ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року Справа № 903/1040/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Данилік Ф.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21, ухвалене суддею Дем`як В.М., повний текст ухвали складено 10.01.2022 р.

за позовом: Волинської обласної спілки споживчих товариств

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"

про стягнення 750 732 грн 96 коп вартості частки учасника в статутному капіталі товариства

До Господарського суду Волинської області від Волинської обласної спілки товариств надійшла заяву про забезпечення позову за вх.№01-60/1/22, в якій просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на склад О-1, загальною площею 1047 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Ковель, провулок Кияна Володимира, 9.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що ТзОВ "Ковельська оптово-торгова база" ухиляється від виконання взятих на себе грошових зобов`язань щодо виплати частки у статутному капіталі та не реагує на претензії від позивача. Крім того, звертає увагу суду на те, що у власності відповідача перебувають об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою : Волинська обл., м. Ковель, провулок Кияна Володимира, 9 а саме: склад О-1, загальною площею 1047 м. кв. та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м. кв., що підтверджується інформаційною довідкою від 09.12.2021, та доводить, що інших активів у власності відповідача не має. З метою ухилення від виконання рішення суду відповідач може вчинити дії щодо відчуження вищевказаних об`єктів нерухомості, а тому вважає, що невжиття заходів щодо накладення арешту, може унеможливити виконання можливого рішення Господарського суду Волинської області в майбутньому.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21 заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств за вх.№01-60/1/22 від 06.01.22 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову 750 732,96 грн. на склад О-1 загальною площею 1047мкв, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що знаходяться за адресою: Волинська область, м.Ковель, провулок Кияна Володимира, 9 до набрання рішенням Господарського суду Волинської області законної сили.

Адреса об`єкта Волинська область, м.Ковель, провулок Кияна Володимира, 9 в матеріалах справи зазначається згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності, Реєстру Іпотек та Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 10.01.2022р. у справі №903/1040/21. Відмовити у задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/1040/21 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р.

Листом №903/1040/21/561/22 від 28.01.2022р. матеріали справи №903/1040/21 витребувано з Господарського суду Волинської області.

10.02.2022р. на адресу Північно - західного апеляційного суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово торгова база" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21, справу призначено до розгляду на 14.03.2022р.

Відповідно до відомостей табелю КП "Діловодство спеціалізованого суду" суддя Бучинська Г.Б. перебуває у відпустці з 25.02.2022 р. по 18.03.2022 р.

Розпорядженням керівника апарату суду №01-05/67 від 14.03.22 р., у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Бучинської Г.Б., призначено заміну судді члена колегії у судовій справі №903/1040/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №903/1040/21 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2022 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2022 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на "31" березня 2022 р. о 10:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 2.

31.03.2022 р. представником Волинської обласної спілки споживчих товариств в системі "Електронний суд" сформовано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з військовим станом в Україні.

У судовому засіданні 31.03.2022 р. відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив задоволити її вимоги, ухвалу суду першої інстанції скасувати прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову у даній справі. Крім того, стосовно поданого клопотання позивача про відкладення розгляду справи заперечує.

Щодо клопотання позивача про відкладення розгляду справи, то колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду від 14 березня 2022 року розгляд справи за клопотанням позивача було відкладено. Також, позивач (або його уповноважений представник), бажаючи взяти участь у судовому засіданні 31.03.2022, у відповідності до приписів ст.197 ГПК України мав право взяти участь у даному судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, проте відповідного клопотання позивачем заявлено не було.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів, враховуючи те, що суди у період воєнного стану не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21 заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств за вх.№01-60/1/22 від 06.01.2022 про забезпечення позову задоволено. Суд першої інстанції, проаналізувавши зміст та здійснивши належну оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, дійшов висновку, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову 750 732,96 грн. на склад О-1 загальною площею 1047мкв, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що знаходяться за адресою: Волинська область, м.Ковель, провулок Кияна Володимира,9 до набранням законної сили рішенням суду.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо них інших учасників справи.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що місцевий суд при розгляді заяви про забезпечення позову передчасно дійшов висновку, що частка позивача становить 750 732,96 грн, і що рішення суду можливо буде виконати лише шляхом реалізації майна.

Крім того, позивач вказує неправдиві відомості. Так в заяві про забезпечення позову зазначено, що на момент виключення позивача зі складу учасників у власності відповідача перебували об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: Волинська область, м. Ковель, провулок Князя Володимира, 9, а саме:- склад 0-1, загальною площею 1047 м.кв. та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв. Проте, згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав станом на 31.07.2018 року вказані об`єкти нерухомості належали на праві власності Ковельській оптово - торговій базі Волинської облспоживспілки (правонаступник ТОВ «Ковельська ОТБ» ) згідно договору купівлі нерухомості посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С.В.. Також, суд першої інстанції помилково ототожнює ТОВ «Ковельська ОТБ» і ТОВ «Ковельська оптово-торгова база».

