ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2022 р. Справа№ 910/11224/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 10.02.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021

у справі №910/11224/21 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі»

про стягнення 283 988, 54 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (далі, відповідач або ТОВ «ТД «Житомирські ласощі») про стягнення 283 988, 54 грн, з яких 246 646,88 грн основної заборгованості та 37 341,66 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №0111/1 від 01.11.2019 щодо повної та своєчасної оплати за придбаний товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/11224/21 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» 246 646, 88 грн (двісті сорок шість тисяч шістсот сорок шість гривень 88 коп.) основного боргу, 16 248, 89 грн (шістнадцять тисяч двісті сорок вісім гривень 89 коп.) пені та 3 943, 44 грн (три тисячі дев`ятсот сорок три гривні 44 коп.) судового збору.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем надано всі необхідні докази на підтвердження факту поставки товару (олійної та жирової продукції) відповідачу згідно умов Договору №0111/1 від 01.11.2019 у період з 20.11.2019 до 25.11.2020 на загальну суму 2 609 782,56 грн, що було оформлено видатковими накладними. Водночас, відповідачем у встановлені вказаним договором строки (до 09.12.2020 включно за видатковою накладною №281 від 25.11.2020) не здійснено оплату за отриманий товар у повному обсязі, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача основної заборгованості за Договором у розмірі 246 646, 88 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум пені у розмірі 37 341, 66 грн на підставі пунктів 3.4 та 6.2 Договору суд дійшов висновку, що умовами вказаних пунктів договору фактично передбачено подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання покупцем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, у зв`язку з чим суд відмовив у стягненні пені в розмірі 18 670, 83 грн, нарахованої згідно підпункту 1 пункту 6.2 Договору.

Водночас, оскільки грошове зобов`язання у сумі 246 646,88 грн вважається простроченим з 10.12.2020, а не як помилково визначив позивач з 04.12.2020, а також оскільки позивачем не враховано положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо шестимісячного періоду нарахування пені, суд здійснив власний розрахунок пені за період з 10.12.2020 по 10.06.2021 та присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 16 248, 89 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 06.10.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/11224/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

До апеляційної скарги додано також копію відзиву на позовну заяву, копію квитанції про реєстрацію податкової накладної, опис вкладення у цінний лист, накладна 980, накладна 971, фіскальний чек та трекінги відстеження відправлень Укрпошти.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення про задоволення первісного позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- 16.08.2021 відповідач направив позивачу та до суду першої інстанції відзиви на позовну заяву (копія відзиву та докази направлення його додані до апеляційної скарги), проте, як підтверджується трекінгами відстеження відправлень Укрпоштою, відзиви не було доставлено адресатам. Отже, відповідач фактично був позбавлений права на подання відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції, що призвело до неповного з`ясування обставин справи;

- відповідно до пункту 5.3. Договору постачальник продукції був зобов`язаний надати покупцю на кожну партію відвантаженого товару, зокрема, податкову накладну в електронному вигляді. Однак, згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, 23.06.2020 ТОВ «Грасо-Груп» зареєстровано за № від 10.06.2020, порядковий номер 9, реєстрацію податкової накладної на загальну суму з ПДВ 165 216,00 грн зупинено. Таким чином, в результаті обробки прийнятого документу в автоматизованій системі його реєстрація в ЄРПН зупинена відповідно до п.201.16 статті 201 Податкового кодексу України та податкова накладна не зареєстрована, а відтак не надана Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» і обов`язок із оплати, на думку скаржника, згідно умов Договору не настав;

- сторонами у Договорі не було встановлено строк його дії, а тому згідно частини 1 статті 267 Господарського кодексу України він вважався укладеним на один рік. Отже, строк дії Договору сплив 01.11.2020, а поставка від 25.11.2020 згідно видаткової накладної №281 фактично була позадоговірною, а тому вимоги позивача щодо стягнення пені згідно умов Договору є безпідставними.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

02.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить суд у її задоволенні відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошує, що зобов`язання щодо своєчасності внесення накладних до ЄРПН за своєю правовою природою є податковим, за порушення якого відповідальність передбачена податковим законодавством, у той час, як між сторонами існують господарські зобов`язання.

