РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2022Справа № 910/18459/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" (49089, обл. Дніпропетровська, м. Дніпро, вул. Новобудівельна, будинок 5А; ідентифікаційний код: 43095745)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (30110, обл. Хмельницька, місто Нетішин, вул. Енергетиків, будинок 20; ідентифікаційний код: 21313677)

про стягнення 402 343, 69 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості в розмірі 402 343, 69 грн, що складається з основного боргу - 393 576, 00 грн, 3% річних - 4 443, 87 грн та інфляційних втрат - 4 323, 82 грн, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки за № 17381/53-124-01-21-14204 від 31.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви із зазначенням і ній достовірної інформації щодо місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"; доказів надіслання (касовий чек, поштова квитанція з описом вкладення тощо) відокремленому підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" копії позовної заяви з доданими до неї доказами на адресу місцезнаходження, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

07.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви з доданими до неї доказами направлення уточненої позовної заяви на адресу відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

31.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить суду відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що останній не мав можливості здійснити оплату отриманого товару в строки визначені умовами договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Відповідач опинився в таких умовах незалежно від його волі та намірів, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію і як наслідок до скрутного фінансового становища відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Також відповідач відзначає, що у разі прострочення боржником (споживачем товарів, робіт, послуг) виконання грошового зобов`язання, здійснення нарахування йому 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України на суму ПДВ, що включена до ціни товару за договором, суперечить змісту, призначенню та суті таких нарахувань, оскільки, за відсутності у кредитора будь-яких втрат у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням йому покупцем сум ПДВ у складі вартості товару, проведення таких нарахувань призводить до безпідставного збільшення доходів кредитора від такої операції постачання. Відтак, відповідач вважає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включено до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Також відповідач звертає увагу, що розрахунки 3% річних та індексу інфляції, які наведені у позовній заяві здійснені позивачем невірно, адже, розрахунок інфляційних витрат за договором проведений без належного врахування висновків Верховного Суду щодо цього питання, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.03.2021 між ТОВ "Веста Протрейд" (далі - постачальник) та ВП "Хмельницька атомна електрична станція" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - покупець) було укладено договір поставки № 17381/53-124-01-21-14204 за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити диски сталеві шліфувальні в асортименті (далі - товар), згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

Предметом поставки по даному договору є товар: код ДК 021:2015-14810000-2 (абразивні вироби) (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.2. кількість та асортимент товару зазначається в специфікації до цього договору.

За умовами п. 5.1. договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоодержувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скраплення печатками (за наявності печаток) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1. договору).

Також 31.03.2021 сторонами укладено специфікацію № 1 та технічну специфікацію, які є невід`ємною частиною договору. Сторонами за договором було узгоджено перелік товару, постачання якого буде здійснюватися на адресу покупця відповідно до умов укладеного договору, а також була узгоджено загальну вартість товару, який підлягає постачанню, яка склала 393 576 грн. з урахуванням сум ПДВ, що також відповідає п. 4.1. договору.

Як зазначає позивач, ним було здійснено поставку замовленої відповідачем продукції у повному обсязі, що підтверджується підписаними з обох сторін видатковими накладними, а саме: № 2 від 19.05.2021 на суму 278 737, 20 грн. та № 5 від 28.05.2021 на суму 114 838, 80 грн.

Відповідно до експрес-накладної № 2182 від 28.05.2021, № 3945 і № 4966 від 19.05.2021 було здійснено перевезення товару відповідно до наведених вище видаткових накладних до пункту розвантаження.

Згідно інформації з бази даних Нової пошти: відправлення за експрес-накладними № 3945 і № 4966 були отримані відповідачем 19.05.2021 о 16:38 та 16:39, відправлення № 2182 отримано - 28.05.2021 о 12:09.