Також, позивачем будь-яких доказів (проектів договорів купівлі -продажу, поруки іпотеки, рахунків і т.д) які б свідчили про намір ТОВ «Ковельської оптово-торгової бази» відчужувати складські приміщення до суду заявником не надано.

Відтак, місцевий суд, виходячи з тверджень та припущень сторони позивача наклав арешт на майно відповідача, чим значно ускладнив здійснення товариству господарської діяльності.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, шо належить до предмета спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.01.2019 року у справі №915/870/18).

Із заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів не вбачається, що майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

По суті подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення від виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Волинська обласна спілка товариств звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" про стягнення вартості частки учасника в розмірі 750 732,96 грн. у зв`язку з його виходом з числа учасників товариства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.02.2013 відбулася державна реєстрація юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база".

Згідно п.1.5 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" засновником товариства серед інших, зокрема, є Волинська обласна спілка товариств.

За змістом п.3.2. Статуту, для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладу учасника шляхом внесення грошових коштів або майна створюється статутний капітал у розмірі 440 000,00 грн.

Вклад позивача да статутного капіталу складає 105 600,00 грн., що становить 24% статутного капіталу.

03.07.2018 Волинською обласною спілкою товариств подано заяву про вихід із складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база".

31.07.2021 рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" вирішено задоволити заяву Волинської облспоживспілки щодо виходу із складу учасників товариства та відповідно до ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виплатити вартість частки пропорційно до розміру оплаченої частини частки у статутному капіталі товариства (протокол №9 від 31.07.2018).

02.08.2018 відбулася державна реєстрація виключення позивача із складу учасників відповідача.

У відповідності до складеного балансу станом на 30.06.2018, власний капітал (чисті активи) товариства, тобто вартість його майна на кінець звітного періоду, становила 650500,00 грн.

Крім того, на момент виключення позивача зі складу учасників у власності відповідача перебували об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: Волинська область, м. Ковель, провулок Князя Володимира, 9, а саме:

- склад О-1, загальною площею 1047 м.кв. (свідоцтво про право власності №5471047 від 29.06.2013 видане Реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області), ринкова вартість якого складає 1216467,00 грн.;

- склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв. (свідоцтво про право власності №5332053 від 25.06.2013 видане Реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області), ринкова вартість якого складає 1401087,00 грн.

Загальна ринкова вартість об`єктів нерухомості складає 2 617 554,00 грн.

Згідно платіжного доручення №532 від 31.07.2018 на суму 95000,00 грн. та №555 від 30.08.2018 на суму 10600,000 грн. відповідач повернув позивачу внесок до статутного капіталу в загальній сумі 105 600,00 грн.

Розрахунок вартості частки позивача: 950500,00 грн. + 2617554,00 грн. Частка 24%-105600=750 732,96 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.12.2021 р. відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження

22.12.2021 через відділ діловодства Господарського суду Волинської області, Волинська обласна спілка товариств подала заяву про забезпечення позову за вх.№ 01-60/1/22, в якій просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на склад О-1, загальною площею 1047 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Ковель, провулок Кияна Володимира, 9. В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що у власності відповідача перебувають об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: Волинська область, м. Ковель, провулок Кияна Володимира, 9, а саме: склад 0-1, загальною площею 1047 м.кв. та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв., що підтверджується інформаційною довідкою від 09.12.2021р.

Орієнтовна вартість складу 0-1, площею 1047 кв.м. складає 392 тис. грн., а складу Д-1, площею 1205,9 кв.м. складає 400,1 тис. грн., разом орієнтовна вартість складає 792,1 тис. грн., що приблизно дорівнює розміру ціни позову.

Інших активів у власності Відповідача не має.

Крім того, зазначає, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року у справі №918/938/21 стягнуто з Відповідача ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" на користь ТОВ "Ковельська ОТБ" кошти в сумі 137595,28 грн.

Також у провадженні Господарського суду Волинської області знаходиться справа №903/1055/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про стягнення коштів в сумі 782 013,50 грн.

За доводами позивача, вказані обставини свідчать про недобросовісність відповідача щодо оплати боргових зобов`язань.

Позивач повідомляє про те що йому стало відомо, що відповідач має намір відчужити активи, що перебувають у його власності з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення коштів у даній справі та в інших судових справах та доводить, що є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

На підтвердження заяви подав висновок експерта оцінювача ТзОВ "ВМБ-Нерухомість" від 06.01.22 про орієнтовну вартість об`єкта оцінки складу О-1 за адресою м.Ковель. вул.Кияна Володимира, 9 , висновок експерта оцінювача ТзОВ "ВМБ-Нерухомість" від 06.01.22 про орієнтовну вартість об`єкта оцінки складу Д-1 за адресою м.Ковель. вул.Кияна Володимира, 9 , Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21 заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств за вх.№01-60/1/22 від 06.01.2022 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову 750 732,96 грн. на склад О-1 загальною площею 1047мкв, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що знаходяться за адресою: Волинська область, м.Ковель, провулок Кияна Володимира, 9 до набрання рішенням Господарського суду Волинської області законної сили.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.

