номер провадження справи 9/5/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2022 Справа № 908/208/22

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт", (48100, Тернопільська область, Теребовлянський район, м.Теребовля, вул. Шевченка, буд. 171; поштова адреса: 79002, м. Львів, а/с 10880)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворбуд", (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 26-А, офіс 5)

про стягнення суми 45642,42 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" б/н, підписана 11.01.2022, про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворбуд" суми 36368,69 грн. основного борну, суми 9273,73 грн. штрафу, всього - загальної суми 45642,42 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.01.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/208/22, присвоєний номер провадження 9/5/22, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

28.03.2022 справу розглянуто, за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані, зокрема, наступним. На виконання умов договору поставки товарів № РЕ/ЛВ/30/21 від 04.01.2021 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 132098,77 грн. Проте відповідач в порушення п.4.1 договору здійснив лише часткову оплату товару на суму 95730,08 грн. Таким чином заборгованість відповідача за договором становить 36368,69 грн. У зв`язку з простроченням оплати поставленого товару більше, ніж 30 календарних днів, відповідно до п. 5.3 договору позивач нарахував відповідачу штраф (20% від суми неоплаченого товару) у розмірі 9273,73 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 193, 230, 231, 265 ГК України, ст.ст. 509, 530, 526, 549, 610, 626, 629, 692, 712 ЦК України, умовами договору поставки товарів № РЕ/ЛВ/30/21 від 04.01.2021.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 24.02.2022, відповідач, зокрема, просив визнати причини пропуску строку на подання відзиву поважними та поновити строк для подання відзиву, зазначивши, що ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано уповноваженим представником відповідача 23.02.2022, тобто вже після спливу строку, визначеного судом для надання відзиву у справі.

Розглянувши клопотання відповідача, враховуючи незначний пропуск встановленого строку, суд вважає за можливе його задовольнити та на підставі ч. 1 ст. 119 ГПК України поновити строк для подання відзиву, прийнявши його до розгляду.

У відзиві відповідачем зазначено, що дійсно, на виконання умов договору № РЕ/ЛВ/30/21 поставки товарів від 04.01.2021 позивачем у травні 2021 був поставлений відповідачу товар на суму 132098,77 грн. Відповідач сплатив за товар суму 95730,08 грн. 16.02.2022 суму заборгованості у розмірі 36368,69 сплачено відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 1905 від 16.02.2022. Відтак вважає, що провадження у справі в частині стягнення суми 36368,69 грн. основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій, то просить зменшити розмір штрафу за порушення строків оплати за договором, заявлений позивачем у розмірі 9273,73 грн., на 75% до 2318,43 грн., зазначаючи про наступне. По-перше, станом на момент поставки товару відповідач сплатив більше 75% відсотків вартості товару, а станом на день звернення до суду несплаченою залишилась лише сума 36368,69 грн. По-друге, сума штрафу у розмірі 20% від вартості несплаченого товару є завищеною. По-третє, розмір майнової відповідальності відповідача є неспівмірним з розміром простроченого платежу. По-четверте, штраф є фінансовою санкцією, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засобом безпідставного збагачення. По-п`яте, позивачем не обґрунтовано завдання збитків саме через порушення відповідачем зобов`язань за договором, а також розміру збитків, який би відповідав нарахованим штрафним санкціям.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (Постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворбуд" (Покупець, відповідач у справі) був укладений договір № РЕ/ЛВ/30/21 поставки товарів (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Покупцю будівельні матеріали (у подальшому - товар) для використання у господарській діяльності, а Покупець - прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2, п. 1.3 договору асортимент товару, його кількість, дата поставки і ціна визначаються згідно видаткових накладних. Накладні мають силу Протоколу узгодження ціни і є підставою для проведення розрахунків між сторонами, вони також маюсь силу додатків до даного договору і є його невід`ємною частиною.

У пункті 4.1 договору сторони погодили порядок розрахунків, а саме - протягом 30 календарних днів від дати отримання товару.

Згідно з п. 7.1 договору, останній вступає в силу з дати його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків, нарахування пені, штрафу, процентів річних, інфляційних втрат - до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі вищезазначеного договору здійснив поставку відповідачу товару на суму 132098,77 грн. з ПДВ згідно з видатковими накладними: № ЛВ000000230 від 13.01.2021 на суму 16080,00 грн., № ЛВ000000315 від 20.01.2021 на суму 2185,75 грн., № ЛВ000000560 від 26.01.2021 на суму 9648,00 грн., № ЛВ000000929 від 03.02.2021 на суму 9648,00 грн., № ЛВ000000928 від 03.02.2021 на суму 1077,30 грн., № ЛВ000001310 від 17.02.2021 на суму 1664,47 грн., № ЛВ000004124 від 06.04.2021 на суму 16704,00 грн., № ЛВ000004368 від 19.04.2021 на суму 5400,00 грн., № ЛВ000004949 від 20.04.2021 на суму 13920,00 грн., № ЛВ000005205 від 23.04.2021 на суму 12028,80 грн., № ЛВ000005203 від 23.04.2021 на суму 4954,56 грн., № ЛВ000005775 від 07.05.2021 на суму 712,80 грн., № ЛВ000005737 від 07.05.2021 на суму 4995,89 грн., № ЛВ000006309 від 17.05.2021 на суму 18043,20 грн., № ЛВ000009050 від 24.06.2021 на суму 15036,00 грн. (копії видаткових накладних містяться в матеріалах справи).

Відповідач протягом січня-грудня 2021 здійснив часткову оплату товару в загальному розмірі 95730,08 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: № 59 від 20.01.2021 на суму 2185,75 грн., № 1007 від 26.01.2021 на суму 9648,00 грн., № 68 від 03.02.2021 на суму 9648,00 грн., № 66 від 03.02.2021 на суму 1077,30 грн., № 1089 від 19.02.2021 на суму 8040,00 грн., № 1323 від 19.04.2021 на суму 1664,47 грн., № 1324 від 19.04.2021 на суму 8040,00 грн., № 1325 від 19.04.2021 на суму 15036,00 грн., № 1332 від 20.04.2021 на суму 5400,00 грн., № 1517 від 15.06.2021 на суму 4954,56 грн., № 1569 від 23.06.2021 на суму 15036,00 грн., № 1570 від 23.06.2021 на суму 5000,00 грн., № 239 від 22.12.2021 на суму 10000,00 грн.

Зазначені вище обставини щодо поставки товару та його часткової оплати відповідачем не заперечуються.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частин 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом вище, в п. 4.1 договору сторони погодили порядок розрахунків, а саме - протягом 30 календарних днів від дати отримання товару.

Відповідач оплату отриманого товару здійснив частково на суму 95730,08 грн. та частково з порушенням строків, і заборгованість відповідача станом на час звернення позивача з позовом до суду, за яким було відкрито провадження у даній справі, становила 36368,69 грн.

Матеріали справи свідчать, що після відкриття провадження у даній справі № 908/208/22 відповідач сплатив на користь позивача суму заборгованості у розмірі 36368,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1905 від 16.02.2022 (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Відтак провадження у справі № 908/208/22 в частині вимог про стягнення з відповідача суми 36368,69 грн. основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 9273,73 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 5.3 договору за прострочення оплати товару понад 30 календарних днів.

Відповідно до приписів ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В пункті 5.3 договору сторони визначили, що у випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу за порушення строків оплати товару в узгодженому сторонами розмірі є законною та обґрунтованою.

Відповідно до розрахунку позивача, наведеного у позовній заяві, позивачем здійснено нарахування відповідачу штрафу у розмірі 20% на суму простроченого платежу 46368,69 грн. (враховуючи, що остання поставка мала місце 24.06.2021, а остання оплата (до відкриття провадження у справі) у розмірі 10 000,00 грн. була здійснена відповідачем з порушенням строків, а саме 22.12.2021 (пл. доручення № 239 від 22.12.2021); остаточне ж погашення заборгованості у розмірі 36368,69 грн. мало місце 16.02.2022.). 20% від вартості отриманого та неоплаченого у строк (з простроченням понад 30 календарних днів) товару визначені позивачем вірно.

Відповідач у відзиві на позов просив зменшити розмір штрафу за порушення строків оплати за договором, заявлений позивачем у розмірі 9273,73 грн., на 75 % до 2318,43 грн.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірної великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшити розмір неустойки також передбачено частиною 3 статті 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З положень наведених норм випливає, що суду надано можливість пом`якшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Водночас, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, оскільки положеннями цивільного законодавства право суду щодо зменшення неустойки не обмежено встановленням певних обставин, а пов`язано із встановленням істотності цих обставин.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України) та принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 ГПК України.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постановах від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 01.08.2019 у справі № 922/2772/18.

Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме: статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, у постановах від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19.

Також суд повинен встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, закон допускає виплату кредитору такої компенсації його витрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

У даному випадку відповідачем, як заявником зменшення штрафних санкцій, не доведено, а судом не встановлено, що заявлена до стягнення сума штрафу у розмірі 9273,73 грн. є надмірно великою порівняно із збитками кредитора.

Заявлена до стягнення сума 9273,73 грн. штрафу є адекватною й співрозмірною з порушеним інтересом позивача. При цьому, судом враховано, що позивач не скористався своїм правом, передбаченим договором, на стягнення з відповідача пені та відсотків річних.

Відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, що можуть слугувати зменшенню штрафних санкцій.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для зменшення штрафу. У задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, заявленого до стягнення, судом відмовляється.

На підставі викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 9273,73 грн. штрафу задовольняються судом у заявленому позивачем розмірі.

Таким чином позов в цілому задовольняється судом частково.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 119, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача суми 36368,69 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворбуд", (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 26-А, офіс 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт", (48100, Тернопільська область, Теребовлянський район, м.Теребовля, вул. Шевченка, буд. 171) суму 9273 грн. 73 коп. штрафу та суму 2481 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва