ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2372/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Кратковський Р.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства ,,Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління, м. Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 (про закриття провадження у справі)

по справі №916/2372/20

за заявою: фізичної особи ОСОБА_1

про неплатоспроможність

суддя суду першої інстанції: Найфлейш В.Д.

час та місце постановлення ухвали: 23.02.2022, м. Одеса, пр. - т Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області,

за участю представників сторін:

від АТ "Ощадбанк" - адвокат Бабенко Наталія Сергіївна

від ОСОБА_1 - адвокат Лук`ян Сергій Григорович,

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 р. по справі № 916/2372/20.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В серпні 2020 Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шалашного Леоніда Олександровича, тощо.

Ухвалою попереднього засідання від 04.02.2021 заяву Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання грошових вимог до боржника - задоволено частково, визнано Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" кредитором ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 1391817,28 грн, зазначено розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а саме: вимоги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на загальну суму 49139,15 дол. США, що еквівалентно 1391817,28 грн, з яких: 40875,01 дол. США - основна заборгованість, 4064,08 дол. США - відсотки, 4200,06 дол. США - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 в задоволенні клопотання АТ "Державний ощадний банк України" про закриття провадження у справі - відмовлено, в задоволенні клопотання арбітражного керуючого Шалашного Л.О. про надання дозволу на залучення спеціаліста БТІ - відмовлено, клопотання боржника ОСОБА_1 від 05.08.2021 задоволено, в затвердженні плану реструктуризації боргів боржника - відмовлено, встановлено щомісячну мінімальну суму у розмірі половини мінімальної заробітної плати, встановленої Кабінетом Міністрів України на день ухвалення рішення - 3000 грн (кожного 7 числа відповідного місяця, або наступного за вихідними або святковими днями з дня прийняття цієї ухвали) до моменту повного погашення реструктуризованого зобов`язання перед АТ "Державний ощадний банк України" в сумі 882427,47 грн, повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Шалашного Л.О. - припинено, тощо.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування абзацу 21 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, встановлення мінімальної суму щомісячного виконання плану реструктуризації у розмірі половини мінімальної заробітної плати, встановленої Кабінетом Міністрів України на день ухвалення такого рішення, до моменту повного погашення реструктуризованого зобов`язання, розмір реструктуризованого зобов`язання, також відсутність підстав для закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 7 статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства.

Не погодившись з наведеною ухвалою Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі №916/2372/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про встановлення мінімальної суми щомісячного виконання плану реструктуризації та задовольнити клопотання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» про закриття провадження по справі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, за твердженням апелянта, боржник ОСОБА_1 , при зверненні до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження про неплатоспроможність, з метою зменшення обсягу відповідальності, у деклараціях про майновий стан зазначив недостовірну інформацію щодо майна, а саме, замість загальної площі будинку, який є предметом іпотеки, 255,52 кв.м., було зазначено 57,9 кв.м. Крім того, в наданих деклараціях як в основних, так і уточнених відсутня інформація щодо доходів та майна членів сім`ї боржника, а також вартість належного члену сім`ї боржника автомобіля.

Апелянт вважає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у наданих боржником деклараціях, члени сім`ї Боржника не надали інформації щодо доходів, наявності нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, що належать членам сім`ї Боржника, а також не надав оцінки звіту арбітражного керуючого Шалашного Л.О. про результати перевірки декларації Боржника.

Щодо відмови у затвердженні плану реструктуризації та встановлення щомісячної мінімальної суми виконання реструктуризованого зобов`язання, апелянт зазначає, що Предмет іпотеки - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 255,52 кв.м., що значно перевищує площу зазначену в абзаці 19 пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ, а отже, не підпадає під зазначені умови для встановлення мінімальної суми щомісячного виконання плану реструктуризації.

