УХВАЛА

м. Київ

14.04.2022Справа № 910/2805/22

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон-Логістик»

про забезпечення позову

У справі № 910/2805/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон-Логістик»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нове будівництво та реконструкція»

про стягнення 729 903,33 грн

Суддя Удалова О.Г.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріон-Логістик» (далі - ТОВ «Оріон-Логістик», позивач, заявник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нове будівництво та реконструкція» (далі - ТОВ «НБТР», відповідач) про стягнення 729 903,33 грн, з яких 662 900,00грн заборгованість, 39 312,58 грн пені, 6 638,75 грн 3% річних, 21 052,00 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди № 09/04/2021-б від 09.04.2021 в частині внесення орендних платежів у встановлений договором строк.

В позовній заяві позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти відповідача у розмірі ціни позову з урахуванням судових витрат, які поніс позивач та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що виходячи з того, що догові не забезпечений жодним з видів забезпечення виконання зобов`язання, а відповідач недобросовісно виконує умови договору, порушує терміни оплати за надані послуги з оренди баштового крану, існує можливість ухилення відповідача від сплати заборгованості та штрафних санкцій, за договором, що може істотно ускладнити чи повністю унеможливити виконання рішення суду.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, яка включена до тексту позовної заяви, дослідивши наявні в матеріалах заяви докази, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи та гарантією задоволення законних вимог позивача.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому за приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому, суд не погоджується з доводами позивача щодо того, що укладений між сторонами договір не забезпечений жодним з видів забезпечення виконання зобов`язання з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до п. 3.1 укладеного між сторонами договору, до початку приймання-передачі об`єкта оренди або протягом 5 банківських днів з моменту монтажу баштового крану, орендар зобов`язується сплатити орендодавцеві гарантований платіж в розмірі 104 000,00 грн.

За змістом п. 3.2 договору, такий гарантійний платіж може зараховуватись в орендну плату за останній календарний місяць оренди.

Крім того, відповідно до п. 5.2 договору у випадку, якщо орендар не сплачує орендодавцю обов`язкові платежі, орендодавець має право витребувати сплату орендарем пені (штрафу) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, від суми несплаченого платежу.

Згідно п. 5.3 договору, у разі якщо орендар не сплачує орендодавцю обов`язкових платежів впродовж 1 календарного місяця, останній має право зупинити експлуатацію об`єкта оренди зупинити експлуатацію об`єкта оренди до повного розрахунку за виконані роботи. Зупинка експлуатації не звільняє орендаря від обов`язку сплати боргу за раніше виконані роботи.

Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору визначені види забезпечення виконання зобов`язань в т.ч. щодо внесення орендних платежів.

Крім того, як вбачається з матеріалів заяви, заявником не доведено того, що наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову обставини можуть ускладнити виконання рішення у даній справі, а заходи забезпечення позову зможуть забезпечити реальне виконання рішення у даній справі, та того, що у випадку невжиття таких заходів виконання рішення суду може бути істотно ускладнено чи унеможливлено та не порушить збалансованості інтересів сторін у даній справі.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, а також роз`яснення Верховного Суду та Вищого господарського суду України, беручи до уваги обставини, наведені заявником в обґрунтування поданої ним заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що заявником не наведено, та відповідно не доведено, наявність жодної обставини, яка б свідчила про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, у порушення наведених вимог закону, позивач в обґрунтування поданої ним заяви не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені ним в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить заявник.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої позивачем заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон-Логістик» про забезпечення позову.

Ухвала підписана та набрала законної сили 14.04.2022. Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя О.Г. Удалова