номер провадження справи 32/168/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 Справа № 908/2902/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Колодій Н.А., при секретарі судового засідання Зеленцовій К.Ю., розглянувши матеріали,

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин, (69104, м. Запоріжжя, вул.Олексія Паради, буд. 54)

до відповідача-1: Приватного підприємства Аверс-Трейд, (69014, м. Запоріжжя, вул. Олексія Паради, буд. 54)

відповідача-2: Акціонерного товариства Альфа Банк, (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100)

про:

- скасування державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно;

- припинення права приватної власності на нерухоме майно;

- визнання недійсним іпотечного договору;

- припинення іпотеки, предметом якої є об`єкт нерухомого майна;

- припинення обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

За участю представників сторін:

від позивача: Петренко О.Е. керівник, наказ № 26/07-19-к выд 26.07.2019

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

18.10.2021 до Господарського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомно-транспортних машин" до відповідачів: 1. Приватного підприємства "Аверс-Трейд", 2. Акціонерного товариства "Альфа Банк", з позовними вимогами про :

1) скасувати державну реєстрацію права приватної власності (частка власності: 1/1; підстава виникнення права власності: договір міни, 3, 21.06.2000) Приватного підприємства "Аверс - Трейд" (), зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2008 на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391;

2) припинити право приватної власності (частка власності: 1/1; підстава виникнення права власності: договір міни, 3, 21.06.2000) Приватного підприємства "Аверс - Трейд" (), зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2008 на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391;

3) визнати недійсним Іпотечний договір № 108/08/1і від 20.08.2008 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" (), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 20.08.2008та зареєстрований в реєстрі за № 11047, із змінами до нього, які оформлені Додатковим договором №1 від 27.11.2009, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" і ), посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 27.11.2009 та зареєстрованим в реєстрі за № 10805, та Додатковим договором №2 від 31.08.2010, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" (), посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною 31.08.2010 та зареєстрованим в реєстрі за № 9438.

4) припинити іпотеку, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 34430677 (спеціальний розділ), предметом якої є об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 243403 91.

5) припинити обтяження, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 34430817 (спеціальний розділ), у вигляді заборони на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 позовні матеріали № 908/2902/21 передано на розгляд судді Колодій Н.А.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд в ухвалі від 23.10.2021 встановив, що позовна заява підлягає залишенню без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 03.11.2021 судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.11.2021. Ухвалою суду від 24.11.2021 продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 23.12.2021.

23.11.2021 до канцелярії Господарського суду Запорізької області надійшли відзиви відповідачів на позовну заяву (долучено до матеріалів справи). А також, від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

10.12.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив АТ «Альфа-Банк», в якій позивач просить суд позов задовольнити повністю та визнати зазначені причини пропуску строку для направлення на адресу суду та сторін у справі відповіді на відзив поважними та прийняти до розгляду дану відповідь.

Суд визнає причини пропуску поважними та долучає до матеріалів справи відповідь на відзив.

23.12.2021 від відповідача 1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача 1. Просить суд провести підготовче за відсутності його представника, проти закриття підготовчого провадження не заперечив.

Представники позивача та відповідача 2 також не заперечили проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

Ухвалою від 23.12.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 18.01.2022. Розгляд справи відкладався до 09.02.2022.

09.02.2022 спір розглянуто по суті, в судовому засіданні, в присутності представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимог, позивач вказує на те, що 21.01.2004 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод підйомно-транспортних машин" (далі по тексту - Позивач) та Приватним підприємством "Аверс-Трейд" (далі по тексту - Відповідач-1) було укладено Договір про спільну діяльність І простого товариства) № 02/04 (далі по тексту - Договір про спільну діяльність).

Згідно з п. 1.1 договору про спільну діяльність сторони за цим договором зобов`язуються на основі об`єднання вкладів сторін, здійснювати без створення юридичної особи спільну діяльність з метою одержання прибутку, розвитку виробництва, участі у формуванні ринку, створення нових робочих місць, яка полягає в наступному: виробництво, ремонт вантажопідйомних механізмів та їх компонентів, а також устаткування, металевих виробів (металоконструкцій) промислового, гірничо шахтного призначення.

У відповідності до п. 2.3 Договору про спільну діяльність сторони зобов`язані внести свої вклади, зазначені в п.п. 2.1,2.2 договору, не пізніше двох календарних днів, наступних за днем підписання договору, шляхом підписання акту про внесення вкладів сторін, який є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання вимог даного пункту, для досягнення мети, вказаної в п. 1-1/1 договору про спільну діяльність, Відповідачем-1 22.01.2004 було внесено у спільну діяльність (спільне майно), серед іншого, «цех арматури та металу-склад» інв. № 54 літ. «В, В1» загальною площею 1076,0 кв.м.„ розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 54, що підтверджується Актом про внесення вкладів сторін від 22.01.2004 (п. 2 Акту), який є додатком № 1 до Договору про спільну діяльність та його невід`ємною частиною.

