не було передано у власність ВАТ «Забір`я» (відповідач-1) спірні об`єкти (гідроспоруди), крім того, даний Наказ у частині передачі згідно Переліку нерухомого майна Відкритому акціонерному товариству «Забір`я» водних об`єктів, зокрема, ставу нагульного №8, було визнано недійсним та скасовано, отже, посилання скаржника на законність набуття ним права власності на гідротехнічні споруди як складові частини ставу нагульного № 8 є безпідставним, а такий Наказ не може бути підставою для реєстрації за відповідачем-1 права власності на спірні об`єкти нерухомості.

Щодо зазначення приватним нотаріусом Колейчиком В.В. в якості підстави для реєстрації об`єктів нерухомого майна довідки про обстеження земельної ділянки, серія та номер: 12, виданої 20.05.2019 ФОП Нестеренко Оленою Миколаївною, суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що на замовлення ПрАТ «Забір`я», згідно договору №12 ФОП Нестеренко Оленою Миколаївною було видано довідку про обстеження земельної ділянки, згідно якої остання повідомляє, що відповідно до проведеної інвентаризації земельної ділянки від 20.06.2018 за адресою село Липовий Скиток Данилівської сільської ради, Васильківського району, Київської області, в межах населеного пункту (адреса вказана згідно договору оренди землі), кадастровий номер :01:030:0002 на території земельної ділянки розташовані: № 1 Дамба - 1 шт., № 2 Гідроспоруда - 1 шт., № 3 Гідроспоруда - 1 шт., №; 4 Гідроспоруда - 1 шт., № 5 Дамба - 1 шт., № 6 Кормова площадка - 35,7 м2.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2007 №582/5773 (далі, Інструкція), ця Інструкція визначає механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, і діє на всій території України.

Згідно із приписами пункту 2 Інструкції технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру); технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічний паспорт має бути прошнурований, пронумерований та скріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до пункту 10 Інструкції за результатами проведення технічної інвентаризації складаються інвентаризаційна справа, у тому числі матеріали технічної інвентаризації, технічні паспорти та обов`язково вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру).

З аналізу вищезазначених норм, які вірно наголосив суд першої інстанції, вбачається, що результатом проведення технічної інвентаризації є складення саме інвентаризаційної справи, у тому числі технічних паспортів.

Разом з тим, довідка про обстеження земельної ділянки носить виключно інформаційний характер, зокрема, щодо наявності та/або відсутності на такій ділянці об`єктів нерухомого майна, та не є підставою у відповідності до приписів чинного законодавства для виникнення права власності на об`єкти нерухомого майна.

Виходячи з вищенаведених обставин, встановлених судом, у приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича Броварського районного нотаріального округу Київської області були відсутні законні підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 47131258 від 30.05.2019 20:57:05 на підставі Наказу від 02.06.1998 №5-25-7/27 та довідки про обстеження земельної ділянки ФОП Нестеренко О.М., згідно якого зареєстровано право власності за Приватним акціонерним товариством «Забір`я» на об`єкти нерухомого майна: споруда дамба, №1; споруда, гідроспоруда, №2; споруда, гідроспоруда, №3; споруда, гідроспоруда, №4; споруда, дамба, №5; споруда, кормова площадка, №6.

Щодо порушення прав позивача рішенням нотаріуса, яке є предметом спору, колегія суддів зазначає наступне.

Об`єкти нерухомого майна: споруда дамба, №1; споруда, гідроспоруда, №2; споруда, гідроспоруда, №3; споруда, гідроспоруда, №4; споруда, дамба, №5; споруда, кормова площадка, №6, на які зареєстровано право власності за відповідачем-1, знаходяться на земельній ділянці площею 74,4831 га, кадастровий номер :01:030:0002 (підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер витягу 168720476).

Як підтверджується матеріалами справи, а саме Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (том 1, а.с. 164) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1, а.с. 305) земельна ділянка площею 74,4831 га, кадастровий номер :01:030:0002, за адресою Київська обл., Васильківський район, с. Липовий Скиток, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить до комунальної власності, власник - Данилівська сільська рада Васильківського району Київської області. Підставою для державної реєстрації права власності у Витягу вказано: відомості з ДЗК, серія та номер 200655038, виданий 22.05.2020, видавник Державний земельний кадастр; Земельний кодекс України та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», серія та номер: 5245-VI, видавник: Верховна Рада України.

Згідно частини 4 статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 статті 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно з частиною 1, пунктом «а» частини 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до частини 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів; об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже позивач, як орган, через який територіальна громада села Данилівка здійснює своє право власності, уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

19.06.2008 між позивачем та відповідачем-1 було укладено Договір оренди землі, відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець (Данилівська сільська рада Васильківського району Київської області) надає, а орендар (ВАТ «Забір`я») приймає в платне строкове користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення), що перебуває у державній власності, загальною площею 74,4831 га, розташовану на території села Липовий Скиток, Данилівської сільської ради, Васильківського району, Київської області, в межах населеного пункту.

