ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2022 р. Справа №914/2148/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі:

головуючого (судді доповідача): Кордюк Г.Т.

суддів: Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Терлецького Миколи Миколайовича б/н від 21.01.2022 (вх.№01-05/306/22 від 24.01.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2021, суддя: Петрашко М.М., м. Львів, повний текст рішення складено - 06.12.2021,

за позовом Акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Львів», м. Львів,

до відповідача-1 фізичної особи-підприємця Терлецького Миколи Миколайовича, м. Львів,

до відповідача-2 фізичної особи ОСОБА_1 , м. Львів,

про стягнення грошових коштів у сумі 179 069,69 грн.,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2021 у Господарський суд Львівської області звернулось Акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів» (далі по тексту - АТ «АКБ «Львів») з позовом до фізичної особи-підприємця Терлецького Миколи Миколайовича (далі по тексту - ФОП Терлецький М.М.) та його поручителя - фізичної особи ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) про стягнення грошових коштів у сумі 179 069,69 грн., з яких: 141 148,45 грн. - основної заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання умов кредитного договору №149/В/2020 від 30.03.2020, а також нарахованих 36% річних на загальну суму 37 921,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в порушення зобов?язання за кредитним договором, яке забезпечено порукою, відповідачами не повернуто основну суму заборгованості, а також нараховані 36% річних, у зв?язку з несвоєчасною сплатою позичальником процентів та/або повернення кредиту або його частини.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.11.2021 у справі №914/2148/21 вищезазначений позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ФОП Терлецького М.М. та ОСОБА_1 на користь АТ «АКБ «Львів» 179 069,69 грн., з яких: 141 148,45 грн. - основної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, а також нарахованих з цієї суми 36% річних на загальну суму 37 921,24 грн.

Суд встановив, що відповідач-1 (ФОП Терлецький М.М.) систематично несвоєчасно сплачував проценти та/або частини кредиту, а тому АТ «АКБ «Львів» реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, передбачене п. 2.8 кредитного договору №149/В/2020 від 30.03.2020. З огляду на це суд дійшов до висновку, що вимога позикодавця про стягнення неповернутої суми кредиту та нарахованих відсотків є обгрунтованою. Оскільки виконання зобов?язань відповідача-1 за кредитним договором №149/В/2020 від 30.03.2020, забезпечені договором поруки, що укладений між відповідачем-2 та позивачем, то враховуючи дотримання останнім строків звернення до вказаного поручителя з вимогою про солідарне виконання порушеного відповідачем-1 зобов?язання, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для притягнення відповідача-2 до солідарної відповідальності.

Не погодившись з вказаним рішенням ФОП Терлецький М.М. звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 21.01.2022 (вх.№01-05/306/22 від 24.01.2022) у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

1)висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для нарахування банком відсотків з 05.05.2021 по 14.07.2021, не узгоджується з приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України та правовим висновком, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 за змістом якого після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється право банку на нарахування відсотків;

2)місцевий господарський суд не врахував, що внаслідок укладення між позивачем та відповідачем-1 додатку №1 до кредитного договору №149/В/2020 від 30.03.2020, сторони фактично змінили графік повернення кредиту без згоди поручителя, а тому останній не може бути солідарним боржником у зміненому зобов?язанні.

Відповідачі не реалізували свого права, яке надане ч. 1 ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною десятою статті 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня становить 2270 гривень.

Оскільки ціна позову в даній справі становить 179 069,69 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 227 000,00 грн. (2270,00 грн. * 100), то апеляційний господарський суд в силу ч. 10 ст. 270 ГПК України розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами, а також обставини, встановленими судом апеляційної інстанції, і визначеними відповідно до них правовідносини вбачається, що предметом позову в даній справі є вимога позикодавця спрямована до позичальника та його поручителя про солідарне стягнення заборгованості, яка утворилась внаслідок невиконання кредитного договору у розмірі, що дорівнює сумі неповернутого кредиту та нарахованих відсотків.

При з`ясуванні фактичних підстав позову, судом апеляційної інстанції встановлено, що позикодавець пов`язує наявність заявленої у позові заборгованості позичальника та його поручителя перед ним із фактом прострочення взятого на себе обов?язку з повернення грошових коштів, які надані в якості кредиту.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги судом встановлено, що між Акціонерним товариством «Акціонерно - комерційний банк «Львів» (банк) та Фізичною особою-підприємцем Терлецьким Миколою Миколайовичем (позичальник) укладено кредитний договір №149/В/2020 від 30.03.2020, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 154 642,00 грн., із процентною ставкою 36% річних, з кінцевою датою повернення - 29.03.2022 (кредитний договір).