Відповідний Акт про внесення вкладів сторін із зазначенням переліку майна, яке передається сторонами, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств 22.01.2004.

До моменту внесення цеху арматури та металу-складу інв. № 54 у спільну діяльність (спільне майно) даний об`єкт нерухомого майна належав Відповідачу-1 на праві приватної власності на підставі Договору міни № З від 21.06.2000.

Майно, внесене у спільну діяльність (спільне майно) Позивачем, належало останньому на підставі Договору купівлі-продажу майна № 7/3 від 07.05.2002, Акту прийому-передачі майнового комплексу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 54 від 04.11.2002.

В п.п. 2.6, 2.7 договору про спільну діяльність сторони погодили, що вклад у спільну діяльність (спільне майно) кожної сторони є фактично внесеним в момент підписання сторонами акту про внесення вкладів сторін. Сторони визначили, що акт про внесення вкладів сторін, підписаний уповноваженими представниками сторін, є необхідним і достатнім документом, що підтверджує факт здійснення внесення кожною стороною вкладу, в кількості та за грошовою вартістю, зазначених в такому акті про внесення вкладів сторін. Фактичною датою внесення стороною вкладу у спільну діяльність (спільне майно) є дата такого акту про внесення вкладів сторін.

Договором про спільну діяльність (п.п. 3.1, 3.2) встановлено, що внесене сторонами майно, яким вони володіли на праві власності, в тому числі нерухоме, вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи, а також інше майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності, є спільною сумісною власністю сторін. Сторони є співвласниками майна, що є у їх спільній сумісній власності. Право спільної сумісної власності на майно, в тому числі нерухоме, яке є вкладами сторін у спільну діяльність (спільне майно) за цим договором, виникає у сторін з моменту підписання обома сторонами акту про внесення вкладів сторін.

В п. 3 Акту про внесення вкладів сторін від 22.01.2004 прямо зазначено, що підписами в цьому акті сторони підтверджують, що внесене майно, зазначене в п.п. 1, 2 цього акту, стало спільною сумісною власністю сторін.

В позовній заяві позивач вказує на те, що цех арматури та металу-склад інв. № 54 перебуває у спільній сумісній власності Позивача та Відповідача-1 починаючи з 22.01.2004. Крім того, обставина щодо перебування цеху арматури та металу-складу інв. № 54 у спільній сумісній власності Позивача та Відповідача-1 була встановлена рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.11.2020 по справі № 908/2326/20.

Обґрунтовуючи вимоги про скасування державної реєстрації та припинення право приватної власності до відповідача 1, позивач обґрунтовує тим, що 03.08.2004, після укладення сторонами Договору про спільну діяльність та підписання Акту про внесення вкладу сторін, набрав чинності Закон України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у відповідності до ч. 5 ст. 3 якого право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

За заявою Відповідача-1 на підставі Договору міни № 3 від 21.06.2000 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2008 було здійснено державну реєстрацію права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54 за Відповідачем-1 (частка власності: 1/1) з присвоєнням цьому об`єкту нерухомого майна реєстраційного номеру 24340391.

Однак, як вважає позивач, станом на 13.08.2008 Відповідач-1 не мав права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54 (частка власності: 1/1), оскільки цей об`єкт нерухомого майна належав Позивачу та Відповідачу-1 на праві спільної сумісної власності на підставі Договору про спільну діяльність та закону (ч. 1 ст. 1134 Цивільного кодексу України), а тому державна реєстрація права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54 за Відповідачем-1 є безпідставною та перешкоджає можливості здійснення Позивачем, як співвласником цього майна, права розпоряджання своїм майном.

З посилання на ст. 391 ЦК України, позивач звернувся до суду та вважає, що йому, як власнику у спільній сумісній діяльності перешкоджають у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З метою усунення перешкод у розпорядженні майном, Позивач заявив позовні вимоги до Відповідача-1 про скасування державної реєстрації права приватної власності та припинення права приватної власності.

Разом з тим, позивач в своєму позові зазначає, що задоволення зазначених позовних вимог не призведе до повного захисту прав Позивача та повного усунення перешкод у розпорядженні цехом арматури та металу-складом інв. № 54, оскільки щодо даного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано іпотеку за номером 34430677 (спеціальний розділ), а також обтяження за номером 34430817 (спеціальний розділ), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 279675210 від 18.10.2021.

