ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2022 Справа № 917/1613/21

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ», вул. Князя Володимира, буд. 109-Г, м. Рівне, 33009

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІР-АГРОМИР», вул. Пушкіна, 42, м. Полтава, 36011

про стягнення 1 184 736,80 грн заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Обставини справи: до Господарського суду Полтавської області 18.10.2021 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІР-АГРОМИР» про стягнення 1 184 736,80 грн заборгованості, у тому числі 765 600,00 грн основного боргу, 90 160,00 грн інфляційних, 41 279,00 грн 3% річних, 211 137,80 грн пені та 76560,00 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на недотримання відповідачем зобов`язань з оплати товару поставленого по договору поставки № 2511-1 від 18.11.2019.

Ухвалою від 21.10.2021 суд залишив вказану позовну заяву без розгляду, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 08.11.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі у порядку загального позовного провадження; призначив підготовче засідання у справі на 07.12.2021 на 09:30 год; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України; встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 15 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

12.11.2021 до суду надійшла заява позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарським судом Вінницької області.

Ухвалою від 15.11.2021 суд відмовив у задоволенні вказаної заяви позивача.

07.12.2021 до суду надійшло клопотання позивача про проведення підготовчого засідання без його участі.

Судове засідання призначене на 07.12.2021 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Тимощенко О.М. на лікарняному.

13.12.2021 від представника позивача до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів по справі № 917/1613/21.

Враховуючи закінчення лікарняного судді Тимощенко О. М., ухвалою суду від 20.12.2021 призначено підготовче засідання у справі на 18.01.2022 на 11 год. 00 хв. та задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні Господарського суду Полтавської області у режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

03.12.2021 до суду надійшло клопотання відповідача про продовження строку проведення підготовчого засідання та строку для подання відзиву на позов, а також про оголошення перерви у підготовчому засіданні, посилаючись на необхідність запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, з метою недопущення створення загрози життю та здоров`ю учасників даної судової справи та їх представників.

Ухвалою від 18.01.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву на позов.

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 18.01.2022 судом продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву у засіданні до 15.02.2022 до 11:30 год.

Ухвалою від 20.01.2022, не змінюючи суті та змісту ухвали від 18.01.2022 про відмову у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву, суд виправив описку в її тексті в частині порядку оскарження ухвали в апеляційному порядку.

Ухвалою від 15.02.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.03.2022 на 11:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду для представника позивача із використанням його власних технічних засобів.

15.03.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

В судове засідання 17.03.2022 сторони чи їх представники не з`явилися.

Відповідач про причини неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи по суті відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 132).

Суд враховує, що відповідач знаходиться в м. Полтава, у нього було достатньо часу для подання відзиву на позов, контррозрахунку чи будь-яких інших заяв та клопотань.

Однак, відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

18.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІР-АГРОМИР" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 2511-1 (а. с. 6-8).

В укладеному договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Постачальник зобов`язаний поставити в обумовлений термін і передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти й оплатити цукор в мішках по 50 кг (далі - Товар), який поставляється йому в рамках даного Договору. Ціна та кількість Товару визначаються у видаткових накладних та/або специфікаціях до даного Договору, а строки відвантаження й поставки Товару можуть визначаються Специфікаціями до даного Договору (п. 1.1. договору);

- Розрахунки за поставлений Товар за цим Договором здійснюються по факту поставки Товару, але не пізніше наступного робочого дня після факту поставки Товару. Оплата поставленого Товару проводиться Покупцем, в гривнях, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника. Покупець не обмежений в праві здійснювати попередню оплату за Товар (п. 3.1. договору);

- Датою переходу права власності на Товар від Постачальника до Покупця є дата отримання Товару Покупцем, що вказується Покупцем на оригіналі видаткової накладної, яка надається Постачальнику. Якщо Покупець не вказав дату отримання Товару Покупцем на оригіналі видаткової накладної, яка надається Постачальнику, датою переходу права власності на Товар від Постачальника до Покупця вважається дата виписки видаткової накладної (п. 3.7. договору);

- За невиконання або неналежне виконання умов даного Договору сторони несуть відповідальність у відповідності до положень даного Договору та/або чинного законодавства України (п. 6.1. договору);

- У випадку невиконання Покупцем грошових зобов`язань, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення зобов`язань, від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення зобов`язання відповідно до умов даного Договору і у разі затримки платежу за поставлений Товар більше ніж на 10 (десять) календарних днів, Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми невиконаного зобов`язання (п. 6.2. договору);

- Сплата неустойки, передбаченої в п. п. 6.2., 6.3. даного Договору, не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань у повному обсязі за даним Договором, якщо даним Договором не встановлене інше (п. 6.4. договору);

- Нарахування штрафних санкцій, передбачених даним Договором, припиняється в момент фактичного виконання зобов`язання в натурі. Сторони домовились про те, що строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій за цим Договором становить три роки від дня порушення права (п. 6.5. договору);

- Даний Договір набуває чинності з дати підписання й діє до « 31» грудня 2020 р., але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за даним Договором (п. 8.4. договору);

- Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із Сторін за місяць до закінчення терміну дії Договору письмово не повідомить іншу сторону про бажання припинити або переукласти Договір (п. 8.5. договору).