Необхідність звернення до суду з даним позовом виникла у зв`язку з тим, що відповідачем в порушення п. 5.1 договору, не було здійснено оплати отриманого товару, внаслідок чого, в останнього утворилася заборгованість в сумі 393 576, 00 грн, яку позивач й просить стягнути. Крім того, позивачем виходячи із суми основного боргу було здійснено нарахування 3% річних в сумі 4 443, 87 грн та інфляційні втрати в сумі 4 323, 82 грн.

У поданому відзиві відповідач просить суду відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що останній не мав можливості здійснити оплату отриманого товару в строки визначені умовами договору внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Відповідач опинився в таких умовах незалежно від його волі та намірів, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію і як наслідок до скрутного фінансового становища відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Також відповідач відзначає, що у разі прострочення боржником (споживачем товарів, робіт, послуг) виконання грошового зобов`язання, здійснення нарахування йому 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України на суму ПДВ, що включена до ціни товару за договором, суперечить змісту, призначенню та суті таких нарахувань, оскільки, за відсутності у кредитора будь-яких втрат у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням йому покупцем сум ПДВ у складі вартості товару, проведення таких нарахувань призводить до безпідставного збільшення доходів кредитора від такої операції постачання. Відтак, відповідач вважає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включено до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Також відповідач звертає увагу, що розрахунки 3% річних та індексу інфляції, які наведені у позовній заяві здійснені позивачем невірно, адже, розрахунок інфляційних витрат за договором проведений без належного врахування висновків Верховного Суду щодо цього питання, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 17381/53-124-01-21-14204 від 31.03.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За умовами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, відповідно до п. 6.4. договору датою поставки товару вважається дата підписання вантажоодержувачем видаткової накладної.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 393 576, 00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 2 від 19.05.2021 на суму 278 737, 20 грн. та № 5 від 28.05.2021 на суму 114 838, 80 грн, на яких міститься підпис уповноваженого представники отримувача, що скріплений відтиском печатки підприємства.

Відповідно до експрес-накладної № 2182 від 28.05.2021, № 3945 і № 4966 від 19.05.2021 було здійснено перевезення товару відповідно до наведених вище видаткових накладних до пункту розвантаження.

Також, варто відзначити, що відповідач у своєму відзиві жодним чином не спростовує факт отримання та належну якість товару за договором.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В п. 5.1. договору, сторони погодили, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Як слідує із наявних в матеріалах справи копій роздруківок експрес-накладних нової пошти відправлення за № 3945 і № 4966 були отримані відповідачем 19.05.2021, відправлення № 2182 отримано - 28.05.2021.

Водночас, доказів, щоб свідчили про здійснення відповідачем оплати товару протягом 30-ти календарних днів з дати поставки такого товару на склад вантажоотримувача, як це передбачено п. 5.1. договору, як станом на момент звернення до суду з даним позовом, так й станом на час розгляду даної справи в її матеріалах не міститься.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не надав суду жодних доказів здійснення ним своїх обов`язків за договором, а саме, доказів оплати отриманого товару, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № 17381/53-124-01-21-14204 від 31.03.2021 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 393 576, 00 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4 443, 87 грн та інфляційних втрат в сумі 4 323, 82 грн, то суд вказує наступне.

Відтак, судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів (з урахуванням ПДВ) у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язань, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Відтак, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за повні місяці, вважає що нарахування було здійснено вірно, у зв`язку з чим, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 4 443, 87 грн та інфляційних втрат в сумі 4 323, 82 грн є обґрунтованими на підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (30110, обл. Хмельницька, місто Нетішин, вул. Енергетиків, будинок 20; ідентифікаційний код: 21313677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Протрейд" (49089, обл. Дніпропетровська, м. Дніпро, вул. Новобудівельна, будинок 5А; ідентифікаційний код: 43095745) заборгованість в сумі 393 576 (триста дев`яносто три тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн 00 коп., 3% річних в сумі 4 443 (чотири тисячі чотириста сорок три) грн 87 коп., інфляційні втрати в сумі 4 323 (чотири тисячі триста двадцять три) грн 82 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 035 (шість тисяч тридцять п`ять) грн 16 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 08.04.2022

Суддя Д.О. Баранов