Підставою для державної реєстрації іпотеки та відповідного обтяження щодо цеху арматури та металу-складу інв. № 54 був укладений 20.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та Відповідачем-1 Іпотечний договір № 108/08/іі, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 20.08.2008 та зареєстрований в реєстрі за № 11047 (далі по тексту - Іпотечний договір), за яким згідно п. 1.1 Іпотечного договору Відповідачем-1 передано в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання наступне нерухоме майно: інв. № 54 у складі літ.В.В1 (цех арматури та металу - склад інв. № 54) загальною площею 1076 кв. м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Димитрова, буд. № 54, та належить іпотекодавцю на підставі приватної власності на підставі договору міни № 3 від 21.06.2000 р., що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19877654 від 13.08.2008 р., виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації.

27.11.2009 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ВідповІдачем-1 було укладено Додатковий договір №1 до Іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 27.11.2009 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 10805, яким п. 1.5 Іпотечного договору було викладено в новій редакції (змінено строк виконання основного зобов`язання).

31.08.2010 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Відповідачем-1 було укладено Додатковий договір №2 до Іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною 31.08.2010 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 9438, яким п. 1.5.1 Іпотечного договору було викладено в новій редакції (змінено строк виконання основного зобов`язання).

Обидва додаткові договори є невід`ємними частинами Іпотечного договору, що прямо зазначено в самих додаткових договорах (п. З Додаткового договору №1 до Іпотечного договору та п. З Додаткового договору №2 до Іпотечного договору).

Позивач вважає, що оскільки право іпотеки та обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно щодо цеху арматури та металу-складу інв. № 54, розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Димитрова, буд. 54, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, порушується право позивача на розпорядження нерухомим майном, що належить йому на праві спільної сумісної власності. З урахуванням відсутності нотаріально посвідченої згоди позивача на укладання Іпотечного договору та внесення змін до нього, такий Іпотечний договір (зі змінами) підлягає визнанню недійсним, а зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іпотека (номер запису: 34430677) та обтяження (номер запису 34430817) підлягають припиненню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Просте товариство - договірне об`єднання фізичних та/або юридичних осіб, які зобов`язуються об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Просте товариство є формою спільної діяльності в сфері господарювання і регулюється статтями 1132 1143 Цивільного кодексу України, відповідними кодифікованими нормами про зобов`язання та про договори, іншими правовими актами.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. 1131 ЦКУ).

У відповідності до ч. 1 ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Частинами 1, 2 ст. 1133 Цивільного кодексу України встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Згідно з ч. 1 ст. 1134 Цивільного кодексу України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частинами 1, 2 ст. 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз норм Цивільного кодексу України, дає можливість виділили такі загальні ознаки договору про спільну діяльність, як: 1) обов`язок сторін діяти спільно без створення юридичної особи; 2) мета діяльності, що об`єднує учасників, може бути будь-якою, але не може суперечити законові.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права приватної власності (частка власності: 1/1; підстава виникнення права власності: договір міни, 3, 21.06.2000) Приватного підприємства "Аверс - Трейд" (), зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2008 на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391 та припинення право приватної власності (частка власності: 1/1; підстава виникнення права власності: договір міни, 3, 21.06.2000) Приватного підприємства "Аверс - Трейд" (), зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2008 на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391, судом встановлено:

Між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір про спільну діяльність (простого товариства) № 02/04 від 21.01.2004, копію якого позивач додав до позовної заяви, а на виконання п. 2.3 даного договору, для досягнення мети, вказаної в п. 1.1 договору, відповідачем-1 22.01.2004 було внесено у спільну діяльність (спільне майно), серед іншого, цех арматури та металу - склад інв. № 54 літ. «В, В1» загальною площею 1076,0 кв.м., розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 54, підписано Акт про внесення вкладів сторін від 22.01.2004 р., копію якого позивач також додав до позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що даний договір є діючим на сьогоднішній день та виконується його сторонами.

Вищезазначене нерухоме майно (цех арматури та металу-склад Інв. № 54) належало відповідачу-1 на праві приватної власності на підставі договору міни № 3 від 21.06.2000, що відображено в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 279675210 від 18.10.2021 р., копію якої позивач додав до позовної заяви.

Державна реєстрація права приватної власності відповідача-1 на цех арматури та металу-склад інв. № 54 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відбулася 13.08.2008 за заявою відповідача-1 на підставі договору міни № 3 від 21.06.2000, згідно умов якого відповідач-1 є одноосібним власником цеху арматури та металу - складу інв. №54, а отже реєстрація за відповідачем-1 права приватної власності на зазначений об`єкт нерухомості була цілком правомірною.

