ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року Справа № 924/1063/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Савченко Г.І.

без виклику (повідомлення) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухвалене 07.12.2021, повне рішення складено 13.12.2021, та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області, ухвалене 21.12.2021, у справі № 924/1063/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Династія" м. Кам`янець-Подільський

про стягнення 112406,00 грн

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" звернулось до Господарського суду Хмельницької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Династія" про стягнення 112406,00 грн.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07.12.2012 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Династія" про стягнення 112406,00 грн відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що лише неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю є умовою для застосування положень частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Докази надані позивачем не містять відомостей про строк поставки товару.

Оскільки строки поставки товару між сторонами не врегульовано, а позивачем не надано доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою про поставку товару в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо недоведеності ТОВ "Антарес Інвест М" неналежного виконання ТОВ "Фірма "Династія" свого зобов`язання зі своєчасної поставки товару, що є умовою для застосування положень ст. 693 ЦК України. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного Господарський суд Хмельницької області дійшов висновку, що звернення позивача з позовом щодо повернення коштів попередньої оплати є передчасним, а тому позовні вимоги про стягнення 112406,00 грн задоволенню не підлягають.

Додатковим рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 заяву ТОВ "Фірма "Династія" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №924/1063/21 задоволено. Стягнуто з ТОВ "Антарес Інвест М" на користь ТОВ "Фірма "Династія" 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування додаткового рішення суд першої інстанції зазначає, що надання ТОВ "Фірма "Династія" адвокатських послуг адвокатом Рарицьким Т.В. у Господарському суді Хмельницької області при розгляді справи №924/1063/21 підтверджується Договором №20/21 від 08.11.2021 про надання правової допомоги, укладеним між ТОВ "Фірма "Династія" та адвокатом Рарицьким Т.В.; додатковою угодою №1 від 08.11.2021 до договору; квитанцією від 10.11.2021; актом №01 від 07.12.2021 про надання правової допомоги відповідно до договору №20/21; ордером серія ВХ №1019644 від 08.11.2021.

Разом з тим факт надання відповідачу правової допомоги під час розгляду справи №924/1063/21 у Господарському суді Хмельницької області також підтверджується наявними в матеріалах справи процесуальними документами, поданими адвокатом Рарицьким Т.В. до суду першої інстанції від імені ТОВ "Фірма "Династія", зокрема: відзивом на позовну заяву (вх.№05-22/9126/21 від 11.11.2021); попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат доданим до відзиву; додатковими письмовими поясненнями (вх.№05-22/9788/21); заявою про відшкодування судових витрат (вх.№05-08/2748/21 від 13.12.2021); листом (вх.№05-22/10099/21 від 20.12.2021) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені ТОВ "Фірма "Династія" до відшкодування витрати у сумі 15000 грн є співмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок позивача на підставі ст.129 ГПК України у зв`язку з відмовою у позові.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М", не погоджуючись з ухваленими рішеннями, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.12.2021 у справі № 924/1063/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю; додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 у справі № 924/1063/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "Фірма "Династія" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- ТОВ "Антарес Інвест М" 15.04.2020 на електронну адресу відповідача було надіслано лист №23 від 15.04.2020 про проведення 15.04.2020 відвантаження придбаного в господарстві ячменю в автомобіль SKANIA НОМЕР_1 , напівпричеп НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1, НОМЕР_3 та довіреність №54 від 15.04.2020 на отримання цінностей (ячменю в кількості 24 тони) ОСОБА_1 від ТОВ "Фірма "Династія" за рахунком №50 від 29.10.2018;

- частиною 2 статті 664 ЦК України передбачено, зокрема, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Однак відповідач не поінформував ТОВ "Антарес Інвест М" про готовність до передання товару у належному місці; не звертався до ТОВ "Антарес Інвест М" із вимогою про прийняття ним товару. До суду відповідач не надав передбачених чинним законодавством України первинних бухгалтерських документів про знаходження в нього ячменю, який він готовий на першу вимогу поставити позивачу та після отримання 100% попередньої оплати товару в установлений строк та по даний час поставку ячменю на суму 112406,00 грн не здійснив;

-07.09.2021 позивач на адресу відповідач цінним листом з описом вкладення №470 надіслав претензію за № 07/09 від 07.09.2021, в якій у строк до 25.09.2021 вимагав повернути йому 112406,00 грн попередньої оплати за ячмінь, який не було поставлено. Претензія за №07/09 від 07.09.2021 була залишена ТОВ "Фірма "Династія" без розгляду та задоволення;

- зроблений судом першої інстанції висновок про передчасність звернення з позовом про повернення коштів попередньої оплати суперечить фактичним обставинам справи та висновкам щодо застосування норм права, викладеним в постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №906/1176/17, від 13.05.2019 у справі № 910/15009/17 та вимогам ст. 629, 655, 663, 664, 672, 690, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст. 73-74, 76-79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, а тому є незаконним та необґрунтованим;

- щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу скаржник зазначає, що зроблений господарським судом першої інстанції висновок про те, що квитанція від 10.11.2021 є належним доказом понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суперечить вимогам ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктам 23, 26, 38, 39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 №148, ст. 73-74, 76-79, 86, 236 ГПК України. Вважає, що додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.12.2021 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 у справі №924/1063/21.

09.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Династія" подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти апеляційної скарги та просить з підстав викладених у ньому відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес Інвест М», а рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.12.2021 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 у справі № 924/1063/21 залишити без змін. До відзиву відповідачем також було долучено додатковий доказ, зокрема: відповідь на вимогу № 13/13 від 21.12.2021 з описом вкладення до нього /а.с. 111-112/.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення у відзиві, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом позивачем, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів (висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.10.2021 у справі №903/533/21).

Отже колегія суддів не приймає до уваги доданий до відзиву на апеляційну скаргу новий доказ (відповідь на вимогу № 13/13 від 21.12.2021) та не надає йому оцінку, оскільки останній не існував на момент подання позивачем позовної заяви та постановлення рішення судом першої інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2018 року ТОВ "Фірма "Династія" виставлено ТОВ "Антарес Інвест М" рахунок-фактуру №СФ-0000050 на оплату товару - ячменю у кількості 110000 тон на загальну суму 682000,00 грн (з ПДВ). Рахунок дійсний до сплати до 30.11.2018 /а.с. 6/.

Згідно з платіжним дорученням №7311 від 29.10.2018 позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 682000,00 грн, в призначенні платежу якого зазначено "оплата за ячмінь згідно рахунка-фактури №СФ-50 від 29.10.2018" /а.с. 7/.

На вказану господарську операцію позивач зареєстрував в ЄРПН податкову накладну №5 від 29.10.2018 на суму 682000,00 грн /а.с. 8/.

14.12.2018 позивач отримав від відповідача 30500 тон ячменю на загальну суму 189100,00 грн (з ПДВ) згідно з видатковою накладною №РН-000086 від 14.12.2018 та товарно-транспортною накладною №49 від 14.12.2018, у якій вказано пункт навантаження с. Слобідка-Рихтівська, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області /а.с. 9-10/.

03.04.2019 позивач отримав від відповідача 32530 тон ячменю на загальну суму 201686,00 грн (з ПДВ) відповідно до видаткової накладної №РН-0000020 від 03.04.2019 та товарно-транспортної накладної №23 від 03.04.2019, у якій вказано пункт навантаження с. Слобідка-Рихтівська, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області /а.с. 11-12/.

ТОВ "Фірма "Династія" надіслало позивачу претензію №1 від 27.05.2019, у якій відповідач з поміж іншого зазначає про те, що станом на дату подання претензії покупець не вивіз зі складу постачальника товар у кількості 46,97 тон на суму 291215,00 грн, у зв`язку з чим просить останнього вивезти його зі складу постачальника у строк сім робочих днів, а також у цей же строк сплатити грошові кошти у сумі 24485,30 грн за його зберігання. Факт надсилання вказаної претензії підтверджується описом вкладення документів у цінний лист; поштовою накладною №526 від 27.05.2019 та фіскальним чеком від 27.05.2019 /а.с. 32-34/.