Як наголошує скаржник, не зважаючи на зазначені умови абзацу 19 пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність фінансової можливості у боржника погашати вимоги забезпеченого кредитора та встановив мінімальну суму щомісячного виконання плану реструктуризації у розмірі 3 000,00 грн. до моменту повного погашення реструктуризованого зобов`язання перед АТ «Ощадбанк» в сумі 882 427,47 грн. Тобто судом першої інстанції встановлено строк виконання зобов`язань боржником на 24 роки та 5 місяців. Хоча пункт 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ встановлює, що у разі якщо загальна площа квартири, обтяженої іпотекою, перевищує 60 квадратних метрів або житлова площа такої квартири перевищує 13,65 квадратного метра на кожного члена сім`ї боржника, або якщо загальна площа будинку, обтяженого іпотекою, перевищує 120 квадратних метрів: строк погашення вимог забезпеченого кредитора становить 10 років.

Боржник в поданому відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень боржник зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції надав повну інформацію щодо наявного у його власності майна, яке є єдиним місцем проживання, а також докази на підтвердження неплатоспроможності.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 був укладений іпотечний кредитний договір №1130, відповідно до якого банк надав боржнику кредит в сумі 62000 (шістдесят дві тисячі) дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12.0% річних, строком до 23 квітня 2027 року.

Також, 29 січня 2009 року між банком та боржником укладено Додаткову угоду №1 до Договору про іпотечний кредит від 23.04.2007 року, згідно якої внесено зміни до п. 1.5 та викладено його в наступній редакції: здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 264 дол.США та сплату нарахованих процентів до 30 числа кожного місяця, починаючи з липня місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту в сумі 272 дол. США здійснити не пізніше 23 квітня 2027 року.

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та боржником був укладений договір іпотеки, посвідчений 27.04.2007 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за №2523, згідно якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 житловою площею 30,7 кв.м. та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 27.04.2007 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим №2514 та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за №2036175; земельна ділянка площею 0,0591 га., яка розташована в АДРЕСА_1 та належала іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 27.04.2007 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 2516, зареєстрованого у держаному реєстрі правочинів за №2044813.

Однак ОСОБА_1 не виконував умови кредитного договору, тобто щомісячно не здійснював часткове погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитом відповідно графіку, у зв`язку з чим виникла заборгованість за наданим кредитом.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30.04.2015р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитом в розмірі 47685,53 дол. США та 8945 гривень 24 копійки, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" суму судових витрат в розмірі 4074 гривні.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про порушення справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 зазначено, що у нього відсутні фінансові можливості погашати вимоги перед АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк".

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд із посиланням на приписи ст.ст. 30, 126, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства дійшов висновку про фінансову неможливість боржника виконувати план реструктуризації, у зв`язку з чим вирішив задовольнити клопотання боржника ОСОБА_1 про відмову в затверджені плану реструктуризації та встановлення щомісячної мінімальної суми у розмірі половини мінімальної заробітної плати, встановленої Кабінетом Міністрів України на день ухвалення такого рішення, до моменту повного погашення реструктуризованого зобов`язання, встановлення розміру реструктуризованого зобов`язання відповідно до наведеного в плані реструктуризації розрахунку - 882427,47 грн.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

У відповідності до ст. 116 КУзПБ заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

До членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.

Саме тому, реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Отже, надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.

У справах про неплатоспроможність боржників - фізичних осіб поняття "член сім`ї боржника" закріплено в частині п`ятій статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Означені норми самостійно і вичерпно врегульовують зміст поняття "член сім`ї боржника", яке є спеціальним, встановленим саме для цілей визначення змісту правовідносин щодо відновлення платоспроможності фізичної особи. У цьому контексті положення статті 3 Сімейного кодексу України для регулювання відносин у процедурі розгляду справ про неплатоспроможність фізичних осіб не застосовуються.

Тлумачення частини п`ятої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на мету правового регулювання відносин неплатоспроможності боржників - фізичних осіб, дає підстави для висновку, що до членів сім`ї такого боржника в обов`язковому порядку необхідно віднести його дітей (у тому числі повнолітніх), батьків та осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, незалежно від того, що вони не проживають з ним спільно, не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків.

Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 по справі №910/6639/20 зауважила на необхідності врахування, в порядку частини четвертої статті 236 ГПК України, господарськими судами наведеної правової позиції у вирішенні питання включення відповідної інформації про майно, доходи й витрати членів сім`ї до декларації про майновий стан боржника, яка є невід`ємною складовою при його зверненні до суду зі заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Так звертаючись до суду першої інстанції з заявою про порушення справи про неплатоспроможність, боржник надав декларації про майновий стан за 2017, 2018 та 2019 роки в яких зазначив, що до членів його сім`ї належать батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , брат ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 .

