ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2022 р. Справа №914/2404/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий-суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н та дати (вх.№01-05/4203/21 від 16.12.2021)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.11.2021 (суддя Артимович В.М., повний текст складено 30.11.2021), постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про грошові вимоги до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий Дар" в сумі 86 450 912,53 грн.

у справі №914/2404/19

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад", с. Братковичі, Городоцький район, Львівська область

та за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", м. Київ

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий Дар" (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Львівська, 274А; ідентифікаційний код 32475074)

за участю представників: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.11.2021 у справі №914/2404/19 грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 86450912,53 грн. до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий Дар" відхилено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.11.2021 у справі №914/2404/19 про відхилення кредиторських вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким визнати заявлені вимоги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 справу №914/2404/19 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя (суддя-доповідач), члени колегії - Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.01.2022, після усунення недоліків апеляційної скарги, ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 24.11.2021 у справі №914/2404/19, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 09.02.2022.

09.02.2022 на адресу суду від представника ТзОВ «Яблуневий Дар» надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н від 07.02.2022 (вх. №01-04/853/22 від 09.02.2022).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 розгляд справи відкладено на 23.02.2022.

В судове засідання 23.02.2022 апелянт та інші учасники справи про банкрутство явки не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи те, що апелянт повторно не з`явився в судове засідання, причин неявки суду не повідомив, зважаючи на те, що явка уповноважених представників учасників справи не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, а станом на час судового засідання клопотань про відкладення розгляду справи суду не надходило, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за заявою ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про банкрутство ТзОВ «Яблуневий Дар».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.01.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар»; визнано грошові вимоги ТзОВ «ТБ Сад» у розмірі ,05 грн. заборгованості та 19210,00 грн. судового збору; визнано грошові вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у розмірі 606017472,00 грн. як такі, що забезпечені заставою майна боржника, та 19210,00 грн. судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном ТзОВ «Яблуневий Дар» строком на сто сімдесят календарних днів; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Надлонка Андрія Івановича; постановлено офіційно оприлюднити повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Яблуневий Дар» у встановленому законодавством порядку.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 у справі №914/2404/19 апеляційну скаргу ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задоволено частково; ухвалу Господарського суду Львівської області від 22.01.2020 у справі № 914/2404/19 змінено в частині суми визнаних грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ САД» і викладено пункт 5 резолютивної частини ухвали в такій редакції: «Визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Сад» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» у розмірі 1 514 626 314,07 грн заборгованості та 19210,00 грн. судового збору.»; у решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 22 січня 2020 року у справі №914/2404/19 залишено без змін; апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ САД», арбітражного керуючого Босака Олега Євгеновича, арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича, арбітражного керуючого Лукашука Миколи Васильовича залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19 касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Сад» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задоволено частково; постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 22.01.2020 у справі № 914/2404/19 скасовано, а справу №914/2404/19 направлено на стадію відкриття провадження у справі про банкрутство до Господарського суду Львівської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи визначено суддю Артимовича В.М.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.02.2021 прийнято справу №914/2404/19 до розгляду, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар»; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар»; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шимчишина Ігоря Степановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого; постановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар»; призначено попереднє засідання суду.

14.05.2021 оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» (№66430).

14.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із заявою про визнання кредитором у справі про банкрутство ТзОВ «Яблуневий Дар», у якій просив визнати вимоги до боржника в розмірі 86 450 912,53 грн та зобов`язати розпорядника майна віднести їх до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Вимоги обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ТзОВ «Яблуневий Дар» було укладено договір відступлення права вимоги за договором банківського вкладу від 05.08.2014. За умовами договору ОСОБА_1 як первісний кредитор, який уклав із ПАТ «Дельта Банк», як боржником, Депозитний договір №002-09509-0408814 від 04.08.2014 на суму 88 570 939,47 грн., відступає новому кредитору - ТзОВ «Яблуневий Дар» частину прав вимоги до банку за депозитним договором, а новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору грошові кошти за відступлення права вимоги у відповідності до погоджених умов. Зокрема, ціна відступлення становить 86 450 912,53 грн.

Боржник за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 просив суд відмовити у визнанні кредиторських вимог повністю, при цьому боржник просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, зазначивши, що наданий заявником додатковий договір №3 до договору відступлення, яким внесено зміни в частині строку оплати, має ознаки підробленого, примірник вказаного договору відсутній у боржника.

ОСОБА_1 у запереченнях на повідомлення про результати розгляду заяви повідомив, що оригінал додаткового договору №3 було втрачено при здійсненні переїзду, однак, збереглась його копія - так як заява з кредиторськими вимогами до боржника подавалась вперше у 2020 році і була повернута заявнику після скасування судом касаційної інстанції ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У поясненнях від 24.11.2021 боржник наголошував, що додатковий договір №3 ніколи не укладався, відсутній у боржника, і у разі відсутності оригіналу у заявника, ні заявник, ні його представник не мали права засвідчити копію договору, додану до заяви про визнання кредиторських вимог.

Постановляючи оскаржену ухвалу, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що до заявлених ОСОБА_1 вимог про оплату ціни відступлення за договором від 05.08.2014 слід застосувати наслідки спливу позовної давності.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що здійснюючи розгляд заяви ОСОБА_1 про визнання кредитором у справі про банкрутство та заперечень його представника на доводи розпорядника майна та боржника, суд не надав належної оцінки викладених заявником доводів та безпідставно відхилив кредиторські вимоги.

Так, скаржник вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи - заявник надав суду копії договору відступлення права вимоги від 05.08.2014 та додаткового договору №3 від 30.12.2014, які доводять факти наявності заборгованості перед ним у боржника та заявлення цих вимог в межах строку позовної давності. Вказані документи засвідчені підписом ОСОБА_1 , водночас суд не взяв до уваги подану копію додаткового договору №3 від 30.12.2014 до договору відступлення права вимоги від 05.08.2014 з огляду на неналежність їх засвідчення. Апелянт звертає увагу, що копії було виготовлено ним особисто, без звернення до адвоката, хоча заявник не має відповідного рівня професійної підготовки для оцінки належності чи неналежності виготовлених ним копій. Відтак суд лише з огляду на припущення учасників справи не взяв до уваги ці докази при постановленні оскарженої ухвали, не надавши належної правової оцінки доводам представника апелянта, що були викладені у запереченнях.

Зокрема, у запереченні повідомлялось про неможливість подати на вимогу суду оригінал договору для огляду, оскільки під час переїзду частина документів ОСОБА_1 була втрачена. Копію договору заявник отримав внаслідок повернення судом (відповідно до ухвали від 26.02.2020) первісної заяви про визнання грошових вимог до боржника після скасування судом касаційної інстанції ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство. Проте, суд не надав оцінки вказаним обставинам, зазначивши лише про відсутність доказів на підтвердження зазначених обставин. Апелянт звертає увагу на неможливість доведення факту втрати документів, а факт подання до Господарського суду Львівської області заяви з кредиторськими вимогами до боржника підтверджується судовими рішеннями у справі, ухваленими в лютому 2020 році та відкритими даними з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Розпорядник майна та боржник вказували на факт підробки додаткового договору №3 з огляду на те, що у договорі від 05.08.2014 відсутні пункти 4.4., 4.5., 4.6., до яких вносяться зміни та те, що підписи ОСОБА_1 на вказаних договорах та заяві відрізняються, також боржник заперечує факт підписання ним додаткового договору.

Проте, суд не врахував, що до укладення додаткового договору №3 було укладено додатковий договір від 06.08.2014, відповідно до якого договір від 05.08.2014 доповнено пунктами 4.4. та 4.5., а згодом, додатковим договором №2 від 07.08.2014 договір від 05.08.2014 доповнено пунктом 4.6. та змінено п.4.2. та п.4.4. Також підписи ОСОБА_1 на заяві та договорах відрізняються лише за суб`єктивним враженням, адже підписи однієї особи можуть мати варіації та змінюватись з часом (між датою договорів і датою заяви минуло майже 7 років). Щодо відсутності примірника договору у боржника апелянт вказує, що додатковий договір №3 було підписано виконавчим директором Макушевим Д.М. , тому діючий керівник - Пушкар С.І. може не знати про дії попереднього керівництва, примірник договору можливо було втрачено боржником.

Окрім того, апелянт вважає, що суд порушив також норми матеріального права, які регулюють застосування наслідків спливу позовної давності до кредиторських вимог, оскільки такий строк з урахуванням внесених додатковим договором №3 змін до договору відступлення права вимоги, спливає 01.01.2022, і заяву про визнання грошових вимог до боржника подано до закінчення такого строку.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник заперечує факт укладення додаткового договору і неможливість заявника представити оригінал договору лише підтверджує таку обставину. Без наявності оригіналу договору неможливо також підтвердити його укладення проведенням відповідної експертизи, а заявник чи його представник були не вправі засвідчувати копію документа без оригіналу. Відтак боржник вважає, що суд першої інстанції цілком вірно відмовив ОСОБА_1 у визнанні кредиторських вимог до ТзОВ «Яблуневий Дар» в повному обсязі у зв`язку зі спливом строку позовної давності, адже такий строк сплив 30.11.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» (новий кредитор) та ОСОБА_1 (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги до боржника (Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк») за депозитним договором, а новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору ціну відступлення права вимоги, що відступається за цим договором. Відповідно до умов договору від 05.08.2014 право вимоги, що відступається за цим договором означає частину прав вимоги до боржника за депозитним договором у розмірі 86 450 912,53 грн.

У розділі 4 «Розрахунки» договору від 05.08.2014 сторони обумовили, що ціна відступлення прав вимоги за депозитним договором становить 86 450 912,53 грн. (п.4.1. договору від 05.08.2014). Новий кредитор зобов`язується сплатити ціну відступлення шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів в гривнях на рахунок первісного кредитора, вказаний в статті 10 цього договору, не пізніше 30 листопада 2014 року (п.4.2. договору від 05.08.2014).

До заяви про визнання кредиторських вимог до боржника також додано додатковий договір №3 від 30.12.2014 до договору відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу від 05.08.2014, відповідно до якої сторони вирішили пункт 4.2. договору змінити та викласти у наступній редакції: « 4.2. Новий кредитор зобов`язується сплатити ціну відступлення шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів в гривнях на рахунок первісного кредитора, вказаний в статті 10 цього договору, не пізніше 31 грудня 2018 року».

Заявник стверджує, що станом на дату звернення до суду про визнання кредитором ціну відступлення в розмірі 86 450 912,53 грн. боржник йому не відшкодував, та зазначає, що відповідно до п.4.2. договору відступлення, викладеного в редакції додаткового договору №3, строк виконання договору в частині сплати його ціни настав 31.12.2018, а отже, строк позовної давності щодо пред`явлення зазначених вимог спливає 01.01.2022.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до вимог ч.2 ст.91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.91 ГПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Заявник подав суду копію додаткового договору №3 від 30.12.2014 до договору між ТОВ «Яблуневий Дар» як Новим кредитором та ОСОБА_1 як Первісним кредитором, разом з цим на вимогу суду першої інстанції надати оригінал договору пояснив, що оригінал втрачено при здійсненні переїзду ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що як вірно вказав місцевий господарський суд, такі пояснення не підтверджено жодними доказами, а твердження апелянта про те, що обставину втрати оригіналу договору при здійсненні переїзду неможливо довести доказами, зумовлює також неможливість надання судом оцінки такому факту як вірогідному.

За відсутності оригіналу додаткового договору та враховуючи те, що боржник ставить під сумнів існування вказаного договору, суд першої інстанції, в силу вимог ч.6 ст.91 ГПК України не мав правових підстав взяти до уваги копію, подану заявником кредиторських вимог.

Окрім того, зазначена копія не відповідає вимогам ч.5 ст.91 ГПК України щодо необхідності підтвердження відповідності копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться в учасника справи, підписом із зазначенням дати такого засвідчення, адже засвідчення, проставлене на копії договору містить лише «згідно з оригіналом» та підпис, без зазначення дати засвідчення, а за відсутності оригіналу договору, засвідчення його копії не може вважатись достовірним чи таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

При цьому апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що заявник є фізичною особою та готував копії самостійно, не маючи відповідного рівня юридичної підготовки в частині засвідчення копій, оскільки процесуальна правоздатність фізичної особи, окрім здатності використання процесуальних прав, передбачає необхідність неухильного дотримання процесуальних обов`язків, і фізична особа, яка вирішила брати участь у господарському процесі без посередництва представника, повинна усвідомлювати таку необхідність та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що підписи та реквізити сторін розміщено на сторінці 3 копії договору, окремо від будь-якого іншого тексту, копія не містить ознак прошивання сторінок оригіналу документу, з якого її зроблено.

Відповідно до п.5.2.3 Стандарту ДСТУ 4163-2003, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003, чинного станом на 30.12.2014 (дату, вказану на копії договору) реквізит «підпис» розміщують безпосередньо під текстом документа або під відміткою про наявність додатків.

Таким чином, неможливо з достовірністю стверджувати, що підписи та реквізити сторін було проставлено саме під текстом додаткового договору №3 від 30.12.2014, існування якого доводить апелянт.

Також слід зазначити, що строк зберігання договорів про відступлення прав вимоги на підприємстві становить 5 років з дати закінчення строку дії договору (відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2012 №578/5), тому суб`єктивними та нічим не підтвердженими є припущення апелянта про те, що боржник міг також втратити оригінал договору, а новий керівник міг не знати про факт укладення договору попереднім керівником.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд з дотриманням норм процесуального права щодо вимог до оцінки доказів не взяв до уваги подану заявником копію додаткового договору №3 від 30.12.2014 до договору між ТзОВ «Яблуневий Дар» як новим кредитором та ОСОБА_1 як первісним кредитором.

Водночас, Товариством з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» не заперечується та не ставиться під сумнів факт укладення 05.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» (новий кредитор) та ОСОБА_1 (первісний кредитор) договору відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу.

З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Особливості уступки права вимоги викладені у ст. ст. 512-519 Цивільного кодексу України. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 910/7320/17, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу. Частинами 3, 4 ст. 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Отже, якщо новий кредитор передає первісному кредитору грошові кошти за передані права, договір про відступлення права вимоги буде регулюватися як ст. ст. 512-519 Цивільного кодексу України, так і відповідними положеннями про договір купівлі-продажу.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту статей 512, 513 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором - відповідного договору в тій самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами договору від 05.08.2014 первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги до боржника (Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк") за депозитним договором, а новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору ціну відступлення права вимоги, що відступається за цим договором. Відповідно до умов договору від 05.08.2014 право вимоги, що відступається за цим договором означає частину прав вимоги до боржника за депозитним договором у розмірі 86450912,53 грн.

У розділі 4 "Розрахунки" договору від 05.08.2014 сторони обумовили, що ціна відступлення прав вимоги за депозитним договором становить 86450912,53 грн. (п. 4.1. договору від 05.08.2014). Новий кредитор зобов`язується сплатити ціну відступлення шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів в гривнях на рахунок первісного кредитора, вказаний в статті 10 цього договору, не пізніше 30 листопада 2014 року (п. 4.2. договору від 05.08.2014).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 ГК України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Як стверджує заявник та не заперечує боржник, ТзОВ «Яблуневий Дар» не виконало своїх договірних зобов`язань щодо оплати ціну відступлення, а в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів оплати 86450912,53 грн. за відступлення права вимоги відповідно до умов договору від 05.08.2014.

Разом з тим, у відзиві та повідомленні про результати розгляду заяви кредитора боржником та розпорядником майна ТзОВ «Яблуневий Дар», який є учасником у справі про банкрутство відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, заявлено про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15, тлумачення частин п`ятої, шостої статті 45 КУзПБ у взаємозв`язку зі статтею 256, частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України свідчить, що стороною, яка може зробити заяву про застосування позовної давності під час розгляду грошових вимог кредитора в процедурі розпорядження майном боржника, слід розуміти інших кредиторів, боржника та розпорядника майна.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 Цивільного кодексу України. Загальна позовна давність статтею 257 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Так, з огляду на встановлені обставини, відповідно до умов договору від 05.08.2014 ТзОВ "Яблуневий Дар" зобов`язувалося оплатити грошові кошти в сумі 86450912,53 грн в якості ціни відступлення права вимоги не пізніше 30 листопада 2014 року. Таким чином, строк позовної давності за вимогами ОСОБА_1 сплив 30 листопада 2017 року.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що враховуючи заяви боржника та розпорядника майна про застосування строку позовної давності та встановлені обставини, до заявлених ОСОБА_1 вимог про оплату ціни відступлення за договором від 05.28.2014 слід застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

З огляду на викладене, за результатами розгляду заяви кредитора про визнання грошових вимог з долученими до неї документами, місцевий господарський суд обґрунтовано та правомірно відхилив грошові вимоги ОСОБА_1 .

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.11.2021 у справі №914/2404/19 слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н та дати (вх.№01-05/4203/21 від 16.12.2021) - відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.11.2021 у справі №914/2404/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 09.03.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.