ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04 квітня 2022 року Cправа № 925/252/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В., розглянувши матеріали

за позовом приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно,

в особі відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ, м. Черкаси

до товариства з обмеженою відповідальністю КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ,

м. Дніпро

про стягнення 66 923 грн. 16 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом приватне акціонерне товариство Черкаське хімволокно в особі відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ до товариства з обмеженою відповідальністю КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ про стягнення 66 923 грн. 16 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а саме: 52 807 грн. 76 коп. внесків, 10 223 грн. 09 коп. інфляційних втрат та 3 892 грн. 31 коп. 3% річних.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач знаходиться за адресою: просп. Дмитра Яворницького, буд. 12, м. Дніпро, 49000.

При зверненні до Господарського суду Черкаської області позивач посилається на положення ч. 3 ст. 30 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 не знайшла підстав для відступу від висновку, викладеного Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц, про те, що позов про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном належить до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна.

Предметом спору у справі №911/2390/18 була орендна плата за користування нерухомим майном.

Позивач був орендодавцем нерухомого майна, яким на підставі письмового договору користувався відповідач.

Тобто спір між сторонами у справі №911/2390/18 виник з приводу плати за користування нерухомим майном, не зважаючи на те, що безпосередньо нерухоме майно не виступало об`єктом спірного матеріального правовідношення.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові вказала наступне:

У чинній редакції ГПК України частина третя статті 30 цього Кодексу вказує на виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, господарським судам за місцезнаходженням майна або основної його частини, що відповідає змісту частини першої статті 30 ЦПК України.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука з приводу означає у зв`язку з чим-небудь, тому словосполучення з приводу нерухомого майна треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення з приводу нерухомого майна у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Предметом спору зі справи №925/252/22 є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання споживачем своїх зобов`язань з оплати фактично спожитих комунальних послуг, наданих виконавцем цих послуг (позивачем).

Із договору про надання житлово-комунальних послуг, чи самого факту надання послуг, у позивача (виконавця цих послуг) не виникає жодних прав або обов`язків щодо самого нерухомого майна, на відміну від прав та обов`язків сторін, які виникають із договору оренди нерухомого майна.

В даному випадку, позивач (виконавець комунальних послуг) не є власником (орендодавцем) нерухомого майна, що є спірним, або з приводу якого виник спір на відміну від правовідносин у справі № 911/2390/18.

Отже, предмети спорів у цих справах і самі правовідносини є різними.

Суд дійшов висновку, що спір зі справи №925/252/22 не виник з приводу нерухомого майна в розумінні ч. 3 ст. 30 ГПК України, а тому посилання позивача на дану норму процесуального закону є помилковим.

За таких обставин матеріали справи підлягають направленню до Господарського суду Дніпропетровської області за територіальною підсудністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ГПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 234, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Передати матеріали справи №925/252/22 за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Суддя А.В. Васянович