ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1175/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна" (01001, місто Київ, вул. Малопідвальна, будинок 12/10, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" (35431, Рівненська обл., Рівненський район, село Андрусіїв, вул. Вершила М., будинок 41 а, )

про стягнення 122 559,96 грн

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Агріматко-Україна" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" про стягнення заборгованості в сумі 122 559,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним з позивачем Договором поставки №СОК-013000002 від 04.03.2020, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 122 559,96 грн, що складається з: 102 769,91 грн основного боргу за поставлений товар, 6 860,86 грн пені, 9 757,21 грн інфляційних втрат та 3 171,98 грн 3% річних.

Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою запропоновано відповідачу відповідно до статті 165 ГПК України надати відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 денного строку з дня вручення ухвали.

Частинами 1-4 ст. 161 ГПК України передбачено, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Приписами ч.ч. 1, 2, 6, 8, 9 ст. 165 ГПК України унормовано, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. До відзиву додаються, зокрема докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Водночас, такого клопотання до суду не надходило.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 28.12.2021, яка направлялась на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві: 35431, Рівненська область, Гощанський район, село Бабин, вул. Незалежності, будинок 9. Поштове відправлення з вказаною ухвалою було повернуто на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Водночас, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адреса позивача на момент розгляду справи: 35431, Рівненська обл., Рівненський район, село Андрусіїв, вул. Вершила М., будинок 41 а. Відтак, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала суду від 28.12.2021 була направлена на вказану в реєстрі адресу, та згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена відповідачу 17.02.2022.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в строк встановлений в ухвалі суду від 28.12.2021 відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

04 березня 2020 року між Приватним акціонерним товариством "Агріматко-Україна" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" (Покупець) було укладено Договір поставки №СОК-013000002 (далі Договір, а.с. 5-7), відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача товари за номенклатурою та в строки відповідно до специфікацій, які є додатками до цього Договору та його невід`ємними частинами, а відповідач зобов`язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену в специфікаціях до договору вартість в строки та в порядку, передбаченому договором та специфікаціями до нього.

Відповідно до умов Договору, а саме: пунктів 2.1, 2.2, 4.2 ціни, строки поставки товару, кінцевий термін оплати товару визначаються шляхом домовленості сторін у специфікації.

Відповідно до п. 10.3 Договору останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписаний повноважними представниками постачальника та покупця та скріплений відтисками печаток вказаних юридичних осіб. Докази недійсності Договору чи окремих його положень в матеріалах справи відсутні.

11 березня 2020 року позивачем та відповідачем було підписано додаток №00001 до Договору, яким сторони погодили кількість, асортимент, строк поставки, вартість та строки оплати товару (а.с. 8).

Відповідно до Специфікації № 00001 до Договору вартість товару, що підлягав поставці склала 128 661,91 грн. Кінцевий строк оплати товару покупцем - 01.12.2020.

На виконання умов Договору та Специфікації № 00001 позивач поставив відповідачу Товар на суму 128 661,91 грн, що підтверджується видатковою накладною №313012 від 13.03.2020 (а.с. 9).

Відповідачем отримано товар без зауважень, однак, ТОВ "Віртуоз-ЛТД" за товар отриманий згідно вказаної видаткової накладної розрахувався лише частково в сумі 25 892,30 грн, в підтвердження чого позивачем додані до позовної заяви копії платіжних доручень №5363 від 15.02.2021 на суму 5 000,00 грн, №250 від 09.08.2021 на суму 2 000,00 та №4965 від 13.03.2020 на суму 18 892,30 грн.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо оплати за отриманий Товар на момент звернення з даним позовом до суду, за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем за Договором у сумі 102 769,61 грн.

Доказів оплати боргу у розмірі 102 769,61 грн за Договором відповідач суду не надав.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у випадку затримки оплати з вини Покупця, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

На підставі пункту 6.2 Договору позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 6 860,860 грн.

Також, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 9 757,21 грн та 3% річних в сумі 3 171,98 грн.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями ч. 1 ст. 693 ЦК України врегульовано наступне: якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Заборгованість в сумі 102 769,61 грн за поставлений товар, яка виникла на підставі Договору, підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Поряд з цим, у прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача 102 769,91 грн основного боргу. Така сума не підтверджується матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами, відтак, у задоволенні позову в частині стягнення 0,30 грн основного боргу необхідно відмовити за безпідставністю.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Так, згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996 №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач порушував терміни оплати Товару згідно умов Договору та смецифікації (оплата до 01.12.2020), тобто не здійснив оплату Товару в розмірі 102 769,61 грн по дату прийняття рішення.

Судом перевірено розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що вони є не в повній мірі вірними. Так, позивач, у прохальній частині позовної заяви, просить стягнути з відповідача 6 860,86 грн пені, 9 757,21 грн інфляційних втрат та 3 171,98 грн 3% річних. Поряд з цим, як на підставу для стягнення зазначених коштів позивач посилається на розрахунок доданий до позовної заяви (а.с. 19-21), із якого судом вбачається, що позивач нарахував відповідачу 9 729,92 грн інфляційних втрат за період з грудня 2020 по жовтень 2021 року, 3 149,98 грн 3 % річних за період з 02.12.2020 по 09.12.2021 та 6 577,32 грн пені за період з 02.12.2020 по 30.05.2021. Необхідно зазначити, що підстави для стягнення з відповідача більших сум, які зазначені в прохальній частині позовної заяви позивачем не наведені та судом станом на момент розгляду справи не встановлені, оскільки суд не може втручатись у проведені стороною розрахунки в бік збільшення. Відтак, судом перевірено розрахунки позивача додані до позовної заяви в межах періодів зазначених у останніх, а також враховано, що сума несплаченого основного боргу за поставлений товар яка повинна застосовуватись при нарахуванні пені, інфляційних втрат та 3% річних складає 102 769,61 грн, а не 102 769,91 грн, як помилково зазначає позивач у розрахунках. Відтак, за розрахунком суду підставним є нарахування та стягнення з відповідача 9 729,89 грн інфляційних втрат за період з грудня 2020 по жовтень 2021 року, 3 149,97 грн 3 % річних за період з 02.12.2020 по 09.12.2021 та 6 575,36 грн пені за період з 02.12.2020 по 30.05.2021.

Відтак, у задоволенні позову в частині стягнення 286,50 грн пені, 22,01 грн 3% річних та 27,32 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених вище обставин, позов Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" про стягнення заборгованості в сумі 122 559,96 грн підлягає частковому задоволенню в сумі 122 224,83 грн, з яких: 102 769,61 грн основного боргу, 9 729,89 грн інфляційних втрат, 3 149,97 грн 3 % річних та 6 575,36 грн пені. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 0,30 грн основного боргу, 286,50 грн пені, 22,01 грн 3% річних та 27,32 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та підлягають стягненню з відповідача в розмірі 2 263,79 грн (2 270 х 122 224,83 / 122 559,96).

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" про стягнення заборгованості в сумі 122 559,96 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" (35431, Рівненська обл., Рівненський район, село Андрусіїв, вул. Вершила М., будинок 41 а, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна" (01001, місто Київ, вул. Малопідвальна, будинок 12/10, ) 102 769 (сто дві тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн 61 коп. основного боргу, 9 729 (дев`ять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн 89 коп. інфляційних втрат, 3 149 (три тисячі сто сорок дев`ять) грн 97 коп. 3 % річних, 6 575 (шість тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн 36 коп. пені та 2 263 (дві тисячі двісті шістдесят три) грн 79 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" 0,30 грн основного боргу, 286,50 грн пені, 22,01 грн 3% річних та 27,32 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.03.2022.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич