ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2022м. ДніпроСправа № 904/9761/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф., розглянув спір

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

про стягнення штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній масу вантажу у сумі 112 570,00 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 112 570,00 грн., що складають суму штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній №46920179 масу вантажу.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неправильно зазначеними відомостями щодо маси вантажу, що перевозився у вагонах №№ 56459167, 56176514, 54751888 за залізничною накладною №46920179.

Правовою підставою позову позивач зазначає, серед іншого, статті 118, 122 Статуту залізниць України.

Від відповідача 31.01.2022 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшли письмові пояснення у справі, які за своїм змістом фактично є відзивом на позовну заяву.

У письмових поясненнях відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами з огляду на таке.

Відповідно до встановлених законодавством вимог відповідач здійснював зважування вагонів на придатних, повірених вагонних вагах, а тому внесення неправдивих даних щодо маси вантажу в залізничній накладній є неможливим.

Комерційними актами не встановлено факту внесення неправдивих відомостей до залізничної накладної, а встановлено тільки невідповідність між масою вантажу, зазначеною у цій накладній та фактичною масою вантажу в натурі.

Відповідач стверджує, що маса вугілля збільшилася під час перевезення внаслідок потрапляння у вагони вологи у вигляді значного дощу, у зв`язку з чим виключає його вину у неправильному зазначені у накладній маси вантажу, як підстав для покладання на останнього відповідальності у вигляді штрафу.

Крім того від відповідача надійшла заява про зменшення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі, в якій останній просить суд у разі встановлення факту невірного зазначення відповідачем у накладній № 46920179 маси вантажу за спірними перевезеннями та задоволення позову, застосувати частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума штрафу є завищеною, необґрунтованою, а сам штраф таким, що не має компенсаторного характеру, а є додатковим засобом отримання прибутку для позивача. Так, відповідачем за накладною № 46920179 на перевезення вантажу було сплачено провізну плату та додаткові збори за всю відстань перевезення вантажу та за повну вагу, вказану в перевізному документі, що підтверджується даними графи 34 накладної. Відтак, залізниця фактично отримала надлишкову плату (переплату) залізничного тарифу, оскільки відповідач здійснив оплату провізної плати та додаткових зборів за надлишкову масу вантажу. Будь-яких збитків внаслідок того, що відповідачем було зазначено не вірну масу вантажу у залізничній накладній, позивач не зазнав, що, на думку відповідача, також має бути враховано при ухваленні рішення про стягнення з відповідача штрафу. Також відповідач посилається на відсутність доказів спричинення негативних наслідків, нестабільний фінансовий стан, кризу в організації та здійсненні господарської діяльності, а також на стратегічну й соціальну значимість ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля". Клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач вмотивовує, посилаючись на нормативні приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2022 відкрито провадження у справі № 904/9761/21, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Про відкриття провадження у справі № 904/9761/21 сторони повідомлялись відповідно до статті 242 ГПК України.

З огляду на викладене та згідно з частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є наявність порушення з боку відповідача щодо оформлення накладної та неправильного зазначення в ній маси вантажу, та відповідно наявність або відсутність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній № 46920179 масу вантажу в розмірі 112 570,00 грн.

У липні 2021 року зі станції Ароматна Придніпровської залізниці на станцію Ясна Зоря Одеської залізниці Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" здійснило відправлення вагонів №№ 56459167, 56176514, 54751888 за залізничною накладною №46920179.

У зазначеній накладній №46920179 зазначено масу вантажу, визначену відправником, зокрема у вагоні № 56459167 - 69 000 кг, у вагоні № 56176514 -69 000 кг, у вагоні № 54751888 - 67 000 кг.

Після прибуття вагону на станцію Павлоград-1 Придніпровської залізниці виявлено, що зазначена в накладній № 46920179 маса вантажу у вагоні № 56459167 фактично складає більше вантажопід`ємності вагону на 600 кг, у вагоні № 56176514 фактично складає більше вантажопід`ємності вагону на 650 кг, у вагоні № 54751888 фактично складає більше вантажопід`ємності вагону на 3400 кг, про що складено комерційний акт № 454502/37 від 14.07.2021.