14.06.2019, після отримання претензії №1 від 27.05.2019, позивач отримав від відповідача 28840 тон ячменю на загальну суму 178808,00 грн (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000042 від 14.06.2019 та товарно-транспортною накладною №73 від 14.06.2019, у якій пунктом навантаження вказано с. Слобідка-Рихтівська Кам`янець-Подільського району Хмельницької області /а.с. 13-14/.

Отже ТОВ "Фірма "Династія" передало, а ТОВ "Антарес Інвест М" отримало товар на загальну суму 569 594,00 грн.

07.09.2021 ТОВ "Антарес Інвест М" направило на адресу ТОВ "Фірма "Династія" претензію №07/09 з вимогою у строк до 25.09.2021 повернути грошові кошти у сумі 112 406,00 грн, сплачені як попередня оплата за ячмінь, який не було поставлено у власність покупця. Надсилання претензії підтверджується поштовою накладною №470 від 07.09.2021; описом документів, вкладених у цінний лист та відстеженням поштових відправлень /а.с.18/.

Позивач вважає, що у зв`язку з порушенням умов усної домовленості відповідачем недопоставлено йому товар, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом про стягнення 112 406,00 грн попередньої оплати.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувані рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Отже законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі електронними; у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання), а договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Дослідивши рахунок-фактуру №СФ-0000050 від 29.10.2018; платіжне доручення №7311 від 29.10.2018; видаткові накладні №РН-000086 від 14.12.2018, №РН-0000020 від 03.04.2019, №РН-0000042 від 14.06.2019, а також товарно-транспортні накладні №49 від 14.12.2018, №23 від 03.04.2019, №73 від 14.06.2019, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказані докази у своїй сукупності свідчать про те, що сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Про відсутність укладеного договору у формі єдиного документа, підписаного між сторонами зазначав позивач у своїй позовній заяві, а також не заперечувався відповідачем в ході судового розгляду справи.

У відповідності до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 статті 662, статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що умовою застосування положень статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Таким чином, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати лише у випадку, якщо продавець не здійснить поставку товару продавцю у встановлений строк.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2018 року ТОВ "Антарес Інвест М" перерахувало ТОВ "Фірма "Династія" 682000,00 грн на підставі рахунку-фактури №СФ-0000050 на оплату товару - ячменю у кількості 110000 тон на загальну суму 682000,00 грн (з ПДВ).

14.12.2018 та 03.04.2019 ТОВ "Фірма "Династія" поставило ТОВ "Антарес Інвест М" 30500 тон ячменю на суму 189100,00 грн (з ПДВ) та 32530 тон ячменю на загальну суму 201686,00 грн (з ПДВ) відповідно згідно з видатковими накладними №РН-000086 від 14.12.2018, №РН-0000020 від 03.04.2019 та товарно-транспортними накладними №49 від 14.12.2018, №23 від 03.04.2019, у яких вказано пункт навантаження с. Слобідка-Рихтівська, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області.

27.05.2019 відповідач надіслав позивачу письмову претензію №1 з вимогою вивезти зі складу постачальника (відповідача), у строк сім робочих днів, залишок товару на суму 291214,00 грн у кількості 46,97 тон, а також у цей же строк сплатити грошові кошти у сумі 24485,30 грн за його зберігання.

Отже з наданих позивачем до суду доказів не вбачається, що вони містять відмості про строк поставки товару. Крім того матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що вказували б на встановлення за згодою сторін обов`язку ТОВ "Фірма "Династія" з інформування ТОВ "Антарес Інвест М" про готовність до передання товару у належному місці, а також надання останньому будь-яких первинних бухгалтерських документів про знаходження у відповідача спірного майна.

14.06.2019, після отримання претензії №1 від 27.05.2019, позивач отримав від відповідача 28840 тон ячменю на загальну суму 178808,00 грн (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000042 від 14.06.2019 та товарно-транспортною накладною №73 від 14.06.2019, у якій пунктом навантаження вказано с. Слобідка-Рихтівська Кам`янець-Подільського району Хмельницької області /а.с. 13-14/.

Отже ТОВ "Фірма "Династія" передало, а ТОВ "Антарес Інвест М" отримало 91,87 тон ячменю на загальну суму 569 594,00 грн, товар недопоставлено на суму 112 406,00 грн.

