ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2022 Справа № 914/3309/21

за позовом: Фізичної особи-підприємця Борсук Ореста Івановича, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Борисова Ірини Петрівни, м. Львів

про стягнення 254 964,47грн. заборгованості

Суддя Коссак С.М.

за участі секретаря Брошко І.Б.

Представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Борсук Ореста Івановича, м. Львів до відповідача Фізичної особи-підприємця Борисова Ірини Петрівни, м. Львів про стягнення 254 964,47грн. заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №01/05-2019 від 01.05.2019 року, з якої: 230 000,00грн. - основний борг, 18 570,84грн. - інфляційні втрати, 6393,63грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 09.12.2021 о 10:15 год.

Рух справи відображено в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 13.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 03.02.2022 р. о 09:40 год. Однак, у зв`язку з карантинними заходами судді, судове засідання призначене на 03.02.2022 року не відбулося. Відтак, ухвалою суду від 07.02.2022 року розгляд справи призначено на 24.02.2022 року на 10год. 20 хв.

Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року затверджено однойменний Указ Президента України. Відтак, у зв"язку з військовою агресією РФ, судове засідання 24.02.2022 року не відбулося (протокол зборів суддів №2 від 24.02.2022 року), відтак ухвалою суду від 01.03.2022 року розгляд справи призначено на 31.03.2022 року на 11год. 30хв.

В судове засідання 31.03.2022 року позивач явку представника не забезпечив, був належним чином повідомлений

В судове засідання 31.03.2022 року відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції за 03.03.2022 року. 22.12.2021 року, 19.01.2022 року, 28.02.2022 року та 15.03.2022 року на адресу суду від відповідача повернулися конверти із зазначенням причини повернення на довідці: «за закінченням терміну зберігання». До суду станом на час слухання справи процесуальних документів чи відзиву від відповідача не надходило.

Ухвали суду надіслані відповідачу за адресою, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресою, яка вказана позивачем у позовній заяві, відтак відповідача було належним чином повідомлено про місце, дату та час судового засідання.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

З урахуванням того, що розгляд справи відбувається за правилами загального позовного провадження, позовні матеріали надіслано відповідачу, відповідач не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, в суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, які передбачені статтями 202, 216 ГПК України.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дії щодо належного повідомлення відповідача про розглядуваний спір. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про судовий процес справи, судом неодноразово відкладався розгляд справи з метою надання можливості відповідачу подати відзив на позовну заяву чи заперечення, однак відповідач своїм правом на захист не скористався. Одночасно, суд зазначає, що провадження у справі відкрито 09.11.2021 року та справа слухалася ще до оголошення воєнного стану в Україні та неодноразово відкладався розгляд справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справи за наявними матеріалами.

Отже, неявка учасників справи (їх представників) в судове засідання 31.03.2022 року не перешкоджає розгляду справи по суті, в матеріалах справи достатньо доказів для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення. Суд дійшов висновку про прийняття рішення у справі.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.05.2019 року між Фізичною особою-підприємцем Борсук Орестом Івановичем та Фізичною особою-підприємцем Борисовою Іриною Петрівною укладено договір оренди нежитлового приміщення №01/05-2019, на виконання п. п. 1.1, 3.1., 3.2 якого, 01.05.2019 року позивачем передано відповідачу згідно акту приймання-передачі майна в строкове платне користування приміщення площею 52,2 м кв. за адресою м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5Ж. У відповідності до п. 5.1. договору оренди, орендна плата за приміщення за один календарний місяць становить 22 000,00грн., а розрахунок по орендній платі починає проводитись з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, що визначено пунктом 3.4 договору.

Відповідач зобов`язань по сплаті орендної плати у повному обсязі не виконав, відтак у нього перед позивачем виникла заборгованість оренди за період з 01.06.2020 року по 01.04.2021 року у сумі 230 000,00грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 01.05.2021 року, який підписаний обома сторонами.

У зв`язку з простроченням орендарем грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 3% річних від простроченої суми у розмірі 6393,63грн. та 18 570,84грн. інфляційних втрат.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 254 964,47грн., з якої 230 000,00грн. - основний борг з орендної плати; 6393,63грн. - 3% річних та 18 570,84грн. - інфляційних втрат.

Аргументи відповідача.

Вимог ухвали суду не виконав, проти позову в установленому порядку не заперечив. Тому суд розглянув справу без участі представника відповідача та його відзиву на позов, за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи.

Предметом доказування є обставини з яким пов`язується факт укладення договору оренди нерухомого майна, його належне виконання в частині сплати орендної плати, застосування за невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати орендної плати 3 % річних у спосіб визначеним законодавством та нарахування інфляційних втрат.

