ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2022 р. Справа №921/569/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.,

Суддів: Кордюк Г.Т.,

Кравчук Н.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус» б/н від 18.10.2021 (вх. № 01-05/3744/21 від 10.11.2021)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 (суддя Гевко В.Л.) про повернення без розгляду зустрічної позовної заяви

у справі №921/569/21

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» , м. Київ,

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТУС ТРЕЙД» , м. Тернопіль,

до відповідача 2: ОСОБА_1 , м. Тернопіль,

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТУС» , м. Тернопіль,

про стягнення солідарно заборгованості у сумі 2245916 грн 59 коп., з яких 1160536 грн 27 коп. - заборгованість за кредитом, 1077620 грн 75 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7759 грн 57 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 22.03.2011 по 22.09.2011.

В порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 зустрічну позовну заяву №б/н від 27.09.2021 (вх.№691 від 28.09.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТУС» з доданими до неї матеріалами повернуто без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус» оскаржило таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, та з порушенням норм процесуального права.

При цьому апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що ухвалу від 06.09.2021 про відкриття провадження позивач за зустрічним позовом отримав 09.09.2021, що підтверджується повідомленням, яке повернулося до суду 13.09.2021.

Однак, як стверджує апелянт, жодних ухвал Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус» 09.09.2021 не отримувало. Ухвалу суду про відкриття провадження Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус» отримало лише 14.09.2021.

Апелянт переконаний, що допустимим доказом, який підтверджує дату отримання учасником судового рішення, є повідомлення про вручення. А висновок суду першої інстанції про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус» отримало оскаржувану ухвалу суду 09.09.2021, зроблено за відсутності допустимих доказів, що свідчить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Відтак, апелянт вважає, що у матеріалах справи відсутній достатній доказ, який підтверджує дату отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Тотус» ухвали від 06.09.2021, то відповідно до ст. 116 ГПК України строк на подання зустрічного позову не збіг, а отже на дату постановлення оскаржуваної ухвали не є пропущеним.

А тому, апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 у справі №921/569/21, а справу передати до Господарського суду Тернопільської області для вирішення питання про відкриття провадження за зустрічним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» заперечив проти апеляційної скарги та вважає, що вона не підлягає задоволенню.

АТ КБ «Приватбанк» вважає, що матеріали справи містять докази отримання апелянтом ухвали суду від 06.09.2021, за вірною адресою, та належним чином. Вважає, що апелянтом не наведено вагомих підстав неотримання кореспонденції в зазначену судом дату, а саме 09.09.2021.

Відтак, відповідач за зустрічним позовом просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 у справі №921/569/21 залишити без змін.

Інші учасники правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відзив на апеляційну скаргу не надали.

Згідно із п.6 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 2 ст. 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» , звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою без номера від 03.08.2021 (вх.№629 від 30.08.2021) до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТУС ТРЕЙД» ; 2. ОСОБА_1 ; 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТУС» , у якій просить суд: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2008/34 від 12.08.2008 в розмірі 2245916 грн 59 коп. , з яких 1160536 грн 27 коп. - заборгованість за кредитом, 1077620 грн 75 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7759 грн 57 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 22.03.2011 по 22.09.2011.

Ухвалою суду від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.09.2021 о 12 год. 00 хв.

28.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОТУС» через канцелярію суду подано зустрічну позовну заяву №б/н від 27.09.2021 (вх.№691 від 28.09.2021) за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору №2008/34 від 12.08.2008.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 зустрічну позовну заяву №б/н від 27.09.2021 (вх.№691 від 28.09.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТУС» з доданими до неї матеріалами, повернуто заявнику без розгляду.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість ухвали Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 у справі №921/569/21, яка і є предметом апеляційного оскарження, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Згідно з ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом.

Права та обов`язки учасників справи визначені у ст. 42 ГПК України. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 176 ГПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відзиву на позов.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Таким чином, враховуючи, що відповідач за Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус» отримало ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі 09.09.2021, що підтверджено наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення строк для подання відзиву, а відтак і зустрічної позовної заяви, закінчився 24.09.2021. Із зустрічним позовом у цій справі скаржник звернувся 28.09.2021, тобто з порушенням вказаного строку.

При цьому звернення з зустрічним позовом до суду на стадії підготовчого провадження, однак поза межами встановленого ч. 8 ст. 165 ГПК України строку для подання відзиву, не свідчить про дотримання учасником справи вимог ст. 46, 180 ГПК України.

Разом з цим згідно з п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише за заявою учасника справи у разі, якщо суд визнає наведені причини пропуску цього строку поважними.

Однак, від відповідача не надійшло клопотання про продовження строку встановленого ухвалою суду від 06.09.2021, для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви законний та обґрунтований, у зв`язку із чим відсутні підстави для зміни чи скасування постановленого у справі судового рішення.

Право скаржника подати зустрічний позов не ставиться під сумнів судом, однак подання зустрічної позовної заяви регламентовано положеннями ГПК України, які не було ним дотримано.

Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлені законом, у даному разі ГПК України.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (позовів) (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Тотус».

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а оскаржувана ухвала господарського суду відповідає чинному законодавству, тому підстави, передбачені ст.ст. 277, 280 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 у справі №921/569/21 відсутні.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус», зміни чи скасування ухвали Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 у справі №91/569/21. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 86, 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус» б/н від 18.10.2021 (вх. № 01-05/3744/21 від 10.11.2021) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.10.2021 у справі №921/569/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.