За змістом пункту 2.1. Договору оренди вказана земельна ділянка відноситься до Данилівської сільської ради згідно з проектом формування території і встановлення меж сільської ради, виданого Київським відділенням Інституту землеустрою Української академії аграрних наук.

Згідно із пунктом 3.1. Договору його було укладено на 10 (десять років).

Судом установлено, що в провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа №911/2656/19 за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «Забір`я» до Данилівської сільської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та за зустрічним позовом Данилівської сільської ради до Приватного акціонерного товариства «Забір`я» про визнання припиненим договору, зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №911/2656/19 у задоволенні первісних позовних вимог ТОВ «Забір`я» до Данилівської сільської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі відмовлено повністю.

Зустрічні позовні вимоги Данилівської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» про визнання припиненим договору, зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки задоволено частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Забір`я» повернути земельну ділянку з кадастровим номером :01:030:0002 Данилівській сільській раді, згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від 19.06.2008, у зв`язку з припиненням договору оренди земельної ділянки, посвідченого 19.06.2008 та зареєстрованого в реєстрі за №3525, Бобковим О.В., приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, який був зареєстрований Васильківським відділом Київської філії Центру ДЗК 10.03.2009 за №01.

Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:030:0002, від 19.06.2008, посвідченого Бобковим О.В., приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, та зареєстрованого в реєстрі за № 3525, який був зареєстрований Васильківським відділом Київської філії Центру ДЗК 10.03.2009 за №01 у зв`язку з закінченням строку дії та припиненням.

У решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Згідно змісту вищевказаної постанови Північного апеляційного господарського суду, останнім при прийнятті судового рішення було встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 19.06.2008 припинив свою дію 10.03.2019 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2021 залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №911/2656/19.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи, що постанова апеляційної інстанції набрала законної сили, обставини, встановлені у такому рішенні, не потребують повторного доказування під час розгляду даної справи.

Відтак, станом на дату прийняття державним реєстратором спірного рішення (30.05.2019) відповідач-1 втратив право користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :01:030:0002.

Таким чином, незаконна реєстрація права власності за відповідачем-1 на об`єкти нерухомості, які знаходяться на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :01:030:0002, яка належить позивачу та не знаходиться у користуванні відповідача-1 (в тому числі станом на момент вчинення оспорюваної реєстраційної дії), безумовно порушує права позивача як власника цієї земельної ділянки щодо користування чи розпорядження такою земельною ділянкою.

Отже, спірна реєстраційна дія стосується прав та інтересів Калинівської селищної ради як правонаступника Данилівської сільської ради та власника відповідної земельної ділянки. При цьому, відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на це, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про недоведеність факту перебування вказаної земельної ділянки у комунальній власності, а також його твердження про те, що права позивача у спірних правовідносинах не порушені.

Щодо належності обраного позивачем способу захисту порушеного права колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося, за змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення та звернення з позовом у цій справі) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак, як вірно наголосив суд першої інстанції, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла станом на дату звернення позивача до суду із позовом у даній справі та на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення), на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню або вилученню.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського зазначає, що у пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому, починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі №922/3130/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 у справі №916/2464/19.

За таких обставин, Данилівською сільською радою Васильківського району Київської області, правонаступником якої є Калинівська селищна рада, обрано належний спосіб захисту своїх порушених прав шляхом пред`явлення вимоги про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 47131258 від 30.05.2019 20:57:05 приватного нотаріуса Колейчика Володимира Вікторовича, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область, яким було зареєстровано за відповідачем-1 право власності на об`єкти нерухомого майна: споруда дамба №1; споруда, гідроспоруда №2; споруда, гідроспоруда №3; споруда, гідроспоруда №4; споруда, дамба №5; споруда, кормова площадка №6 на земельній ділянці кадастровий номер :01:030:0002.

Вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо посилань скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

За твердженнями скаржника даний спір не має ознак приватноправового, а в даному випадку існує спір із суб`єктом владних повноважень (державним реєстратором/приватним нотаріусом), який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначені доводи скаржника колегія суддів визнає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до пунктів 6, 13, 15 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

- інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері оформлення права власності може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Оскільки позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення щодо оформлення права власності на спірне нерухоме майно, такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки його вирішення впливає на цивільні права та обов`язки сторін справи.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 914/870/17.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги прокурора не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Заступника керівника Київської обласної прокуратури є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/60/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Забір`я».

Матеріали справи №911/60/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

І.М. Скрипка