АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2372/20(509/1385/19)

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Кратковський Р.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства ,,Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління, м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 р.

суддя першої інстанції - Найфлейш В.Д.

по справі № 916/2372/20(509/1385/19)

за позовом Акціонерного товариства ,,Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління, м. Одеса

до відповідачів

- ОСОБА_1

- ОСОБА_2

- ОСОБА_5

про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

в межах справи № 916/2372/20(509/1385/19)

про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1

суддя суду першої інстанції: Найфлейш В.Д.

час та місце постановлення рішення: 07.10.2021, м. Одеса, пр. - т Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області,

за участю представників сторін:

від АТ "Ощадбанк" - адвокат Бабенко Наталія Сергіївна

від ОСОБА_1 - адвокат Лук`ян Сергій Григорович,

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 по справі № 916/2372/20 (509/1385/19).

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

21.03.2019 АТ "Державний ощадний банк України" звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2020р. у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовлено, матеріали цивільної справи №509/1385/19 за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, передано у порядку статті 7 Кодексу України з процедур банкрутсва до Господарського суду Одеської області в провадженні якого перебуває справа №916/2372/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.10.2021 в задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що станом на 07.10.2021р. діє мораторій, протягом якого звернення стягнення на предмет іпотеки заборонено, а також що питання погашення заборгованості відповідачем ОСОБА_1 за іпотечним договором перед АТ «Державний ощадний банк України» вирішено в межах справи про неплатоспроможність, що зумовлює відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з наведеним рішенням Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить скасувати рішення Господарськрго суду Одеської області від 07.10.2021 у справі № 916/2372/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

АТ «Ощадбанк» вважає, що вищевказане рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Та за твердженням апелянта, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки суд виходив з того, що станом на день прийняття рішення у справі, діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020 у справі №916/2372/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , а також послався на наявність ухвали, якою встановлено щомісячну мінімальну суму у розмірі половини мінімальної заробітної плати, встановленої Кабінетом Міністрів України на день ухвалення рішення 3 000,00 грн. (кожного 7 числа відповідного місяця, або наступного за вихідними або святковими днями з дня прийняття цієї ухвали) до моменту повного погашення реструктуризованого зобов`язання перед АТ «Державний Ощадний банк України» в сумі 882 427,47 грн.

Однак, апелянт зазначає, що не погоджується з вказаною ухвалою суду першої інстанції від 07.10.2021 та звернувся із відповідною апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.

Боржник в поданому відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 21.03.2019р. АТ "Державний ощадний банк України" звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.2019р. по справі №509/1385/19 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

16.04.2019р. позивачем АТ "Державний ощадний банк України" надано до суду уточнену позовну заяву, а також клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.04.2019р. клопотання представника позивача задоволено, замінено неналежних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на належних відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по цивільній справі №509/1385/19.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р., серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шалашного Леоніда Олександровича.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2020р. у задоволенні заяви представника відповідача Добрєва Р.В. про закриття провадження у справі відмовлено, матеріали цивільної справи №509/1385/19 за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, передано у порядку статті 7 Кодексу України з процедур банкрутсва до Господарського суду Одеської області в провадженні якого перебуває справа №916/2372/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.04.2021р. прийнято справу №509/1385/19 до свого провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін в межах справи №916/2372/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та присвоїти справі №916/2372/20(509/1385/19).

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

За положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі 607/6254/15-ц звертає увагу на те, що 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства, яким у пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, зокрема, спори про стягнення заробітної плати (ст.7 Кодексу з процедур банкрутства).

У своїй постанові № 607/6254/15-ц від 15.01.2020 Велика Палата Верховного суду зробила правовий висновок про те, що вказана категорія справ підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Крім цього, Суд звернув увагу про необхідність надсилання справ до господарського суду без закриття провадження у справі, оскільки в разі закриття провадження у справі такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі.

Відповідно до статті 7 Кодексу, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постановах від 28.04.2021 р. по справі № 428/2376/20, від 18.01.2022 р. по справі № 199/8780/20.

Враховуючи наведені законодавчі приписи та висновки Верховного Суду, Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалою від 10.12.2020, враховуючи відкриття Господарським судом Одеської області провадження про неплатоспроможність відповідача ОСОБА_1 , матеріали цивільної справи №509/1385/19 передав на розгляд господарського суду.

За результатами розгляду позовної заяви, Господарським судом Одеської області прийнято рішенням, яким у задоволенні позову відмовлено. В мотивах ухваленого рішення суд першої інстанції послався на наявність дії мораторію запровадженого разом із порушенням справи про неплатоспроможність, протягом якого звернення стягнення на предмет іпотеки заборонено.

Разом з цим, як встановлено судом апеляційної інстанції, процедура неплатоспроможності фізичної особи боржника ОСОБА_1 здійснювалась усупереч приписів Кодексу України з процедур банкрутства, внаслідок чого провадження у справі №916/2372/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 було закрито постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 на підставі п.1 ч.7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, колегією суддів було встановлено, що звертаючись з заявою про порушення справи про неплатоспроможність боржник у декларації про майновий стан зазначив недостовірну інформацію про майно, доходи та витрати власні та членів сім`ї, що у відповідності до наведених приписів закону виключає подальше здійснення провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи та зумовлює його закриття із виникненням відповідних правових наслідків, як то скасування мораторію на задоволення вимог кредиторів, тощо.

За таких обставин, на переконання судової колегії, вирішення справи №916/2372/20(509/1385/19) по суті та відмова у задоволенні позову, із посиланням на мораторій, який був запроваджений у справі, провадження за якою мало бути закрито на підставі п.1 ч.7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства, не відповідає вимогам Кодексу України з процедур банкрутства, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Проте, виходячи із того, що провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи закрито, розгляд цієї справи із ухваленням відповідного рішення по суті, не узгоджується із приписам процесуального законодавства, які встановлюють відповідну юрисдикцію господарських судів.

Колегія суддів зазначає, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже, спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, наразі не може бути розглянутий господарським судом у межах справи про банкрутство, з огляду на закриття такої справи.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що законодавцем не врегульовано питання щодо визначення подальшого розгляду майнового спору, стороною якого є боржник, у випадку закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Разом з цим, колегія суддів наголошує на тому, що статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будьяких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Європейським судом з прав людини також вказується про те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v.France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

Зокрема, у рішенні по справі «Міragall Есkolano v.» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Регеz de Rada Cavanilles v.» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як засвідчує позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті (ст. 23 ЦПК України).

Статтею 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. 2. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення закріпленого Конституцією України права позивача на судовий захист, колегія суддів вважає, що дана справа за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса ОСОБА_1 , Одеська область, ОСОБА_2 , Одеська область, ОСОБА_5 , Одеська область про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення підлягає передачі до Овідіопольського районного суду Одеської області для розгляду по суті.

Тому, решта доводів наведених учасниками справи у заявах по суті справи, залишаються колегією суддів поза увагою, оскільки господарський суд наразі не вирішує справу по суті.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса підлягає задоволенню частково, рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 р. у справі №916/2372/20(509/1385/19) скасуванню із направленням справи до Овідіопольського районного суду Одеської області для розгляду по суті.

Керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 231, ст. ст. 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 р. у справі №916/2372/20(509/1385/19) скасувати.

Справу №916/2372/20(509/1385/19) за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса ОСОБА_1 , Одеська область, ОСОБА_2 , Одеська область, ОСОБА_5 , Одеська область про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення передати до Овідіопольського районного суду Одеської області для розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2022 р.

Головуючий суддя: Л. В. Лавриненко

Судді: О.Ю. Аленін

І.Г. Філінюк