Водночас, позивач зазначає, що дійсно мало місце зупинення реєстрації податкової накладної №9 від 10.06.2020 ГУ ДПС у м. Києві, після чого відповідні дії були оскаржені позивачем до Окружного адміністративного суду м. Києва. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2021 у справі №640/18618/20 дії ГУ ДПС у м. Києві визнані протиправними, а прийняті рішення про відмову в реєстрації податкових накладних позивача, зокрема, і накладної №9 від 10.06.2020 в ЄРПН - скасовані. Зобов`язано ДПС зареєструвати податкові накладні №4 від 03.06.2020, №7 від 09.06.2020, №9 від 10.06.2020, №11 від 11.06.2020 у ЄРПН датою їх фактичного отримання (копія рішення додана до відзиву).

Також позивач звернув увагу суду на те, що позиція відповідача є непослідовною, оскільки посилаючись на умови пункту 5.3. Договору щодо ненастання строку виконання зобов`язання з оплати він водночас стверджує, що поставка згідно накладної від 25.11.2021 була позадоговірною.

Щодо долучення до матеріалів справи копії відзиву на позовну заяву, копії квитанції про реєстрацію податкової накладної, опису вкладення у цінний лист, накладних №980 та №971, фіскальних чеків та трекінгів відправлень Укрпошти, позивач просить суд критично їх оцінити, оскільки відповідач мав достатньо, враховуючи дату відкриття позовного провадження, часу для надання суду заперечень щодо позову. Водночас, у описі цінного листа, який мав бути відправлений до суду, відсутній саме номер листа, до якого він долучався, а відтак стверджувати, що даний опис відносився до квитанції №980 не має правових підстав. Стосовно накладної №971 позивач зазначив, що вона свідчить лише про направлення цінного листа на адресу позивача, а що саме було направлено невідомо, оскільки опису вкладення у цінний лист відповідачем не надано. Також, за твердженнями позивача, відповідач не міг не знати про повернення листів у випадку їх невручення, оскільки такі листи повернулося б на його адресу. Крім того, як вбачається із доданих до апеляційної скарги роздруківок трекінгів відстеження, відповідач вміє користуватися сервісом «Укрпошти» щодо відстеження трекінгу поштових відправлень та міг своєчасно перевірити відповідну інформацію щодо доставки листів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» у справі №910/11224/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11224/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/11224/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

20.10.2021 матеріали справи №910/11224/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/11224/21 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 474, 58 грн.

08.11.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №1391 від 02.11.2021 на підтвердження доплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 01.11.2021 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5878/21 від 15.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021 справу №910/11224/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/11224/21 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А., розгляд справи призначено на 18.01.2022.

18.01.2022 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 10.02.2022.

У судовому засіданні 10.02.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 10.02.2022 з`явилися представники сторін.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Представник відповідача підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (покупець) було укладено Договір поставки №0111/1 (далі, Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю товар - олійну-жирову продукцію в асортименті, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування, одиниця вимірювання, ціна та кількість товару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно пунктом 2.1 Договору ціна за одиницю та загальна вартість товару, що продається, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Пунктом 3.1 Договору у редакції Додаткової угоди №1 від 27.02.2020 до Договору, визначено, що оплата покупцем поставленого товару здійснюється з відстрочкою платежу до 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом перерахунку суми за поставку товару на розрахунковий рахунок постачальника. Датою поставки вважається дата одержання покупцем обумовленого даним договором товару, згідно видаткових накладних, підписаних та завірених сторонами.

У пункті 3.4 Договору визначено, що за порушення термінів розрахунків, передбачених пунктом 3.1 даного Договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від протермінованої суми за кожен день протермінування.

Поставка здійснюється постачальником на підставі замовлення, направленого покупцем на електрону адресу постачальника, у якому зазначається асортимент, кількість та дата передачі товару (пункт 4.1 Договору).

Згідно пункту 4.6 Договору поставка передбаченого даним Договором товару здійснюється постачальником на умовах EXW згідно правил Інкотермс-2010.

Відповідно до пункту 5.3. Договору постачальник зобов`язаний надати покупцю на кожну партію відвантаженого товару рахунок на оплату, видаткову накладну, податкову накладну в електронному вигляді у точній відповідності до встановлених законодавством вимог, а також інші документи, обов`язковість надання яких встановлена чинним законодавством України.

Розділом 6 Договору врегульована відповідальність сторін.

Так, згідно пп. 1 пункту 6.2 Договору покупець при несвоєчасному виконанні грошових зобов`язань по оплаті товару зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми, але не більше розміру подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначає, що на виконання своїх договірних зобов`язань за період з листопада 2019 року до листопада 2020 року відвантажив на користь відповідача товар на загальну суму 2 609 782, 56 грн, який відповідач отримав, проте власні зобов`язання щодо оплати за поставлений товар виконав частково, сплативши лише 2 363 135, 68 грн, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відзив на позовну заяву до суду першої інстанції від відповідача не надходив.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

При цьому, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статті 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи у тому числі, що доводи відзиву на позовну заяву, про направлення якого до суду та позивача свідчить відповідач у апеляційній скарзі, надаючи на підтвердження відправлення опис вкладення у цінний лист, накладну №980, накладну №971, фіскальний чек та трекінги відстеження відправлень Укрпошти, долучив до матеріалів справи надані відповідачем на стадії апеляційного розгляду документи, проте, їх оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами пункту 3.1. Договору у редакції додаткової угоди №1 від 27.02.2020 до Договору датою поставки вважається дата одержання покупцем обумовленого даним договором товару, згідно видаткових накладних, підписаних та завірених сторонами.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач у період з 20.11.2019 до 25.11.2020 поставив відповідачеві товар (олійну та жирову продукцію) на загальну суму 2 609 782,56 грн, що оформлювалось наступними видатковими накладними:

- № 56 від 20.11.2019 на суму 64 771, 68 грн;

- № 68 від 09.12.2019 на суму 413 040, 00 грн;

- № 23 від 26.02.2020 на суму 330 432, 00 грн;

- № 31 від 11.03.2020 на суму 123 912, 00 грн;

- № 49 від 24.03.2020 на суму 144 564, 00 грн;

- № 71 від 28.04.2020 на суму 123 912, 00 грн;

- № 80 від 21.05.2020 на суму 123 912, 00 грн;

- № 96 від 10.06.2020 на суму 165 216, 00 грн;

- № 114 від 25.06.2020 на суму 103 260, 00 грн;

- № 119 від 02.07.2020 на суму 348 000, 00 грн;

- № 127 від 07.07.2020 на суму 82 608, 00 грн;

- № 149 від 30.07.2020 на суму 181 500, 00 грн;

- № 161 від 04.08.2020 на суму 91 694, 88 грн;

- № 281 від 25.11.2020 на суму 312 960, 00 грн.

Вищеперелічені видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства та є у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинними бухгалтерськими документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Видаткові накладні підписані зі сторони відповідача без жодних зауважень щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару.

Також позивачем до матеріалів справи надані докази на підтвердження транспортування товару - відповідні товарно-транспортні накладні, обсяги постачання по яких відповідають кількості продукції згідно вищеназваних видаткових накладних.

Отже, факт поставки відповідачу товару на вказану суму підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Відповідно до платіжних доручень № 2216 від 14.11.2019 на суму 64 771, 68 грн, № 1870 від 16.01.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 12466 від 12.02.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 12542 від 25.02.2020 на суму 230 432, 00 грн, № 12540 від 25.02.2020 на суму 100 000, 00 грн, № 2450 від 10.03.2020 на суму 113 040, 00 грн, № 12723 від 24.03.2020 на суму 123 912, 00 грн, № 2976 від 27.04.2020 на суму 50 000, 00 грн, № 12912 від 27.04.2020 на суму 122 000, 00 грн, № 3298 від 21.05.2020 на суму 130 000, 00 грн, № 3529 від 10.06.2020 на суму 140 000, 00 грн, № 3804 від 25.06.2020 на суму 140 000, 00 грн, № 3913 від 01.07.2020 на суму 200 000, 00 грн, № 3911 від 01.07.2020 на суму 72 000, 00 грн, № 3917 від 01.07.2020 на суму 76 000, 00 грн, № 3993 від 07.07.2020 на суму 82 608, 00 грн, №4362 від 29.07.2020 на суму 110 000,00 грн, № 4371 від 29.07.2020 на суму 71 500, 00 грн, № 4445 від 03.08.2020 на суму 123 912, 00 грн, № 14279 від 23.11.2020 на суму 312 960, 00 грн, відповідачем сплачено 2 363 135, 68 грн.