На виконання умов договору постачальником поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 1 786 400,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими особами сторін та скріплені відбитками їх печаток № 2561 від 20.11.2019 на суму 255 200,00 грн, № 2590 від 21.11.2019 на суму 255 200,00 грн, № 2789 від 02.12.2019 на суму 255 200,00 грн, № 2886 від 07.12.2019 на суму 255 200,00 грн, № 2954 від 12.12.2019 на суму 255 200,00 грн, № 2986 від 17.12.2019 на суму 255 200,00 грн, № 3103 від 21.12.2019 на суму 255 200,00 грн, а також товарно-транспортними накладними № Р2561 від 20.11.2019, № Р2590 від 21.11.2019, № Р2789 від 02.12.2019, № Р2886 від 07.12.2019, № Р2954 від 12.12.2019, № Р2986 від 17.12.2019, № Р3103 від 21.12.2019, а також виписаними позивачем рахунками на оплату товару, які долучені позивачем до позовної заяви (а.с. 11-31).

Відповідач вартість отриманого товару сплатив частково, на суму 1 020 800,00 грн, що підтверджується копіями банківських виписок по рахунку позивача за 02.12.2019 на суму 58 800 грн, за 03.12.2019 на суми 10 000,00 грн, 20 000,00 грн і 55 000,00 грн, за 05.12.2019 на суми 30 000,00 грн і 50 000,00 грн, за 06.12.2019 на суму 31400 грн, за 19.12.2019 на суму 100 000,00 грн, за 20.12.2019 на суму 55 200,00 грн, за 23.12.2019 на суму 50 000,00 грн, за 24.12.2019 на суму 50 000,00 грн, а також копіями платіжних доручень № 4841 від 09.12.2019 на суму 255 200,00 грн, № 5010 від 13.12.2019 на суму 120 000,00 грн, № 5062 від 16.12.2019 на суму 135 200,00 грн (а.с. 32-43).

Заборгованість відповідача за поставлений йому по договору товар склала 765 600,00 грн.

На підставі п. 6.2. договору та ст. 625 Цивільного кодексу України у зв`язку із невиконанням відповідачем передбачених договором зобов`язань зі здійснення своєчасної оплати за поставлений товар, позивач нарахував відповідачу: 211 137,80 грн пені, 76560,00 грн штрафу, 41 279,00 грн 3% річних та 90 160,00 грн інфляційних.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 765 600,00 грн основного боргу, 90 160,00 грн інфляційних, 41 279,00 грн 3% річних, 211 137,80 грн пені та 76 560,00 грн штрафу.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази (копії): договір поставки № 2511-1 від 18.11.2019; акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.11.2018 по 28.09.2021; оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за листопад 2019 р. - вересень 2021 р.; рахунки на оплату № 926 від 19.11.2019, № 938 від 21.11.2019, № 978 від 02.12.2019, № 1018 від 07.12.2019, № 1088 від 21.12.2019, № 1056 від 17.12.2019, № 1042 від 12.12.2019; видаткові накладні № 2561 від 20.11.2019, № 2590 від 21.11.2019, № 2789 від 02.12.2019, № 2886 від 07.12.2019, № 2954 від 12.12.2019, № 2986 від 17.12.2019, № 3103 від 21.12.2019; товарно-транспортні накладні № Р2561 від 20.11.2019, № Р2590 від 21.11.2019, № Р2789 від 02.12.2019, № Р2886 від 07.12.2019, № Р2954 від 12.12.2019, № Р2986 від 17.12.2019, № Р3103 від 21.12.2019; банківські виписки по рахунку позивача за 02.12.2019, за 03.12.2019, за 05.12.2019, за 06.12.2019, за 19.12.2019, за 20.12.2019, за 23.12.2019, за 24.12.2019; платіжні доручення № 4841 від 09.12.2019, № 5010 від 13.12.2019, № 5062 від 16.12.2019.

Відповідач жодних заперечень на позов не надав.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено те, що на виконання умов договору постачальником поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 786 400,00 грн, який відповідачем оплачено частково, на суму 1 020 800,00 грн. Прострочена заборгованість відповідача за поставлений йому по договору товар склала 765 600,00 грн.

Тобто, у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленої продукції і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 765 600,00 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно п. 6.2 договору у випадку невиконання Покупцем грошових зобов`язань, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення зобов`язань, від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення зобов`язання відповідно до умов даного Договору і у разі затримки платежу за поставлений Товар більше ніж на 10 (десять) календарних днів, Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми невиконаного зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

Таким чином, позивач правомірно нарахував відповідачу передбачені п. 6.2. договору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання по оплаті товару за кожний день прострочення та штраф у розмірі 10% від суми невиконаного зобов`язання, оскільки зобов`язання з оплати товару прострочено відповідачем більше ніж на 10 календарних днів.

Оскільки сума боргу за поставлений товар складає 765 600,00 грн, то розмір штрафу становить 76 560,00 грн (10% від простроченої суми).

Отже позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 76 560,00 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.5. договору нарахування штрафних санкцій, передбачених даним Договором, припиняється в момент фактичного виконання зобов`язання в натурі. Сторони домовились про те, що строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій за цим Договором становить три роки від дня порушення права.

Таким чином сторонами у договорі погоджено інший строк припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а саме, припинення нарахування штрафних санкцій в момент фактичного виконання зобов`язання в натурі.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що позивач правомірно нарахував відповідачу пеню за період з 25.12.2019 по 11.10.2021. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив його правильність.

Отже позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 211 137,80 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат і встановив їхню правильність. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення 41 279,00 грн 3% річних та 90 160,00 грн інфляційних є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІР-АГРОМИР» (вул. Пушкіна, 42, м. Полтава, 36011; ідентифікаційний код 41569712) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» (вул. Князя Володимира, буд. 109-Г, м. Рівне, 33009; ідентифікаційний код 38661338) 765 600 грн 00 коп. основного боргу, 76 560 грн 00 коп. штрафу, 211 137 грн 80 коп. пені, 41 279 грн 00 коп. 3% річних, 90 160 грн 00 коп. інфляційних, 17 771 грн 05 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Повне рішення складено 22.03.2022.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Суддя О.М. Тимощенко