Згідно з комерційним актом № 454502/37 від 14.07.2021, 14.07.2021 проводилось контрольне зважування вагонів №№ 56459167, 56176514, 54751888, що прибули по відправці, вказаній на звороті даного акту. В документі значиться: вугілля кам`яне марки Г-газовий, вантаж в твердому стані , марковий V-образний полосами і ущільнений у вигляді трапецевидної шапки за допомогою катка, розміщено та закріплено згідно п. 3.1 гл. 14 дод. 3 до СМГС, навалом. В вагоні 56459167 нетто - 69000кг, тара з документу перевищена 22200кг вантажопідйомність 69т., в вагоні 59176514 нетто - 69000кг, тара з документу перевищена 22400кг вантажопідйомність 69т, в вагоні 54751888 нетто - 67000кг, тара з документу перевищена 23600кг вантажопідйомність 70т.

В дійсності виявилося: ватаж вугілля, навалом, в вагоні 56459167 брутто - 91800кг, тара з документу перевірена 22200кг, нетто - 69600кг, що більше на 600кг від маси зазначеної в документі тв. Від вантажопідйомності, в вагоні 56176514 брутто - 92050кг, тара з документу перевірена - 22400кг, нетто - 69650 кг, що більше на 650 кг від маси зазначеної в документі та від вантажопідйомності, в вагоні 54751888 брутто - 94000кг, тара з документу перевірена 23600кг, нетто - 70400кг, що більше на 3400 кг від маси зазначеної в документі та на 400кг від вантажопідйомності. Зважування проводилось на справних повірених 150т вагонних вагах № 10 ст. Павлоград-1 (повірка 07.07.2021) без відчеплення, при повній зупинці прийомозважувальником ОСОБА_1 в присутності ДСЗ ОСОБА_2 , приймальника поїздів ОСОБА_3 , ОВР Мошнік І.А., зважування проводилося двічі комісією в тому ж складі, маса брутто вагонів № 56459167 брутто 91800 кг, № 56176514 брутто - 92050кг, № 54751888 брутто - 94000 кг не змінилась. Навантаження в вагонах № 56459167, 56176514, 54751888 вище бортів на 10-30см, вантаж ущільнений, ущільнення не порушено, без заглиблень та виїмок. Вагони в технічному відношенні справні, без дверні, люка зачинені, течі та слідів течі вантажу не має. Начальник вантажного району по штату відсутній.

Позивач вважає, що відповідно до статей 24, 118, 122 Статуту залізниць України викладені обставини є підставою для стягнення з відповідача штрафу у сумі 112 570,00 грн., виходячи з розрахунку: (7539,00 грн. х 2 х 5) + (7436,00 х 5) = 112 570,00 грн., де 7539,00 грн. - провізна плата за вагони № 56459167, 56176514 від станції Ароматна Придніпровської залізниці на станцію Ясна Зоря Одеської залізниці; 7436,00 грн. - провізна плата за вагон № 54751888 від станції Ароматна Придніпровської залізниці на станцію Ясна Зоря Одеської залізниці; 2 - кількість вагонів, 5 - кількість провізних плат.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Згідно з частиною 1, 2 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У відповідності до пункту 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (в редакції наказу Міністерства інфраструктури України № 138 від 08.06.2011), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів, відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих правил.

Згідно з пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Відповідно до пункту 1.3 Правил оформлення перевізних документів, всі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Отже, саме на відправника покладається обов`язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість до укладання договору перевезення перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ. Відповідальність за неправильне оформлення залізничної накладної несе вантажовідправник.

При цьому, підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Аналогічна правова позиція викладеній в постанові Верховного Суду, від 22.03.2018 у справі № 917/964/17.

Судом встановлено, що відповідачем у накладній № 46920179 неправильно зазначено масу вантажу: вантаж у вагоні № 56459167 фактично складає більше вантажопід`ємності вагону на 600 кг, у вагоні № 56176514 фактично складає більше вантажопід`ємності вагону на 650 кг, у вагоні № 54751888 фактично складає більше вантажопід`ємності вагону на 3400 кг, про що складено комерційний акт № 454502/37 від 14.07.2021

Згідно із статтею 118 Статуту залізниць України, за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що він є арифметично і методологічно правильним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на таке:

1) відповідно до встановлених законодавством вимог відповідач здійснював зважування вагонів на придатних, повірених вагонних вагах, а тому внесення неправдивих даних щодо маси вантажу в залізничній накладній є неможливим;

2) Комерційними актами не встановлено факту внесення неправдивих відомостей до залізничної накладної, а встановлено тільки невідповідність між масою вантажу, зазначеною у цій накладній та фактичною масою вантажу в натурі;

3) причиною збільшення маси вантажу стали метеорологічні умови. Як зазначив відповідача, під час перевезення спірного вантажу мали місце опади у вигляді дощу, що підтверджується листом Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології від 08.09.2021 за № 994-04/36-1514, відповідно до якого за даними метеостанції Павлоград Павлоградського району, що є репрезентативною для с. Вербки, Павлоградського району та с. Тернівка, які розташовані на території Павлоградського району Дніпропетровської області, 12.07.2021 з 20:27 годин до 01:30 годин 13.07.2021 відмічалась гроза. Вночі 13.07.2021 метеостанцією Павлоград було зафіксовано небезпечне метеорологічне явище І рівня - значний дощ: за 12 годин і менше випало 23 мм опадів;

4) позивачем не дотримано правило двох підписів під час підписання позовної заяви, яке встановлено пунктом 125 Статуту Акціонерного товариства "Українська залізниця".

З приводу першого та третього аргументів відповідача слід зазначити, що сам факт справності, повірки вагонних ваг, використаних відповідачем під час завантаження спірних вагонів, не є доказом правильності відображення вантажовідправником фактичної маси вантажу у залізничній накладній. У той же час правовою підставою для матеріальної відповідальності за неправильно зазначену у накладній масу вантажу є комерційні акти, правильність складення яких відповідачем не оскаржується.

Посилання відповідача на те, що причиною збільшення маси вантажу стали метеорологічні умови (опади) розцінюються судом критично, з огляду на таке.

Частиною другою статті 32 Статуту встановлено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Відповідно до пункту 4 Правил приймання вантажів до перевезення відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б його збереження на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього середовища згідно з законодавством.

Згідно з пунктом 2.6 Правил оформлення перевізних документів визначено, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%.

Отже, Правилами встановлено імперативні норми, де чітко виокремлено межу (граничне розходження визначення маси нетто), вихід за яку, передбачає накладення на відправника штрафу.

Більше того, тип вантажу, що перевозився у спірному вагоні - вугілля кам`яне знаходиться у переліку вантажів, які дозволено перевозити у вагонах відкритого типу згідно з Правил перевезення вантажів.

Чинним законодавством не передбачений вплив погодних умов на перевезення та пов`язані з перевезенням технологічні процеси. Тобто, немає правового механізму, який би певним чином обраховував вплив тих чи інших погодних явищ на масу вантажу (відношення кількості опадів до площі вагону; фізичні властивості вантажу, які впливають на випаровування: альбедо, пористість, гігроскопічність тощо).

Інформація з гідрометеорологічного центру є сукупністю регіональних середньостатистичних даних, з яких не можливо встановити точну кількість опадів по конкретно взятій місцевості.

Тобто, відсутні усі складові, які у сукупності могли б свідчити про те, що в конкретний проміжок часу, конкретної доби, по конкретній місцевості, пройшов дощ, і саме такої інтенсивності, що збільшив масу конкретного вантажу на конкретну кількість.

Відтак, дані, викладені в інформації Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології від 08.09.2021 за № 994-04/36-1514 (долученими до письмових пояснень відповідача) є узагальненими та середньостатистичними (інформація наявна лише за велику частину місцевості в цілому, а не за його окремий район, вулицю тощо), а тому така інформація не може слугувати належним доказом збільшення масу вантажу у вагоні через погодні умови.

Відповідно до положень ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вказане, господарським судом не приймає до уваги вказаний документ, як такий, що не може бути належним та допустимим доказом факту перевищення вказаної у накладній № 46920179 ваги вантажу за рахунок дощових опадів, оскільки в інформації зазначено лише про кількість опадів 13.07.2021 по шляху прямування вагону, проте вона не підтверджує потрапляння води у спірні вагони №№ 56459167, 56176514, 54751888 у кількості, що спричинило збільшення вантажу на 600 кг, 650 кг та 3400 кг, відповідно.

Доводи відповідача стосовно того, що позовна заява підписана лише одним представником, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки процесуальним законом не встановлено обов`язку підписання позовної заяви одночасно декількома представниками, а правило "двох підписів", визначене Статутом позивача, а також положенням про його регіональну філію, стосується інших документів, які не можна ототожнювати з позовною заявою.

Отже, заперечення відповідача не спростовують обґрунтованості позовних вимог. Надані позивачем й досліджені судом докази в обґрунтування позовних вимог є більш вірогідними та переконливими, аніж доводи відповідача та докази, надані на їх спростування.

Крім того, господарський суд зазначає про те, що заява відповідача щодо зменшення розміру штрафу задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Тому недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена статтями 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому зазначений штраф стягується з вантажовідправника за самий факт порушення. Сума штрафу не пов`язана зі збитками залізниці та їх наслідками.

Разом з тим за приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За частиною першою статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов й на розсуд суду.

Зі змісту зазначених правових норм також вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи: з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; терміну прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання та невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінка доказів у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторони у справі є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести на підставі належних і допустимих доказів та згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю правовою природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий. Тому, передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання, а їх зменшення допустиме лише за наявності виняткових обставин.

З огляду на викладене, доводи, покладені відповідачем в основу заявленого ним клопотання, суд оцінює критично, тим більше, що вони не підтверджені жодним доказом.

Так, кризові явища у сфері його діяльності жодним чином не впливають на добросовісність відповідача щодо необхідності належного оформлення залізничних накладних, а відтак не можуть бути виправданням неналежного виконання ним зазначеного обов`язку й допущеного порушення.

Надаючи оцінку характеру допущенного відповідачем порушення, суд також враховує нормативні положення статей 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт" згідно з якими залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність, загрожує безпеці руху поїздів, а відтак створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

За змістом статті 6 Господарського кодексу України одними із загальних принципів господарювання є рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання та заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

У цілому взаємозв`язок стратегічного значення відповідача, про що він зауважує, судом не виключається, однак сам по собі, а також як підстава для зменшення передбаченого законодавством штрафу, відповідачем не доведений.

Посилання відповідача на завищений розмір штрафу є оцінкою розміру штрафу, встановленого чинним законодавством, у порівнянні з його фінансовим становищем як підприємницького товариства.

Заявлені позивачем до стягнення суми штрафу за кожне окреме порушення не є занадто великими. Можливість цього штрафу негативно вплинути на підприємницьку діяльність відповідача останнім не доведена.

Щодо посилання відповідача на відсутність у позивача збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення, то суд звертає увагу на те, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16, за змістом частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

У спірних правовідносинах між сторонами неустойка - штраф передбачений законодавством та нарахований позивачем за сам факт порушення, а не із суми понесених збитків (втрат).

Висновок суду щодо оцінки аргументів, покладених відповідачем в основу заявленого ним клопотання про зменшення суми штрафу, збігається з правовою позицією з аналогічного питання Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.02.2019 по справі № 910/9765/18.

Інших заслуговуючих на увагу доводів, обґрунтованих належними та допустимими доказами на підтвердження можливості зменшення суми штрафу, відповідач суду не навів.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення штрафу за неправильно зазначену у залізничних накладних масу вантажу у загальному розмірі 112 570,00 є обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ) 112 570,00 грн. штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній масу ватажу, 2 270,00 грн. - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 17.03.2022

Суддя І.Ф. Мельниченко