Отже, як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, станом на дату звернення до суду із позовом у даній справі відповідач не сплатив позивачу кошти за отриманий згідно Договору товар в повному обсязі та за ним рахується заборгованість у розмірі 246 646,88 грн.

У позовній заяві ТОВ «Грасо-Груп» зазначає про порушення грошового зобов`язання з оплати за поставлений товар у сумі 246 646,88 грн згідно видаткової накладної №281 від 25.11.2020 на суму 312 960, 00 грн.

У свою чергу, зі змісту наданих позивачем платіжних доручень вбачається, що більшість з них містили посилання на виставлений постачальником рахунок. При цьому, поставлені згідно видаткових накладних товари оплачувались декількома платіжними дорученнями.

Водночас, частина з платіжних доручень не містить посилання на конкретний рахунок, який оплачується, натомість у графі «призначення платежу» зазначено, що платіж здійснюється за «жир кондитерський», або міститься посилання на Договір.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, заявлена до стягнення сума боргу в розмірі 246 646, 88 грн розрахована суцільним підсумком, шляхом віднімання суми здійснених платежів від суми поставленого товару за Договором поставки №0111/1 від 01.11.2019, враховуючи черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, встановлену статтею 534 Цивільного кодексу України, та те, що розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Відтак, позивачем правомірно зараховано здійснені відповідачем оплати без зазначення у платіжних дорученнях конкретного виставленого позивачем рахунку в рахунок погашення минулих зобов`язань, що відповідає висновкам Верховного Суду, який викладено, зокрема, у постанові від 26.12.2019 у справі №911/2630/18.

Враховуючи відповідні зарахування, у позивача і виникла заборгованість у сумі 246 646,88 грн, яка фактично становить собою неоплачену частину поставленого товару згідно останньої видаткової накладної №281 від 25.11.2020, підписаної на підставі Договору.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що насправді поставка товару згідно видаткової накладної №281 від 25.11.2020 була позадоговірною, оскільки строк дії Договору закінчився 01.11.2020.

Колегією суддів встановлено, що у пункті 9.1. Договору сторони дійсно не погодили строк дії Договору, водночас зазначивши, що договір діє у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Водночас, суд встановив, що у підписаній в двосторонньому порядку та без будь-яких зауважень видатковій накладній №281 від 25.11.2020 вказано, що поставка здійснена саме на підставі Договору поставки №0111/1 від 01.11.2019.

Таким чином, сторони фактично погодили, що положення Договору розповсюджують свою дію на спірну поставку, а доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині оцінюються судом критично.

Місцевий господарський суд у прийнятому рішенні вказав, що з урахуванням погодженого сторонами у пункті 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 27.02.2020 до Договору порядку розрахунків, строк виконання грошового зобов`язання за поставлений товар згідно видаткової накладної №281 від 25.11.2020 є таким, що настав 09.12.2020.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в апеляційній скарзі вказує, що строк оплати товару за видатковою накладною №281 від 25.11.2020 не настав, оскільки позивачем було порушено умови пункту 5.3. Договору, а саме не надано відповідачу належним чином оформлені та зареєстровані податкові накладні, як це передбачено чинним законодавством. При цьому скаржник посилається на факт зупинення реєстрації податкової накладної №9 від 10.06.2020 на загальну суму з ПДВ 165 216,00 грн (копія додана до апеляційної скарги).

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин 1-3 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у пункті 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 27.02.2020 погоджено, що оплата покупцем поставленого товару здійснюється з відстрочкою платежу до 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом перерахунку суми за поставку товару на розрахунковий рахунок постачальника. Датою поставки вважається дата одержання покупцем обумовленого даним договором товару, згідно видаткових накладних, підписаних та завірених сторонами.

Виходячи із умов вказаного пункту, саме протягом 14 календарних днів з дати поставки (дати отримання товару згідно видаткової накладної) покупець мав оплатити отриманий від постачальника товар.

