ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2022 р. Справа №921/703/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

суддів: Бонк Т.Б., Зварич О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, вих.№9-19-0.9-188/2-22 від 19 січня 2022 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року (підписане 30.12.2021 року), суддя Руденко О.В.

у справі №921/703/21

за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості, м. Тернопіль

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, м. Тернопіль

про стягнення 25 834,19 грн

ВСТАНОВИВ:

26.10.2021 до Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про стягнення 25 834,19 грн заборгованості.

Підставами позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не повернуто йому в добровільному порядку виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 25 834,19 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.12.2021 у справі №921/703/21 позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь Тернопільського обласного центру зайнятості виплачене забезпечення допомогу по безробіттю безробітній ОСОБА_1 в сумі 25 834 грн 19 коп. у зв`язку з її поновленням на роботі за рішенням суду та 2 270 грн в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року у справі №921/703/21 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме не враховано, що позивачем безпідставно відкладено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 на один місяць, а не на два, а тому заявлена до стягнення заборгованість в розмірі 25834,19 грн безпідставно завищена на 9079,99 грн та не підлягає стягненню в повному розмірі

Апелянт вважає, що судом не враховано вимоги ч. 4 ст. 31, ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу»

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області оскаржило рішення суду першої інстанції в повному обсязі, при цьому в апеляційній скарзі лише мотивує свою незгоду в частині стягнення на суму 9079,99 грн.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №921/703/21 розподілено до розгляду судді доповідачу Якімець Г.Г. Введено до складу судової колегії суддів Бонк Т.Б. та Зварич О.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №921/703/21 за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року; витребувано з Господарського суду Тернопільської області матеріали справи; позивачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

14 лютого 2022 року з місцевого господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

17 лютого 2022 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи з обґрунтуванням від сторін до суду не надходило.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №183-К від 31.03.2021, ОСОБА_1 було звільнено 31 березня 2021 року з посади державного кадастрового реєстратора Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у зв`язку з ліквідацією Головного управління як юридичної особи публічного права. Наказано виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до ч. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

ОСОБА_1 29.04.2021 звернулася із заявами у Теребовлянську районну філію Тернопільського обласного центру зайнятості про надання статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до наказу Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості №НТ210429 від 29.04.2021 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу, відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття": понад 10 років - 70 % середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 календарних днів, 80 % - 90 календарних днів, 70 % - 180 календарних днів: з 29.04.2021 по 23.04.2022.

Цим же наказом відкладено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з наданням особі вихідної допомоги або інших виплат при звільненні, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку з 29.04.2021 по 30.04.2021.

Згідно наказу №НТ210505 від 05.05.2021 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 01.05.2021.

В подальшому, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1985/21 від 14 липня 2021 року поновлено ОСОБА_1 на посаді державного кадастрового реєстратора з 01 квітня 2021 року та стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 29 925 грн з відрахуванням податків і зборів. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

На його виконання, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №638-К від 26.07.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді державного кадастрового реєстратора з 01 квітня 2021 року.

Згідно наказу Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості №НТ210726 від 26.07.2021 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили відповідно до п.п.2 п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", пп.2 п.1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та пп.2 п.1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності з 26.07.2021. Відповідно до цього ж наказу припинено реєстрацію безробітного ОСОБА_1 .

Таким чином, громадянка ОСОБА_1 перебувала на обліку у центрі зайнятості з 29.04.2021 по 26.07.2021.

Позивач зазначив, що за період перебування на обліку в районному центрі зайнятості в статусі безробітного з 01.05.2021 по 25.07.2021 громадянці ОСОБА_1 було нараховане та виплачене матеріальне забезпечення в сумі 25 834,19 грн.

Тернопільським обласним центром зайнятості видано наказ №212 "Д" від 28.07.2021 щодо повернення Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області коштів у сумі 25 834,19 грн, які були призначені та виплачені центром зайнятості ОСОБА_1 за період перебування на обліку як безробітної з 01.05.2021 по 25.07.2021 .

На адресу відповідача Теребовлянською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості направлено повідомлення №28-04/478 від 29.07.2021 про повернення коштів у сумі 25 834,19 грн протягом 15 календарних днів.

На дане повідомлення Головним управлінням відповідь не надсилалась.

Оскільки відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, позивач звернувся до суду про їх стягнення в примусовому порядку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Статтею 7 цього Закону передбачено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що громадянка ОСОБА_1 втратила роботу з незалежних від неї обставин та у встановленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна. Позивач виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі 25 834,19 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", фонд має право, в тому числі стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Частиною 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду: від 12.07.2018 №914/586/17, від 09.07.2018 №914/1875/17, від 12.06.2018 №914/2087/17.

Заперечуючи проти позову, відповідач-апелянт зазначив, що при звільненні ОСОБА_1 , згідно п.п.1-1 п.1 ч.1. ст.87 Закону України "Про державну службу", була виплачена вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Не врахувавши дану обставину, позивачем безпідставно відкладено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 лише на один місяць, а не на два. А тому кошти, за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 в сумі 9079,99 грн, набуті безробітною безпідставно.

У розділі IV Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності визначені умови відкладення та скорочення виплати допомоги по безробіттю. Так, у ч.1 зазначено, що виплата допомоги по безробіттю відкладається на строк, що дорівнює періоду, протягом якого застрахованій особі відповідно до законів надаються вихідна допомога або інші виплати при звільненні з підприємств, установ та організацій або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку.

Особам, які звільнені з підстав, зазначених у пункті 6 ч. 1 ст. 36, пунктах 1,2,6 ч. 1 ст. 40 та пункті 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, унаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 і стаття 39 Кодексу законів про працю України) виплата допомоги по безробіттю відкладається не більше, ніж на один місяць. Відкладення виплати допомоги по безробіттю починається з наступного дня після дня звільнення особи.

В силу приписів ч. 2 статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Враховуючи те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 стала ліквідація юридичної особи, позивачем вірно, відповідно до ч.4 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" відкладено виплату допомоги по безробіттю не більше, ніж на місяць (з 29.04.2021 по 30.04.2021, зважаючи на дату звільнення 31.03.2021).

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи спростовані вищевикладеним.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи заявника апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року у справі №921/703/21 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Матеріали справи №921/703/21 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Зварич О.В.