ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" березня 2022 р. Cправа № 902/1291/21

за позовом: Вінницького міського центру зайнятості (вул. Привокзальна, 28, м. Вінниця)

до: НПУ Головного управління національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050)

про стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, ціна позову 13922,66 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

за участю представників:

позивача: Качурішин О.В.

відповідача: Господарець А.А.

В С Т А Н О В И В :

23.12.2021 р. Вінницький міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до НПУ Головного управління національної поліції у Вінницькій області про визнання рішення недійсним про стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, ціна позову 13922,66 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1291/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 24.12.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/1291/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначити на 19.01.2022 р.

За наслідками розгляду справи 19.01.2022 р. суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 08.04.2021 р. до Вінницького міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні звернувся громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 09.02.2021 р. звільнений з посади заступника начальника управління логістики та матеріально - технічного забезпечення ГУПП у Вінницькій області - начальника відділу озброєння, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Позивач вказує, що з 23.04.2021 р. ОСОБА_1 надано статус безробітного та відповідно до ч. 1 ст. 22, ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

В подальшому з 09.06.2021 р. ОСОБА_1 знятий з обліку у Вінницькому міському центрі зайнятості, як безробітний у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, відповідно до п 2 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення». За період перебування на обліку в центрі зайнятості (з 08.04.2021 р. по 09.06.2021 р.) ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю в сумі 13922,66 грн.

На підставі п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» та керуючись ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, з метою досудового врегулювання спору Вінницьким міським центром зайнятості направлено ГУНП у Вінницькій області претензію від 30.06.2021 р. № 09-07/2068-21 про відшкодування суми виплаченого матеріального забезпечення у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду. В отриманій відповіді №1010/04/26/11-2021 від 13.07.2021 р. зазначено, що прийняття рішення про виконання вимог ч.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» буде можливе лише після набуття чинності рішення.

09.09.2021 р. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду в справі № 120/2529/21-а апеляційну скаргу ГУНП у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 р. без змін.

Таким чином, позивач вважає, що у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду, відповідач на підставі п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття», зобов`язаний повернути суму виплаченого безробітному забезпечення та вартість наданих соціальних послуг.

Відповідач позов не визнає, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що 09.02.2021 р. ОСОБА_1 був звільнений з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 р. ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області. Відповідно до даного рішення суду ОСОБА_1 був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2021 р. по 07.06.2021 р. в сумі 72493,22 грн.

Представник відповідача зазначає, що на момент розгляду адміністративної справи у Вінницькому окружному адміністративному суді за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у Вінницькій області про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ГУНП у Вінницькій області не було відомо про те, що останньому було надано статус безробітного і що йому здійснювались соціальні виплати Вінницьким міським центром зайнятості. В свою чергу ОСОБА_1 не повідомив суд про отримання ним допомоги по безробіттю, хоча зобов`язаний був це зробити відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки дане замовчування призвело до подвійного стягнення з ГУНП державних коштів.

Про отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю ГУНП у Вінницькій області стало відомо на стадії апеляційного оскарження вищезазначеного рішення з листа-претензії Вінницького міського центру зайнятості від 30.06.2021 р. № 09-07/2068-21. Даний факт був повідомлений у додаткових запереченнях Сьомому апеляційному адміністративному суду, під час розгляду справи № 120/2529/21-а, з проханням зменшити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням суми виплаченої Вінницьким міським центром зайнятості ОСОБА_1 як допомоги по безробіттю. Однак, судом, під час винесення рішення, не було взято до уваги данні твердження та залишено рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 р. без змін.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, до ГУНП у Вінницькій області застосовується подвійне притягнення до відповідальності, оскільки ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіття та заробітну плату за час вимушеного прогулу. Тому у такому випадку, повернення Вінницькому міському центру зайнятості суми виплаченого безробітному забезпечення та вартість наданих соціальних послуг, доречно було б покласти на ОСОБА_1 , оскільки, у разі задоволення позовних вимог щодо повернення виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) в сумі 13 922, 66 грн з ГУНП у Вінницькій області відбудеться подвійне стягнення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно з ст. 4 Цивільного кодексу України актами цивільного законодавства є також інші закони України, які прийняті відповідно до Конституції України.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне cтрахування на випадок безробіття" визначено, що законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно - правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п. 8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтями 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до п. 10, п. 11 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виплата допомоги по безробіттю припиняється з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до норм п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція висвітлена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2018 у справі №914/586/17, від 09.07.2018 у справі № 914/1875/17, від 12.06.2018 у справі № 914/2087/17.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Як встановлено судом вище, в період з 08.04.2021 р. по 09.06.2021 р. у Вінницькому міському центрі зайнятості перебував на обліку як безробітний та отримував допомогу по безробіттю гр. ОСОБА_1 .

Згідно ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі це - відновлення працівника на колишній роботі і в колишній посаді у разі його незаконного звільнення.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 р. ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області.

09.09.2021 р. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду в справі № 120/2529/21-а апеляційну скаргу ГУНП у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 р. без змін.

За приписами ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, вищевказаними нормами припинення реєстрації, а з ними і припинення виплати допомоги по безробіттю, прямо пов`язані з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, який, в свою чергу, пов`язаний з днем видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства.

Судом встановлено, що Наказом № 87 о/с від 09.06.2021 р. поновлено гр. ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника відділу озброєння з 09.02.2021 р.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

При цьому, відповідно до п. п. 4 п. 2 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 45 вказаного Закону, реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Головним управлінням національної поліції у Вінницькій області не спростовано належними та допустимими доказами вимог позовної заяви та не повернуто вищевказані грошові кошти позивачу.

Як визначає ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, позов Вінницького міського центру зайнятості підлягає задоволенню у повному обсязі.

Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050, ) на користь Вінницького міського центру зайнятості (вул. Привокзальна, 38, м. Вінниця, 21012, код - 42433672) 13 922,66 грн - суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду та 2 270,00 грн - відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронні адреси: ; .

Повне рішення складено 12 березня 2022 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Привокзальна, 28, м. Вінниця)

3 - відповідачу (вул. Театральна, 10, м. вінниця, 21050)