Зміст п. 9 Приміток до затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5 форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність встановлює, що боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлюючі документи, відповідні державні реєстри). Якщо член сім`ї не надав боржнику інформацію і така інформація не може бути отримана ним з офіційних джерел, у відповідному рядку декларації зазначається "Член сім`ї не надав інформацію".

Проте, всупереч наведеним вище положенням законодавства боржником не було зазначено жодної інформації, що стосується інформації про майно, доходи та витрати членів сім`ї боржника у деклараціях за 2017, 2018, 2019 роки.

Судова колегія зазначає, що у розділі ІІ декларацій "Відомості про доходи та інші грошові виплати боржника та членів його сім`ї з усіх джерел в Україні, у тому числі одержані (нараховані) за межами України" боржником зазначено, що "Члени сім`ї не надали інформацію".

Однак, як вже було зазначено вище, боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлюючі документи, відповідні державні реєстри). Так, ані звертаючись з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ані вподальшому, боржник не зазначив про об`єктивну неможливість отримання інформації з офіційних джерел щодо наявності у членів його сім`ї доходу, рухомого та нерухомого майна, витрат тощо.

Судова колегія зазначає, що з моменту порушення справи про банкрутство стосовно боржника/відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип узгодженості нормативних приписів права із суміжними інститутами права, що має гарантувати інтеграцію законодавства у сфері неплатоспроможності/банкрутства до національної системи права.

Так, КУзПБ як спеціальний нормативно-правовий акт має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов`язаних з банкрутством юридичних осіб та неплатоспроможністю фізичних осіб, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів та належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

На переконання суду, коло членів сім`ї боржника в частини п`ятої статті 116 КУзПБ визначено у зв`язку із встановленням його обов`язку подати декларацію про майновий стан боржника за відповідною формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, як додаток до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Подання декларації про майновий стан боржника полягає у необхідності підтвердження наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зазначених у частині другій статті 115 КУзПБ.

Подання декларації про майновий стан надає можливість не лише встановити перелік та вартість майна, стан доходів та витрат на відповідну дату, а й динаміки розміру активів за відповідний період. Поряд з цим, ця декларація повинна містити відомості, що можуть свідчити про ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами.

Колегія суддів наголошує на тому, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, боржник зазначив, що володіє на праві власності житловим будинком з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 загальною площею 57,9 кв.м. та земельною ділянкою площею 0,0591 га на якій розташований даний будинок.

Надана інформація збігається із вказаною боржником у деклараціях про майновий стан за 2017, 2018 та 2019 роки.

Вищевказаний житловий будинок та земельна ділянка у відповідності до договору іпотеки від 27.04.2007 були передані в іпотеку Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

При цьому, у договорі іпотеки також визначено, що житловий будинок має загальну площу 57,9 кв.м.

Про зміну площі житлового будинку, зокрема за рахунок самочинного будівництва, боржник, звертаючись до суду першої інстанції не повідомляв.

У наявних матеріалах справи міститься здійснений на замовлення боржника висновок ТОВ "Компанія "Парус" про ринкову вартість об`єкта оцінки у відповідності до якого вартість житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 складає 383 898 грн. Оцінку проведено на підставі технічного паспорту згідно якого загальна площа будинку складає 57,9 кв.м.

Згідно з п. 3.2. висновку про ринкову вартість від 09.04.2021 оцінювачем зазначено, що до об`єкта оцінки прибудовано ряд приміщень першого та другого поверхів з окремими входами. В розділі 8 висновку про ринкову вартість від 09.04.2021 зазначено, що Оцінювачу не надано документів на добудовані приміщення та доступу до них, внаслідок чого оцінювачем прийнято рішення не включати їх до складу об`єкта оцінки.