01.05.2019 року між Фізичною особою-підприємцем Борсуком Орестом Івановичем та Фізичною особою-підприємцем Борисовою Іриною Петрівною укладено договір оренди нежитлового приміщення №01/05-2019, відповідно до п.1.1 якого Орендодавець зобов`язується передати орендарю в строкове платне користування приміщення площею 52,2 м2 за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5Ж, а орендар зобов`язується прийняти об`єкт оренди, своєчасно сплачувати орендну плату, після припинення цього договору повернути приміщення, що орендується в належному стані, з урахуванням природного зносу.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.3, 3.4 договору передача приміщення, що орендується, здійснюється 01 травня 2019 року. Під час прийому-передачі приміщення, що орендується, сторонами підписується акт приймання-передачі майна. Приміщення вважається переданим з моменту підписання Акту приймання-передачі майна. В момент підписання даного Акту орендар передав орендодавцеві ключі від приміщення, що орендується, після чого персоналу орендаря має бути забезпечено безперешкодний доступ у приміщення, що орендується. Розрахунок по орендній платі починає проводитися з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі майна.

Актом приймання-передачі нежитлового приміщення за адресою м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5Ж, який знаходиться в матеріалах справи, укладений та підписаний обома сторонами 01 травня 2019 року, визначено, що орендодавець відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №01/05-2019 від 01.05.2019 року передав, а орендар прийняв приміщення площею 52,2 м2 за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5Ж.

Згідно п.5.1 договору, орендна плата приміщення, що орендується за цим договором за 1 (один) календарний місяць з моменту підписання Акта прийому-передачі майна, становить 20 000,00грн.. Пунктом 5.3 договору визначено, що орендна плата, яка визначена в п. 5.1. та розраховується відповідно до п. 5.2. даного договору, сплачується орендарем щомісячно не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку від орендодавця. Орендодавець зобов`язаний виставляти рахунок орендарю з 01 по 10 число кожного місяця, за місяць, в якому орендар буде користуватися приміщенням, що орендується.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем надсилались відповідачу рахунки на оплату орендної плати з 01.06.2020 року по 01.04.2021 року включно та додано докази надсилання відповідачу даних рахунків.

Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків за договором №01/05-2019 від 01 травня 2019 року, який складено та підписано позивачем та відповідачем 01.05.2021 року станом на 30.04.2021 року заборгованість відповідача - ФОП Борисової Ірини Петрівни перед позивачем - ФОП Борсук Орестом Івановичем складає 230 000,00грн.

30.04.2021 року між позивачем та відповідачем укладено угоду про розірвання договору оренди нежитлового приміщення. При цьому, пунктом 2 даної угоди встановлено, що відповідач - ФОП Борисова Ірина Петрівна визнає за собою борг перед позивачем - ФОП Борсук Орестом Івановичем у розмірі 230 000,00грн. та зобов`язується його погасити.

Відтак, у відповідача перед позивачем заборгованість за договором оренди становить 230 000,00грн., яка не заперечується відповідачем у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням Орендарем грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 3% річних від простроченої суми за кожен місяць окремо, що складає 6393,63 грн. та інфляційні втрати у сумі 18 570,84грн.

Відтак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 230 000,00грн. - основний борг з орендної плати; 6393,63грн. - 3% річних та 18 570,84грн. - інфляційних втрат.

Норми права та мотиви суду.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 ЦК України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди нежитлового приміщення №01/05-2019 від 01 травня 2019 року.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Одним із основних обов`язків орендаря у зобов`язанні з оренди майна є своєчасне та у повному обсязі внесення орендної плати.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У відповідача існує невиконаний ним обов`язок по сплаті орендної плати за договором, а саме заборгованість за період з 01.06.2020 року по 01.04.2021 року у сумі 230 000,00грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо вчасної сплати орендної плати за період з 01.06.2020 року по 01.04.2021 року, а відтак позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 230 000,00грн., яка розрахована відповідно до умов договору.

Щодо стягнення 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

У зв`язку із простроченням Орендарем грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 3% річних від прострочених сум які підлягали сплаті за кожен місяць окремо, що складає 6393,63грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, з врахуванням розпорядження КМУ від 10.01.2019 №7-р «Про перенесення робочих днів у 2019» та ст.73 «Святкові і неробочі дні» - Кодексу законів про працю України, прийшов до висновку, що позивачем зазначено правильні періоди прострочення грошового зобо`язання та суми від якої нараховувались 3% річних, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в сумі 6393,63грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дана правова позиція викладена постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення 18 570,84грн. - інфляційних нарахувань, прийшов до висновку, що позивачем зазначено правильно суму боргу від сум яких здійснювались нарахування інфляційних втрат, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягнення інфляційні втрати в сумі 18 570,84грн.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме стягненню підлягає: 230 000,00грн. заборгованості з орендної плати, 6393,63 грн. 3% річних та 18 570,84грн. інфляційних втрат.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3824,50грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 3824,50 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76 - 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Борисова Ірини Петрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Борсук Ореста Івановича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 230 000,00грн. основного боргу з орендної плати, 18 570,84грн. інфляційних втрат, 6393,63 грн. 3% річних та 3824,50грн. судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 06.04.2022 року.

Суддя Коссак С.М.