Отже, умови Договору, по-перше, не встановлюють, що строк розрахунків за поставлений товар слід обраховувати з дати реєстрації чи реєстрації та надання покупцю постачальником податкової накладної, як про це вказує скаржник в апеляційній скарзі, по-друге, здійснення реєстрації податкової накладної є податковим зобов`язанням, яке регулюється нормами податкового законодавства та за порушення якого нормами Податкового кодексу України передбачена окрема відповідальність, а тому, невиконання або неналежне виконання таких умов Договору (ненадання зареєстрованої податкової накладної) не є правопорушенням у сфері господарювання та не впливає у даному випадку на виникнення у відповідача договірного обов`язку щодо сплати за поставлений позивачем товар на підставі видаткових накладних.

У даному контексті суд також приймає до уваги, що пункт 5.3. Договору міститься у розділі 5 «Права та обов`язки сторін» Договору, а не у розділі 3 «Умови розрахунків».

Таким чином, оскільки дата реєстрації позивачем податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних жодним чином не нівелює обов`язок відповідача зі сплати вартості поставленого товару, колегія суддів відхиляє вищезазначені доводи скаржника.

Водночас, як вбачається із наданих сторонами до суду апеляційної інстанції документів, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2021 у справі №640/18618/20 дії ГУ ДПС у м. Києві визнані протиправними, а прийняті рішення про відмову в реєстрації податкових накладних позивача, зокрема, і накладної №9 від 10.06.2020 в ЄРПН, на факт зупинення реєстрації якої посилається скаржник в апеляційній скарзі як на обставину, що спростовує наявність у нього обов`язку зі здійснення оплати, скасовані. Рішенням суду зобов`язано ДПС України зареєструвати податкові накладні №4 від 03.06.2020, №7 від 09.06.2020, №9 від 10.06.2020, №11 від 11.06.2020 у ЄРПН датою їх фактичного отримання (копія рішення додана до відзиву).

Із огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем фактично було належним чином виконано вимоги пункту 5.3 Договору щодо здійснення реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з урахуванням погодженого сторонами у пункті 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 27.02.2020 до Договору, порядку розрахунків, дійшов вірного висновку, що строк виконання грошового зобов`язання за поставлений товар згідно видаткової накладної №281 від 25.11.2020 є таким, що настав 09.12.2020.

Належних, допустимих та достовірних доказів повного виконання грошового зобов`язання за цією поставкою матеріали справи не містять, до апеляційної скарги відповідачем не надані.

З огляду на вищенаведене та враховуючи доведений факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 246 646, 88 грн є обґрунтованими та були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Крім цього, позивачем у позові були заявлені до стягнення 37 341,66 грн штрафних санкцій, нарахованих згідно пункту 3.4 та пп. 1 пункту 6.2 Договору.

Із приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статей 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Суд зазначає, що згідно зі статтями 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, керуючись пунктом 3.4 Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 18 670, 83 грн за порушення термінів розрахунків, передбачених пунктом 3.1 Договору.

Аналогічним чином, керуючись підпунктом 1 пункту 6.2 Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 18 670, 83 грн за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по оплаті товару.

Таким чином, як вірно наголосив місцевий господарський суд, умовами Договору передбачено подвійне стягнення пені як виду відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання покупцем з оплати, що суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства щодо відповідальності сторін зобов`язальних правовідносин.

Враховуючи зазначене, суд обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні пені в розмірі 18 670, 83 грн, нарахованої згідно підпункту 1 пункту 6.2 Договору.

Частинами 4 та 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки судом встановлена наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення пені на підставі пункту 3.4. Договору не суперечать закону.

Як встановлено вище, строк виконання грошового зобов`язання за поставлений товар згідно видаткової накладної №281 від 25.11.2020 є таким, що настав 09.12.2020. Отже, грошове зобов`язання вважається простроченим з 10.12.2020, а не як помилково визначив позивач у позові - з 04.12.2020.

Також позивачем при здійсненні розрахунку пені не було враховано положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо шестимісячного періоду нарахування пені.

З урахуванням викладеного, періодом нарахування пені є період з 10.12.2020 по 10.06.2021.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний період становить 16 248, 89 грн, а позовні вимоги у цій частині та на вказану суму підлягають задоволенню.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість задоволених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/11224/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/11224/21 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі».

Матеріали справи №910/11224/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.04.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

І.А. Іоннікова