За змістом ч. 1, 2 ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

07.09.2021 позивач надіслав відповідачу письмову претензію № 07/09 з вимогою у строк до 25.09.2021 повернути ТОВ "Антарес Інвест М" грошові кошти у сумі 112406,00 грн, сплачені як попередня оплата за ячмінь, який не було поставлено у власність покупця. Вказана претензія не містить вимоги про поставку товару.

Зважаючи на приписи ст. 530 та ст. 693 Цивільного кодексу України, за встановлених у справі обставин, колегія суддів визнає вірним висновок місцевого господарського суду про передчасність звернення з позовом щодо повернення коштів попередньої оплати, оскільки строки поставки товару між сторонами не врегульовано, а позивачем не надано доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою про поставку товару в порядку ч. 2 ст.530 ЦК України.

Судом відхиляються доводи апелянта про те, що йому було невідомо місце знаходження товару, оскільки копії видаткових накладних №РН-000086 від 14.12.2018, №РН-0000020 від 03.04.2019, №0000042 від 14.06.2019 та товарно-транспортних накладних №49 від 14.12.2018, №23 від 03.04.20219 та №73 від 14.12.20219 містять відомості про пункт навантаження.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги ТОВ "Антарес Інвест М" про те, що ним 15.04.2020 на електронну адресу відповідача було надіслано лист №23 від 15.04.2020 про проведення 15.04.2020 відвантаження придбаного в господарстві ячменю в автомобіль SKANIA НОМЕР_1 , напівпричеп НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1, НОМЕР_3 та довіреність №54 від 15.04.2020 на отримання цінностей (ячменю в кількості 24 тони) ОСОБА_1 від ТОВ "Фірма "Династія" за рахунком №50 від 29.10.2018, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з принципу змагальності господарського процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Частиною 4 ст.13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однак позивач не подав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції лист №23 від 15.04.2020, на який посилається у своїй апеляційній скарзі, як і не було обґрунтовано неможливість його подання до суду першої інстанції та відповідно не заявлено клопотання про витребування доказів судом.

З огляду на відсутність в матеріалах справи листа №23 від 15.04.2020, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на нього, оскільки він не був предметом дослідження суду першої інстанції.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 у справі № 924/1063/21.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1-3 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Частина 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим ТОВ "Антарес Інвест М", оскаржуючи додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 у справі № 924/1063/21, лише звертає увагу суду на те, що квитанція від 10.11.2021 є неналежним доказом понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та суперечить фактичним обставинам справи.

Однак суд апеляційної інстанції не приймає до уваги такі доводи апелянта оскільки за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У свою чергу подані відповідачем докази, зокрема: договір №20/21 від 08.11.2021 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ "Фірма "Династія" та адвокатом Рарицьким Т.В.; додаткова угода №1 від 08.11.2021 до договору; квитанція від 10.11.2021; акт №01 від 07.12.2021 про надання правової допомоги відповідно до договору №20/21 та ордер серії ВХ №1019644 від 08.11.2021, а також подані до суду першої інстанції представником відповідача процесуальні документи у своїй сукупності в повній мірі підтверджують факт надання адвокатом Рарицьким Т.В. професійної правової допомоги ТОВ "Фірма "Династія" у справі №924/1063/21 та відповідно фактичне понесення відповідачем таких витрат.

Позивач до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подавав.

Скаржник в апеляційній скарзі не наводить будь-яких доводів щодо не співмірності витрат відповідача на професійну правову допомогу, а також інших аргументів щодо незаконності та необґрунтованості додаткового рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 у справі № 924/1063/21 (зазначав лише про те, що квитанція від 10.11.2021 є неналежним доказом витрат на професійну правову допомогу), а тому з урахуванням положень ст. 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції заяви ТОВ "Фірма "Династія" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 924/1063/21 та стягнення з ТОВ "Антарес Інвест М" на користь ТОВ "Фірма "Династія" 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятих у справі рішень, а наведені в ній доводи є необґрунтованими.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.12.2021 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 у справі №924/1063/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.12.2021 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.12.2021 у справі № 924/1063/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 924/1063/21 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "23" березня 2022 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Савченко Г.І.