Відповідно до п. 11.1 кредитного договору цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов?язань.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Отже, набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Порядок укладення, зміни, розірвання та виконання кредитного договору регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі ГК - України), Закону України "Про банки і банківську діяльність" та нормативними актами, прийнятими Національним банком України, який є особливим центральним органом державного управління (ст. 2 Закону України "Про Національний банк України") та видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади, місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Відповідно до ст.ст. 47, 49, ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі, у якому передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст. 345 ГК України, ст. 1055 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1054 ЦК країни).

До відносин за кредитним договором відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Таким чином, досягнувши згоди щодо всіх істотних умов сторони уклали договір №149/В/2020 від 30.03.2020, який за своєю правовою природою є кредитним, внаслідок чого між ними виникли взаємні права та обов`язки, а відповідний договір набрав чинності.

На виконання умов кредитного договору №149/В/2020 від 30.03.2020, ПАТ «АКБ «Львів» надав ФОП Терлецькому М.М. кредит в сумі 154 642,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №806936 від 31.03.2020.

Пунктами 2.5, 2.6 договору передбачено, що для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).

Відповідно до пункту 2.1.6. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється згідно графіка погашення кредиту.

31.07.2020 між банком та позичальником укладено додаток №1 до кредитного договору, яким викладено графік повернення кредиту у новій редакції.

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом факт/360 (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п. 2.1.3 цього договору (36%) з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному в п. 2.1.4 цього договору (пункт 4.2 договору).

Відповідно до пунктів 5.1. та 5.2. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Метою встановлення договірних строків є визначення сторонами за договором певного періоду в часі, у який мають бути виконані конкретні зобов`язання, визначені договором. Встановлюючи строки виконання зобов`язань в умовах договорів сторони забезпечують стабільність, послідовність та правову певність поведінки учасників договірних відносин, що гарантує справедливість, розумність й добропорядність сторін під час виконання договору.

Водночас, недотримання вищезазначених строків виходить за обумовлені сторонами межі здійснення прав та обов`язків за договором, й надає одній зі сторін, яка його порушує, безпідставну перевагу в цих господарських відносинах, внаслідок чого порушується баланс приватноправових інтересів сторін договору.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, однією з необхідних умов для встановлення прострочення по виконанню обов`язку відповідача-1 щодо повернення позикодавцю використаної суми кредиту є визначення моменту виникнення конкретного договірного обов`язку, а також розміру грошової суми такого обов`язку.

Судами встановлено, що відповідач-1 систематично не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у визначені цим договором терміни, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовому рахунку з 30.03.2020 по 28.06.2021 (ас.с.22-46).

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З метою вирішення спору у позасудовому порядку, банком було надіслано позичальнику лист-вимогу від 05.05.2021 за вих.№441/0-20 про погашення заборгованості за кредитним договором, однак як стверджує позивач, вимога банку залишилась без відповіді зі сторони позичальника.

У пункті 2.8 договору, посеред іншого, сторонами погоджено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту або його частини.

Згдіно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відтак правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позивач правомірно скористався своїм правом вимагати від позичальника достроково погасити основну суму заборгованості в розмірі 141 148,45 грн.

Що стосується вимоги позивача про дострокове погашення 36% у розмірі 37 921,24 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Нарахування процентів за користування кредитом за час користування кредитом регулюються нормами ст.ст. 1054, 1056-1 та ст. 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі статті 625 Цивільного кодексу України, кредитор на суму простроченого платежу може нараховувати 3% річних, які можуть бути змінені за згодою сторін договору. При цьому, положення договору щодо нарахування процентів у збільшеному розмірі на суму простроченого тіла кредиту після закінчення строку кредитування повністю узгоджуються з цим положенням, тобто, сплата позичальником процентів на суму простроченого тіла кредиту є іншим розміром 3% річних, які кредитор має право нараховувати до моменту повного погашення заборгованості.

Зі змісту пункту 4.2 кредитного договору сторонами встановлено обов`язок відповідача щомісячно сплачувати 36% річних від суми кредиту, яка неповернута банку до моменту повного погашення заборгованості по кредиту.

Отже за умовами кредитного договору 36% річних нараховуються до певної дати яка визначається конкретної умовою «Моментом повного відшкодування». За звичаями ділового оборогу «Момент повного відшкодування» це день припинення зобов`язання його виконанням у відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, тобто день у який принципал фактично сплатить гаранту всю суму боргу за договором гарантії.

Колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції про те, що день сплати всієї суми боргу позичальником може бути як до настання кінцевого строку повернення кредиту, так і після настання кінцевого строку повернення кредиту, при цьому, згідно з зазначеною умовою, розмір відсотків які зобов`язався сплатити позичальник є однаковим як за час строку дії кредиту так і за час простроченого користування кредитом, і становить 36% річних. Такий розмір відсотків сплачується з дня отримання кредиту до дня повернення кредиту незалежно від того коли позичальник поверне кредит.

У п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 викладено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (щодо дострокового повернення кредиту). В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, то слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитись проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Таким чином, застосовуючи принцип contra proferentem до спірних правовідносин, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, проценти за користування кредиту у розмірі 36% річних нараховуються за строк дії кредиту, що відповідає ст.ст. 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, так і за час прострочення повернення кредиту, тобто, користування кредитом після закінчення строку дії кредиту, що також відповідає ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, після закінчення строку дії кредиту вказані 36% річних є процентами в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання.

Зі розрахунку позивача (а.с.5), який доданий до позовної заяви, вбачається, що 36% річних нараховані за період з 30.03.2020 по 13.07.2021.

Перевіривши правильність цих розрахунків суд апеляційної інстанції погоджується з висновоком суду першої інстанції про обгрунтованість заявлених до стягнення 36% річних у період з 30.03.2020 по 13.07.2021 на суму 37 921,24 грн. З огляду на це спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для нарахування банком відсотків з 05.05.2021 по 14.07.2021.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором (ст. 548 Цивільного кодексу України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором №149/В/2020 від 30.03.2020, цього ж дня між АКБ «Львів» (далі - кредитор, банк) та ФОП Терлецьким М.М. (далі - поручитель, відповідач) укладено договір поруки №149/В/2020/Р-1 (далі - договір поруки).

Як вбачається зі змісту пунктів 1.3. та 1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу (повернення кредиту), процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплати інших платежів, обумовлених кредитним договором №149/В/2020 від 30.03.2020. Поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність за неналежне виконання позичальником основного зобов`язання.

Пунктом 1.6. договору поруки передбачено, що поручитель, шляхом підписання цього договору, виражає свою згоду на зміну основного зобов`язання без необхідності будь-якого додаткового погодження з ним, включаючи випадки збільшення кредитних зобов`язань позичальника, пов`язаних із збільшенням ліміту кредитування, збільшенням розміру відсотків за користування кредитом, збільшення терміну кредитування та інших.Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Як встановлено судами, кінцевий строк повернення кредиту сплив 05.05.2021 у зв?язку з пред?явленням вимоги про дострокове погашення кредиту, відтак право вимоги до відповідачів виникло у позивача 05.05.2021.

Відповідно правовідносини сторін щодо строків дії поруки та пред`явлення вимог про виконання порушених зобов`язань регулюються ст. 559 ЦК України в редакції чинній на дату настання строку виконання основного зобов`язання.

За змістом пункту 4.2 договору поруки встановлено, що порука припиняється з припиненням зобов?язання, яке вона забезпечує. У разі порушення позичальником зобов?язання за кредитним договором, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьої років від дня погашення кредиту, встановленого кредитним договором, не пред?явить вимоги до поручителя.

Судами встановлено, що ПАТ «АКБ «Львів» надсилав на адресу поручителя лист-вимогу від 05.05.2021 за вих.№442/0-20 з вимогою погасити заборгованість.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вимоги про виконання порушених зобов`язань пред`явлені поручителю в межах строку дії поруки.

Згідно п. 1.4 договору поруки поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність за належне виконання позиальником основного зобов?язання.

Відповідно до пункту 2.8. договору поруки, поручитель зобов`язаний здійснити погашення суми простроченого основного зобов`язання не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати надіслання йому вимоги кредитора.

Згідно з ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином правильним є висновок місцевого господарського суду про те, що Терлецька І.В., відповідно до умов договору поруки та чинного законодавства України, разом з ФОП Терлецьким М.М. несе солідарну відповідальність перед АКБ «Львів.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що внаслідок укладення між позивачем та відповідачем-1 додатку №1 до кредитного договору №149/В/2020 від 30.03.2020, сторони фактично змінили графік повернення кредиту без згоди поручителя, а тому останній не може бути солідарним боржником у зміненому зобов?язанні, оскільки внаслідок зміни графіку платежів, не відбулось зміни обсягу грошових зобов?язань за які відповідач-2 поручився перед позивачем.

З огляду на це апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Терлецького Миколи Миколайовича б/н від 21.01.2022 (вх.№01-05/306/22 від 24.01.2022) підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Терлецького Миколи Миколайовича б/н від 21.01.2022 (вх.№01-05/306/22 від 24.01.2022) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2021 у справі №914/2148/21 - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 4029,06 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Г.Т. Кордюк

Судді: Н.М. Кравчук

Б.Д. Плотніцький