З наведеного вбачається, що загальна площа будинку, що належить на праві власності боржникові та є предметом іпотеки, станом на час звернення боржника до суду першої інстанції з заявою про порушення справи про неплатоспроможність була більшою, ані ж вказано самим боржником у заяві, а також деклараціях про майновий стан за 2017, 2018 та 2019 роки, оскільки була збільшена за рахунок прибудови ряду приміщень першого та другого поверхів з окремими входами.

Однак, як вбачається із відповідного висновку оцінювача, встановити дійсно площу об`єкту нерухомого майна не виявилось за можливо через ненадання документів до доступу до добудованих приміщень.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, 02.06.2021 ОСОБА_1 отримано новий технічний паспорт на будинок та об`єкт самочинного будівництва згідно якого загальна площа приміщень складає - 255,52 кв.м., житлова площа - 129,81 кв.м та допоміжна (підсобна) - 125,71 кв.м.

В ході подальшого розгляду справи ТОВ «Компанія «Парус» проведено оцінку належного боржнику майна, згідно висновків якого: вартість земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 591,3 м2, кадастровий номер :02:001:0160 становить 298 591,00 грн; вартість житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами житловою площею 30,7 кв.м, загальною площею 57,9 кв.м, площа об`єкту враховуючи самовільно добудовану частину складає 255,52 кв.м становить 1 104 123,00 грн.

Загальна вартість заставного майна склала 1 402 714, 00 грн.

06.09.2021 року листом на адресу господарського суду, кредитора та керуючого реструктуризацією боржником направлено уточнені декларації про майновий стан і доходи за 2017-2019 роки (з уточненнями та змінами) та технічний паспорт, згідно яких відомості щодо об`єкту самочинного будівництва віднесені боржником до розділу 4 літ.А. «відомості щодо об`єктів незавершеного будівництва, що належать боржнику».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що під час звернення до суду першої інстанції з заявою про порушення справи про неплатоспроможність, боржником було надано недостовірні відомості щодо належного йому нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, зокрема щодо його площі, та відповідно, оціночної вартості.

Так, замість реальної площі житлового будинку, яка згідно оцінки складає 255,52 кв.м., боржником було вказано значно меншу площу визначену у договорі іпотеки та технічному паспорті, а саме 57,9 кв.м.

При цьому, як зазначив представник апелянта під час судового засідання суду апеляційної інстанції, про зміну фактичної площі будинку боржнику було відомо станом на час звернення з заявою про порушення справи про неплатоспроможність.

Відтак, боржник свідомо надав недостовірну інформацію щодо площі іпотечного майна.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

З огляду на наведені законодавчі приписи, зазначення боржником, як у заяві про порушення справи про неплатоспроможність, так й в деклараціях про майновий стан, недостовірних відомостей щодо майна, яке є предметом іпотеки, безумовно свідчить про недобросовісну поведінку боржника, яка в свою чергу призводить до порушення законних прав та інтересів кредитора, іпотекодавця, оскільки збільшення площі нерухомого майна безумовно призводить до збільшення його вартості.

Проте, приймаючи рішення про відкриття провадження у справі про банкрута, а також приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції залишив наведені обставини поза увагою та не надав їх належної оцінки.

Посилаючись на надання боржником виправлених декларацій, місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що чинним КУзПБ не передбачено право боржника на подання виправлених декларацій про майновий стан, окрім випадку коли така виправлена декларація подається за результатами первинної перевірки керуючим реструктуризацією та виявлення певних невідповідностей.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження боржника з приводу того, що інформація про об`єкт самочинного будівництва не була включена до декларації у зв`язку із тим, що декларація не містить такого розділу як "Об`єкти самочинного будівництва", а містить розділ стосовно об`єктів незавершеного будівництва, що не є тотожними поняттями; тому боржником повідомлено про наявність такого об`єкту в уточненнях до заяви про відкриття провадження, з огляду на таке.

Так, у заяві про порушення провадження у справі про неплатоспроможність боржником чітко вказано про знаходження у нього на праві власності житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 загальною площею 57,9 кв.м.

Жодних відомостей щодо самовільного будівництва, прибудови, тощо, які б свідчили про збільшення площі належного боржнику об`єкта нерухомого майна, заява боржника не містить.

З приводу уточнень до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, колегія суддів зазначає, що дійсно в наявних матеріалах справи міститься така заява (т.1, а.с. 43-46) в якій боржник зазначає, що на належній йому земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 за рахунок коштів членів його сім`ї здійснювалось будівництво пристройки до будинку, що був придбаний за іпотечним кредитом.

Однак, жодних посилань на площу, які складають такі пристройки боржником не вказано.

Натомість, у наданому до вказаної уточненої заяви проекту плату реструктуризації боргів, боржник вказує на те, що площа будинку не перевищує 120 кв.м. (житлова площа 30,7 кв.м., загальна площа 57,9 кв.м.) (т.1, а.с. 49).

В той же час, у переліку майна, що доданий до уточненої заяви, боржник вказує житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 57,9 кв.м. (т.1, а.с. 54).

Втім, як вже було зазначено вище, реальна площа належного боржникові нерухомого майна складає 255,52 кв.м.

Пунктами 2, 3 частини другої статті 123 КУзПБ встановлено, що основними завданнями зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника є, зокрема, розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника, прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відтак метою і завданням процедури реструктуризації боргів є забезпечення розгляду кредиторами розробленого боржником проекту плану реструктуризації боргів для відновлення його платоспроможності. Розроблення боржником такого документу є закономірними очікуваннями кредиторів, як в частині розгляду, так і в частині фактичного погашення вимог в межах процедури.

У свою чергу, розроблення проекту плану реструктуризації має відбуватися відповідно до вимог статті 124 КУзПБ, зокрема у відповідності до вимог закону щодо форми і змісту проекту плану, що дасть змогу розгляду такого плану реструктуризації зборами кредиторів, можливості прийняття рішення про його схвалення та подання на затвердження господарському суду або відхилення і прийняття рішення про перехід до процедури погашення боргів.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, у червні 2021 боржником було направлено до суду першої інстанції план реструктуризації, згідно умов якого боржник планував виділяти для погашення вимог кредитора не менше 8 000,00 грн. щомісячно. Вказана сума буде забезпечуватись або з особистого заробітку боржника, або за рахунок коштів, що надаються його братом та батьками, які мають постійний дохід у вигляді пенсії.

Вподальшому, боржником було подано клопотання про відмову у затвердженні плану реструктуризації боргів та встановлення мінімальної суми щомісячного виконання плану реструктуризації у розмірі половини мінімальної заробітної плати, встановленої КМУ на день ухвалення такого рішення.

Пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ встановлено, що протягом п`яти років з дня введеня в дію цього Кодексу заборгованість фізичної особи, що виникла до дня введення в дію цього Кодексу, за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, реструктуризується за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації або з мировою угодою з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.

Абзацом 19 пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ встановлено, що у разі недостатності доходів боржника для виконання умов реструктуризації, за умови проживання боржника в квартирі, обтяженій іпотекою, загальна площа якої не перевищує 60 квадратних метрів або житлова площа якої не перевищує 13,65 квадратного метра на кожного члена сім`ї боржника, або проживання боржника в житловому будинку, обтяженому іпотекою, загальна площа якого не перевищує 120 квадратних метрів, за рішенням господарського суду може бути встановлена мінімальна сума щомісячного виконання плану реструктуризації, яка не може бути меншою за половину мінімальної заробітної плати, встановленої Кабінетом Міністрів України на день ухвалення такого рішення. Зобов`язання з доведення недостатності доходів покладається на боржника. Ринкова вартість майна, що перебуває у власності або у спільній сумісній власності боржника та не є забезпеченням за кредитом, що підлягає реструктуризації, на яке може бути звернено стягнення, для цілей цього пункту вважається доходом боржника.

Однак, наявними матеріалами справи підтверджується, що предмет іпотеки - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 255,52 кв.м., що значно перевищує площу зазначену в абзаці 19 пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ, а отже, не підпадає під зазначені умови для встановлення мінімальної суми щомісячного виконання плану реструктуризації.

Втім, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність фінансової можливості у боржника погашати вимоги забезпеченого кредитора та встановив мінімальну суму щомісячного виконання плану реструктуризації у розмірі 3 000,00 грн до моменту повного погашення реструктуризованого зобов`язання перед АТ «Ощадбанк» в сумі 882 427,47 грн.

Наведене свідчить про те, що першої інстанції встановлено строк виконання зобов`язань боржником на 24 роки та 5 місяців.

Разом з цим, пункт 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ встановлює, що у разі якщо загальна площа квартири, обтяженої іпотекою, перевищує 60 квадратних метрів або житлова площа такої квартири перевищує 13,65 квадратного метра на кожного члена сім`ї боржника, або якщо загальна площа будинку, обтяженого іпотекою, перевищує 120 квадратних метрів: строк погашення вимог забезпеченого кредитора становить 10 років.

Колегія суддів відзначає, що при поданні до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, обов`язком боржника є складення реального (виконуваного) проекту плану реструктуризації, який після розгляду господарським судом грошових вимог та формування реєстру кредиторів розробляється, уточнюється та погоджується з кредиторами.

З огляду на вищенаведене, відсутність розробленого боржником реального та обґрунтованого проекту плану реструктуризації та його неподання на розгляд кредиторам свідчить, що мета процедури реструктуризації боргів, передбачена КУзПБ, не виконується. Невиконання мети попередньої процедури (реструктуризації боргів) виключає можливість переходу до іншої процедури (погашення боргів) у провадженні про неплатоспроможність фізичної особи. (Висновок Верховного Суду у справі №918/127/20 від 10 серпня 2021 року).

Колегія судців Верховного Суду у зазначеній постанові від 10.08.2021 року зауважує, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. На переконання суду, з огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство (неплатоспроможність) судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

У справах про неплатоспроможність фізичних осіб існує ризик ігнорування боржниками мети і завдань процедури реструктуризації боргів, що може полягати у не розробленні та не поданні на розгляд кредиторам проекту плану реструктуризації, надання фіктивного (зазначення вигаданих розмірів сум погашення чи інших відомостей) та невиконуваного плану реструктуризації, який не відповідатиме вимогам статті 124 КУзПБ, пасивній участі боржника в цій процедурі.

Така поведінка може пояснюватись прагненням боржників спонукати кредиторів до відхилення такого плану (не прийняття рішення щодо його схвалення зборами кредиторів), що зі спливом 120 днів з дня відкриття провадження у справі (частина перша статті 130 КУзПБ) створює формальні підстави для переходу в процедуру погашення боргів.

Верховний Суд зауважує, що вказане безперечно не повинно залишатись поза судовим контролем, оскільки господарський суд та сторони (учасники) справи не позбавлені можливості надавати оцінку поведінці боржника: чи є вона відкритою, зрозумілою, своєчасною та добросовісною чи, навпаки, недобросовісною, такою, що містить ознаки ухилення від виконання зобов`язань, маючи на меті фактичне списання заборгованості перед кредиторами, що може свідчити про зловживання правом на доступ до суду зі зверненням із заявою про неплатоспроможність.

Таким чином, у випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, які можуть полягати за одних обставин у діях/бездіяльності кредиторів, за інших обставин - у діях/бездіяльності боржника, при цьому враховуючи добросовісність поведінки учасників провадження у справі про неплатоспроможність.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою надання боржником недостовірних відомостей про дійсну збільшену площу іпотечного майна, ненадання інформації щодо наявності у членів сім`ї боржника доходів та майна, а також встановлено строк для погашення вимог кредитора тривалістю, що перевищує законодавчо визначений термін.

Пунктом 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ визначено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї.

Наведене зумовлює прийняття рішення про скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 р. у справі №916/2372/20, як такої, що прийнята усупереч приписів КУзПБ, з одночасним закриттям провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 р. у справі №916/2372/20 скасуванню, а провадження у справі №916/2372/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , Одеська область закриттю.

Керуючись п.1 ч.7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 269-271, п.5 ч.1 ст. 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 р. у справі №916/2372/20 скасувати.

Провадження у справі №916/2372/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , Одеська область закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2022 р.

Головуючий суддя: Л. В. Лавриненко

Судді: О.Ю. Аленін

І.Г. Філінюк