У відповідності до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише освідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за всевстановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (правова позиція, викладена в постанові Верховного у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020у справі 910/10987/18; подібний висновок викладений в у складі колеги суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

Враховуючи ті обставини, що договір міни № 3 від 21.06.2000, на підставі якого відповідач набув права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54 не було визнано в судовому порядку недійсним, або …., то проведення державної реєстрації даного права у відповідності до вимог діючого законодавства не порушує прав позивача у користуванні та розпорядженні вказаним майном за договором сумісної діяльності, оскільки як вже зазначалось, сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, а є вимогою закону.

Таким чином, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог скасування державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно та припинення права приватної власності на нерухоме майно відповідача 1.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним Іпотечного договору № 108/08/1і від 20.08.2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" (), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 20.08.2008та зареєстрований в реєстрі за № 11047, із змінами до нього, які оформлені Додатковим договором №1 від 27.11.2009, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" і ), посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 27.11.2009 та зареєстрованим в реєстрі за № 10805, та Додатковим договором №2 від 31.08.2010, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" (), посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною 31.08.2010 та зареєстрованим в реєстрі за №9438; припинення іпотеки, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 34430677 (спеціальний розділ), предметом якої є об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 243403 91 та припинення обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 34430817 (спеціальний розділ), у виді заборони на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391, слід зазначити наступне:

30.07.2008 ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» (позичальник - позивач у справі) звернулось з заявою до АКБСР Укрсоцбанк» про видачу кредиту.

20.08.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк» до ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 1 000 000 грн, зі сплатою 21 процентів річних за договором.

Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитор укладає іпотечний договір з майновим поручителем ПП «Аверс - Трейд» (відповідач 1) за умовами якого майновий поручитель передає кредитору наступне нерухоме майно; інв. № 54 у складі літ. В. В1 (цех арматури та металу - склад інв. 54, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, буд. 54, заставною вартістю 2083136,00 грн.

Відповідно до пункту 1.4 Позичальник гарантує, що на момент укладання договору не існує подій, що створюють загрозу належному виконанню цього договору (судові спори, майнові вимоги третіх осіб), про які він не повідомив Позичальника.

Відповідно до пункту 1.5 Позичальник Гарантує, що для укладання договору є всі належні повноваження керівника та дозволи інших органів управління позичальника.

Кожна із сторінок підписана позичальником.

27.11.2009 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008 року, відповідно до умов якого сторони погодили порядок погашення заборгованості за договором.

20.08.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») та Приватним підприємством «АВЕРС ТРЕЙД» (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки від 20.08.2008, відповідно до умов якого Іпотекодавєць передав в іпотеку в якості забезпечення виконання позивальником Основного зобов`язання наступне нерухоме майно: інв. № 54 у складі літ. В, В1 (цех арматури та металу - склад інв. 54, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, буд, 54, заставною вартістю 2083136,00 грн.

Відповідно до пункту 1,2 договору іпотеки предмет Іпотеки належить іпотекодержателю на праві приватної власності на підставі договору міни №3 від 21.06.2000, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19877654 від 13.08.2008, виданим Орендним підприємством ЗМБТІ.

Відповідно до пункту 1.7 договору іпотеки іпотекодавєць гарантує, що на предмет іпотеки є всі належні повноваження представників органів управління Іпотекодавця та інших органів управління.

Відповідно до пункту 1.8 договору іпотеки, Іпотекодавєць гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі й тих що зареєстровані у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 2.1.4 Іпотекодавєць зобов`язаний без письмової згоди Іпотекодержателя, що оформляється додатковою угодою до цього договору не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, тд.

27.11.2009 між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») Приватним підприємством «АВЕРС ТРЕЙД» (іпотекодавець) було укладено додаткову угоду до договору іпотеки, у зв`язку з внесенням змін до основного кредиту.

В подальшому внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договором ТОВ «Завод підйомно - транспортних машин» звернувся з заявою про проведення реструктуризації.

31.08.2010 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») до ТОВ завод підйомно - транспортних машин» було укладено додаткову угоду до кредитного договору та тоді ж було укладено додаткову угоду до договору іпотеки.

В позовній заяві позивач вказує на те, що йому не було відомо про укладення відповідачем 1 договору іпотеки та передачу спірного майна за основним зобов`язанням позивача, письмової згоди на його передачу позивач не давав.