Положеннями ч.2 ст.4 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011).

Окрім того, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст. 55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 р. у справі №916/10/18)

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначає два окремі засоби забезпечення позову: накладення арешту на майно та накладення арешту на грошові кошти, які за змістом цієї норми можуть застосовуватись одночасно або незалежно один від одного.

При цьому за змістом наведеної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.

Вирішуючи питання забезпечення позову, суд повинен перевірити свої дії на предмет відповідності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого Протоколу до неї у розрізі дотримання прав учасників справи, гарантованих статтею 6 Конвенції "Право на справедливий суд" та права на мирне володіння майном.

Такий підхід ґрунтується на принципі верховенства права, закріпленому у статті 129 Конституції України, відповідає засадам справедливого суду, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відображає реалізацію принципу необхідності дотримання при обранні заходу забезпечення позову належного балансу інтересів всіх зацікавлених осіб, суспільства, до яких у даному випадку належить і відповідач.

Предметом спору є вимога позивача про стягнення вартості частки учасника в розмірі 750 732,96 грн. у зв`язку з його виходом з числа учасників товариства, тобто вимога майнового характеру, зміст якої полягає у стягненні суми грошових коштів, яка дорівнює вартості частки учасника, який вийшов з товариства.

Виходячи із заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про помилковість вжиття в межах цієї справи таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на об`єкти нерухомого майна - склад О-1, загальною площею 1047 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 та склад Д-1, загальною площею 1205,9 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Ковель, провулок Кияна Володимира, 9. Такий висновок випливає як із положень статей 136,137 ГПК України, так і змісту правовідносин сторін, з яких виник спір, оскільки предметом спору є грошова сума , а не об`єкт нерухомого майна. Відтак накладення арешту на об`єкти нерухомого майна не є адекватним засобом забезпечення позову.

Натомість, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не врахував, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову. Позовні вимоги у цій справі мають майновий характер та не стосуються безпосередньо повернення/витребування нерухомого майна на користь позивача. Тому суд першої інстанції, накладаючи арешт на нерухоме майно, залишив поза увагою відсутність зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог та не врахував положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, безпідставно задовольнивши вимогу позивача про застосування заходу забезпечення позову у цьому спорі шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

При цьому, колегією судів враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.01.2019 у справі №915/870/18 та від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 25.09.2020 у справі №925/77/20, від 16.10.2019 у справі №911/1530/19.

Апеляційний суд також зобов`язаний зауважити, що забезпечення позову має бути, серед іншого, співмірним з предметом позову, заявленого у справі, у якій вживаються відповідні заходи. Пред`явлені позивачем у відповідному клопотанні заходи забезпечення позову не відповідають критерію співмірності з предметом позову про стягнення вартості частки учасника в розмірі 750 732,96 грн., враховуючи значну розбіжність у наявних у справі даних щодо вартості об`єктів нерухомості, а також враховуючи, як вже зазначалось, сам предмет судового розгляду, адже до кола питань, які є предметом дослідження у справі , входить питання про вартість витребуваної частки.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява Волинської обласної спілки споживчих товариств не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реально існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а матеріали справи не містять доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявник в повній мірі, в разі задоволення позову, зможе захистити (поновити) порушені чи оспорювані права або інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Разом з тим, вжиття заходів забезпечення у вигляді накладення арешту на майно відповідача може негативно позначитись на правах інших осіб - суб`єктів господарських відносин, які не є учасниками справи, проте пов`язані із учасниками певними правовідносинами.

Наявність у позивача сумніву вважати, що рішення суду буде не виконане, не є достатньою підставою для забезпечення позову, адже такий захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно має наслідком позбавлення особи права на вільне розпорядження власним майном.

Отже, саме лише припущення заявника, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, без надання жодних доказів, не є безумовною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відтак, господарський суд першої інстанції, при розгляді відповідної заяви про забезпечення позову, неповністю дослідив обставини справи та не врахував інтереси як позивача так і відповідача у справі, не забезпечивши при цьому збалансованості інтересів сторін, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову Волинської обласної спілки товариств за вх.№01-60/1/22.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

У відповідності до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.277 ГПК України).

За наведених обставин та з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, ухвала Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. підлягає до скасування, як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 р. у справі №903/1040/21 скасувати. Прийняти нове рішення.

У задоволенні заяви Волинської обласної спілки споживчих товариств за вх.№01-60/1/22 від 06.01.2022 про забезпечення позову відмовити.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 10.01.2022 у справу №903/1040/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "05" квітня 2022 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.