Заперечення позивача спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Так при підписанні договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008 позивач узгодив з кредитором, що іпотечний договір з майновим поручителем ПП «АВЕРС-ТРЕЙД», за умови якого майновий поручитель передає кредитору наступне нерухоме майно: інв. № 54 у складі літ. В, В1 (цех арматури та металу - склад інв. 54, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Димитрова, буд, 54, заставною вартістю 2083136,00 грн. (п. 1.3.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008).

Зважаючи на вищевикладене, та факт підписання кредитного договору Позивачем, в якому було значено порядок укладання договору іпотеки, безпідставними є посилання позивача на відсутність згоди на укладання договору іпотеки в подальшому.

У постанові від 14.01.2020 у справі № №5023/5027/12 Верховний Суд зробив правовий висновок, що у вирішенні питання щодо недійсності правочину у зв`язку з відсутністю у особи, яка вчинила такий правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності, має також враховуватися добросовісність поведінки та розумність дій контрагента такої особи - третьої особи, зокрема, чи була ця особа обізнана або чи могла, проявивши розумну обачність, знати про відсутність у іншої особи повноважень на вчинення спірного правочину чи вчинення цього спірного правочину з особою, яка не мала необхідного обсягу дієздатності, відбулося умисно з певною метою.

Об`єднана палата у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Зважаючи на той факт, що сторона позивача була обізнана про факт укладання договору Іпотеки в рамках забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, про що свідчить відповідний пункт в кредитному договорі, позивачем не доведено належними та допустити доказами порушення його прав. Крім того, відповідачі в своїх запереченнях посилаються на ті обставини, що ними не чиниться ніяких перешкод в користуванні спірним майном.

Верховний Суд України неодноразово наголошував (постанови від 01.06.2016 у справі №920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), що під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого чайна має право передати в Іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Іпотекодавець зобов`язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов`язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1 в момент укладання договору іпотеки (при реальній згоді позивача) надав кредитору докази, що предмет іпотеки перебуває у його приватній власності.

Крім того, суд приймає до уваги той факт, що реєстрації спільної власності відповідно до вимог діючого законодавства на спірний об`єкт проведено не було.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно є важливим чинником гарантування і захисту прав власників, забезпечує офіційне визнання і юридичне закріплення державою прав фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно забезпечує можливість відображення, так би мовити, як статичного, так і динамічного процесу відносин власності, що, з одного боку, знаходить своє відображення у збереженні відомостей у спеціальному реєстрі про дійсного власника нерухомого майна, з іншого про наступні переходи права власності на нерухомість.

Статтею 182 цього Кодексу визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Більше того, згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства момент переходу права власності на нерухоме майно пов`язаний саме з моментом державної реєстрації.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач в установленому законом порядку не набув право спільної сумісної власності.

Доводи позивача про те, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.11.2020 № 908/2326/20 було встановлено факт перебування цеху арматури та металу-складу інв. № 54 у спільній сумісній власності позивача та відповідача 1, суд вважає безпідставними, так як вирішуючи спір у справі №908/2326/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин до відповідача Приватного підприємства Аверс-Трейд про визнання права спільної сумісної власності на цех арматури та металу - склад інв. №54 літ. В, В1 загальною площею 1076,0 кв.м., розташований за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради (до перейменування Димитрова), буд. 54, за Товариством з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин та Приватним підприємством Аверс-Трейд з 22 січня 2004 року , суд відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

Вирішуючи спір про визнання недійсним Іпотечного договору № 108/08/1і від 20.08.2008, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Нормою ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 574 в контексті ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і ст.ст. 577, 585 ЦК України.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

В момент вчинення спірного правочину - іпотечного договору, позивач та відповідач 1 одноособово уклали в цей же день договори кредитування та договору іпотеки. Відповідач 1 надав відповідні підтверджуючі докази, що предмет іпотеки належить йому на праві приватної власності, на що законом або іншими нормативними актами не вимагалося обов`язкової згоди позивача, у зв`язку з чим, в момент вчинення спірного правочину сторони дотрималися вимог ст.203 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання цього правочину недійсним.

Спірне іпотечне майно належить відповідачу 1 на праві приватної власності, в установленому законом порядку зареєстроване за ним, на день розгляду справи державна реєстрація права власності ніким не скасована, тобто право власності відповідача 1 на спірну нерухомість не припинено.

На підставі викладеного, враховуючи предмет та підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин до відповідача-1: Приватного підприємства Аверс-Трейд та відповідача-2: Акціонерного товариства Альфа Банк, відмовити повністю.

Повний текст рішення оформлено і підписано « 14» березня 2022.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій