ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2022 року м.Дніпро Справа № 908/3174/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання Зелецькому Р.Р.

Представники сторін:

від позивача: Рясна А.С. (ЦАГС (діє на підставі довіреності № 253/20-22 від 03.12.2021р.))

від відповідача: Іващенко М.В. (в режимі відеоконференції (діє на підставі довіреності № 1617 від 28.10.2019р.))

відповідач: Хомченко Т.Г. (в режимі відеоконференції (самопредставництво))

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021 (повний текст складено та підписано 22.06.2021 суддя Левкут В.В.) у справі №908/3174/20

за позовом концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 9)

до відповідача фізичної особи-підприємця Хомченко Тетяни Григорівни ( АДРЕСА_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя. пр. Соборний, 206, )

про спонукання укласти договір про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до фізичної особи-підприємця Хомченко Тетяни Григорівни про спонукання укласти договір про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021 у справі №908/3174/20 в позові відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що факт наявності у приміщенні, яке знаходиться у користуванні відповідача, теплопостачання по стоякам та трубопроводам, які транзитом проходять через це приміщення та входять до єдиної системи теплопостачання житлового будинку, є встановленим рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019 у справі №908/1901/19 і відповідачем не оспорюється. В даній справі при визначенні вартості теплової енергії у договорі № 345269 від 01.09.2020, маючи на меті отримання з відповідача коштів за спожиту теплову енергію з 10.06.2016 (той же період що і у справі № 908/1901/19), позивач у розрахунку орієнтовної вартості обсягу спожитої теплової енергії виходив не з теплового навантаження, а з площі приміщення. Враховуючи те, що у приміщенні, яке знаходиться у користуванні відповідача, радіатори опалення відсутні, а позивачем не доведено здійснення демонтажу радіаторів опалення саме відповідачем, наданий позивачем в якості додатку до проекту договору розрахунок орієнтовної вартості обсягу спожитої теплової енергії виходячи із площі приміщення не прийнято як належний.

Позивач на власний розсуд відступив від змісту Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого від 21.07.2005 № 630 (у редакції постанови КМУ від 03.09.2009 № 933), а проект договору №340581 від 24.01.2019, направлений відповідачу для підписання, не відповідав такому типовому договору, в тому числі й щодо умов договору в частини оплати спожитих послуг, яка є істотною умовою даного виду договору, а відмова відповідача від укладення договору з позивачем не суперечить вимогам частини 3 статті 6, статтям 627, 630 Цивільного кодексу України та статтям 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно, відсутні підстави для визнання укладеним договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у запропонованій ним редакції.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, концерн "Міські теплові мережі" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визнати Договір укладеним.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- Відповідачем не надано доказів відключення належного йому приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку. Крім того, відповідач підтверджує, що через його приміщення проходять комунікації.

- Концерном «Міські теплові мережі», заявленого позову, в повній мірі доведено, зокрема, наявність правових підстав для укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в судовому порядку. Окільки приміщення, яке належить відповідачу, є вбудованим в житловий будинок і має єдину систему централізованого опалення з житловим будинком № 6 по вул. Цитрусова, не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які мешкають в цьому житловому будинку, позивач здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії відповідачу в належне йому на праві користування (оренди) нежитлове приміщення в цьому будинку, у зв`язку з тим, що приміщення відповідача не є відокремленим від житлового будинку в цілому та не може бути відключено від єдиної системи теплопостачання будинку.

- відповідачем недотримано зобов`язання по укладенню відповідного договору з теплопостачальною організацією, а судом першої інстанції помилково та безпідставно не взята до уваги дана обставина, а отже вимога про спонукання укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води заявлена Концерном «Міські теплові мережі» обґрунтована.

Доводи відповідача стосовно того, що він не використовує теплову енергію в орендованому приміщенні, так як в цьому приміщенні відсутні радіатори, та у зв`язку з цим не прийняття судом першої інстанції наданий в якості додатку до проекту договору у розрахунок орієнтовної вартості спожитої теплової енергії є безпідставними та помилковими, оскільки факт наявності у приміщенні, яке знаходиться у користуванні відповідача, теплопостачання по стоякам та трубопроводам, які проходять через це приміщення, а входять до єдиної системи теплопостачання житлового будинку, є встановленим судом і відповідачем не оспорюється.

- приміщення, яке знаходиться у користуванні відповідача, приєднане до внутрішньо будинкових систем житлового будинку, то відповідно до законодавства відносини, в тому числі щодо порядку обліку та оплати послуг регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 № 630, то судом першої інстанції невірно встановлено, що наданий позивачем проект Договору № 345269 від 01.09.2020 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води», не відповідає формі та змісту типового договору; безпідставно та помилково взято до уваги заперечення відповідача стосовного того, що в запропонованому позивачем проекті Договору вказано необґрунтований тариф за центральне опалення в розмірі 1233,12 грн. за Гкал.

- в рішенні суду першої інстанції, суд бере до уваги рішення Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019 року у справі №908/1901/19, за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ФОП Хомченко Т.Г. про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

- Позивач звертався до Господарського суду Запорізькії області з позовною заявою до Відповідача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді. Проте вказаний позов не має жодного відношення до розгляду справи № 908/3174/20.

- відповідачем не Спростовано той факт, що нежитлове приміщення, яке знаходиться у житловому будинку, приєднано до внутрішньобудинкових систем житлового будинку та являється невід`ємною частиною житлового будинку, а отже відповідно до законодавства відносини мають регулюватися Правилами 630.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У відзиві на апеляційну скаргу фізична особа-підприємець Хомченко Тетяна Григорівна зазначає, що:

- приміщення передано в оренду балансоутримувачем з самовільно переобладнаною системою опалення, у приміщенні відсутні радіатори опалення, про що апелянт був обізнаним.

На підтвердження того, що в приміщенні і зараз відсутні радіатори опалення, 06.01.2021 мною направлявся лист Концерну «МТМ» щодо комісійного обстеження спірного приміщення, але з відповіді від 28.01.2021 вбачається, що Концерн не має наміру цього робити.

Факт наявності у приміщенні, яке знаходиться у моєму користуванні, теплопостачання по стоякам та трубопроводам, які транзитом проходять через це приміщення та входять до єдиної системи теплопостачання житлового будинку, є встановленим у рішеннях суду при розгляді іншої справи між тими сторонами (Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019 у справі №908/1901/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2020).

- У зв`язку з тим, що відсутні радіатори мене було зобов`язано провести належний розрахунок теплового навантаження на опалення по фактичному теплоспоживанню, оскільки через орендоване приміщення проходять труби теплоопалення для опалення будинку.

На моє замовлення фахівцем проведено розрахунок теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню, відповідно до якого розрахунок повинен відбуватися за формулою: Ц=СЦ=337ккал/год.

Незважаючи на відсутність договору, я оплачувала теплову енергію відповідно до розрахунку теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню за формулою: 0.-СЦ=337ккал/год.

Протягом трьох років я зверталася до позивача з пропозицією укласти договір на підставі складеного і наявного в матеріалах справи розрахунку, що апелянтом проігноровано.

- Концерн «МТМ» у позовні заяві не наводить тексту договору, який спонукає укласти, а наведені апелянтом у договорі умовами я не погодилася та відзначила, що вони не відповідають змісту (умовам) затвердженого Кабінетом Міністрів України Типового договору.

В зв`язку з наявними суперечками, сторонами договір не підписаний.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2021 апеляційну скаргу було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

13.08.2021 до канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано відповідні докази.

Рішенням ВРП №1791/0/15-21 від 05.08.2021р. ОСОБА_1 звільнено з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, у зв`язку з чим, на підставі розпорядження керівника апарату суду №2431/21 від 25.08.2021, проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Антоніка С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021 справу №904/277/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідача), судді: Іванов О.Г., Антонік С.Г. Поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021 у справі №908/3174/20. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 06.10.2021 о 12:00 годин. Зупинено дію оскаржуваного рішення.

Ухвалою суду від 06.10.2021 розгляд апеляційної скарги концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021 у справі №908/3174/20 відкладено на 10.11.2021 на 12:40 годин.

Від відповідача надійшло клопотання про судовому засіданні в режимі відеоконференції з забезпеченням її проведення у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 25.10.2021 Судове засідання вирішено проводити у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 10.11.2021 залучено до участі у справі Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача. Розгляд апеляційної скарги концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021 у справі №908/3174/20 відкладено на 22.12.2021 на 12:00 годин.

Ухвалою суду від 23.12.2021 В судовому засіданні оголошено перерву до 31.01.2022 на 12:40 годин. Судове засідання вирішено проводити у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Антоніка С.Г., на підставі розпорядження керівника апарату суду № 219/22 від 31.01.2022, проведено повторний автоматизований розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

Ухвалою суду від 31.01.2022 справу прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №371. З адреси позивача 12.01.2022 до Центрального апеляційного господарського суду повернулося рекомендоване повідомлення №371 з помітками "вручено" та "за довіреністю", дата вручення поштового відправлення стороні по справі - 04.01.2022.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Таким чином, представники сторін мають можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів по вказаній справі в державному реєстрі судових рішень.

Беручи до уваги, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для її розгляду у судовому засіданні, справа переглядалася без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

31.01.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Нежитлове приміщення № 130 цокольного поверху (літ.А-5) площею 107,2 кв. м., в будинку № 6 по вул. Цитрусовій у м. Запоріжжя перебуває у користуванні ФОП Хомченко Т.Г. на підставі договору оренди нежитлового приміщення №262/3 від 10.06.2016.

Концерном "Міські теплові мережі" листом від 23.10.2020 № 1574/09-1 направлено на адресу ФОП Хомченко Т.Г. для розгляду та оформлення два примірника договору №345269 від 01.09.2020 про надання послуг з централізованого постачання гарячої води. Вказане відправлення повернулось на адресу позивача з позначкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до акта обстеження нежитлового приміщення за адресою: вул. Цитрусова, 6 від 10.07.2016, складеного в зв`язку з передачею приміщення в користування комісією у складі майстра дільниці № 3 Базарової О.С., майстрів Монько А.О. та Степанюк А.І. у присутності орендаря Хомченко Т.Г., встановлено, що на час обстеження приміщення знаходиться у задовільному санітарному та технічному стані, на стояках опалення відсутні радіатори, тривалий час вказане приміщення було вільне. Відповідач звернув увагу суду, що в акті допущена технічна помилка щодо дати його складення, акт обстеження складений комісією 10.06.2016, у день укладення договору оренди, дата 10.07.2016 припадає на неділю.

Згідно складеного фахівцем розрахунку, теплове навантаження на опалення за фактичним споживанням має визначатись за формулою: Q=Q1=337ккал/год. Протягом опалювальних періодів: з листопада 2016 року по квітень 2019 року, відповідачем здійснювались оплати на користь позивача за теплову енергію відповідно до теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню згідно вказаного розрахунку.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

В преамбулі Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що він визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

За змістом статті 1 цього ж Закону:

сфера теплопостачання - сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам;

постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" - "Права та основні обов`язки споживача теплової енергії" - до основних обов`язків споживача теплової енергії віднесено, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії та додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

При цьому, споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Статтею 25 цього ж Закону закріплено права та основні обов`язки теплогенеруючої, теплотранспортної та теплопостачальної організацій, в тому числі право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та обов`язок забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Відповідно до пункту 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3.10.2007 № 1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, укладення договору між постачальником теплової енергії та споживачем є їх обов`язком з метою врегулювання взаємних прав та обов`язків, забезпечення надійного та безперебійного постачання обсягів теплової енергії відповідно до погоджених умов та законодавства.

Цивільним кодексом України закріплено, що:

- свобода договору відноситься до загальних засад цивільного законодавства (стаття 3), а сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627);

- сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (стаття 6);

- сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (стаття 6);

- договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11);

- цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (стаття 13);

- цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (стаття 14).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, в редакції Закону № 738-IX від 19.06.2020р., господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 649 Цивільного кодексу України передбачено, що розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.12. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму ВГСУ " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову у даній справі є вимога немайнового характеру, викладена в прохальній частині позовної заяви про визнання Договору № 345269 від 01 вересня 2020 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» між Концерном «Міські теплові мережі» та фізичною особою-підприємцем Хомченко Тетяною Григорівною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 08.09.2011, ІНН НОМЕР_2, Паспорт серія НОМЕР_1 виданий Шевченківським РВ ГУМВС України в Запорізькій області укладеним.

Відповідно до пунктів 3,5,8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява, в тому числі, повинна містити:

3) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

Колегія суддів констатує, що зміст прохальної частини позовної заяви не містить тексту договору, редакцію якого позивач просить визнати укладеною.

Відповідно до тексту позовної заяви :

« … Договір № 345269 від 01 вересня 2020 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» для розгляду та підписання був направлений споживачу рекомендованим листом з повідомленням. Однак, Відповідач проігнорував пропозицію Концерну та не уклав договір в строки, визначені діючим законодавством.

Згідно супровідного листа, щодо підписання договору від 22.09.2020 року №1479/09-1Відповідач отримала Договір № 345269 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.09.2020 року на руки, підписувати відмовилася…»

В якості додатків до позовної заяви, позивачем додано:

«Додатки:

1. Докази сплати судового збору

2. Копія договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води

3. Копія супровідного листа від 23.10.2020 та 22.09.2020

4. Копія опису

5. Копія конверту з довідкою, копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення

6. Копія договору оренди від 10.06.2016 року

7. Копія довідки ЄДРЮО, ФОП та ГФ …»

Підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, а саме факти, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують позов. Підстави позову, які підтверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача покладено певні обов`язки, становлять активну підставу. До їх складу входять також факти, які обґрунтовують належність доказів до справи, те, що позивач і відповідач є суб`єктами прав та обов`язків спірних правовідносин. Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення права позивача або утвердження за собою права, яке йому не належить. Ці факти обґрунтовують потребу подання позову та захисту прав чи інтересів позивача. Вони свідчать, що право позивача порушене, оспорене чи невизнане, є загроза його порушення чи потреба у зміні існуючих між сторонами правовідносин.

Відповідно до частин 1,2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України :

1. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає встановленим, що наявний в матеріалах справи примірник копії Договору № 345269 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.09.2020р. з підписами Начальника відділу договірної та претензійної робти «КОНЦЕРНУ «МТМ» Н.І.Гнатюка та інших осіб є за своїм правовим характером письмовим доказом, в розумінні статті 91 Господарського процесуального кодексу України, а не частиною прохальної частини позовної заяви з викладенням змісту договору, редакцію якого позивач просить визнати укладенною .

В постанові Верховного Суду від 02.06.2021року у справі № 910/6139/20 викладено наступний правовий висновок:

24. Як вже було сформульовано Верховним Судом у пункті 7 цієї Постанови, ключове питання даного спору є наступним: Чи є належним обраний Позивачем спосіб захисту у вигляді вимоги про спонукання Відповідача до укладення договору за умови, що текст такого договору наведений у прохальній частині позовної заяви?

25. Оскільки Верховний Суд вважає, що відповідь на це питання є - так, спосіб захисту є належним, нижче буде наведено обґрунтування такого висновку з посиланням на норми закону та судову практику Верховного Суду.

26. Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

27. Відповідно до абзацу 11 частини 2 статті 20 ГК України одним із способів захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів є установлення, зміна чи припинення господарських правовідносин. Визнання договору укладеним з викладенням його змісту у резолютивній частині судового рішення як один із способів установлення господарських правовідносин є належним способом захисту прав суб`єктів господарювання.

28. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18 викладено правовий висновок стосовно того, що визначення позивачем предмета спору "про зобов`язання відповідача укласти договір у певній редакції" є письмовим волевиявленням позивача щодо вступу у зобов`язальні правовідносини шляхом укладення такого договору за рішенням суду про укладення договору відповідно до статті 187 ГК України.

29. Тобто, вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що не суперечить способам захисту, визначеним пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, та відповідає способам захисту, визначеним статтею 20 ГК України.

30. За наслідками розгляду такої вимоги у резолютивній частині свого рішення суд, керуючись частиною дев`ятою статті 238 ГПК України, має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції.

31. Разом з цим, у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/6138/20 Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про те, що тлумачення слів "спонукати" і "зобов`язати" у даному випадку можна вважати тотожними, а отже вказаний спосіб захисту відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК України та частини другої статті 20 ГК України.

32. Верховний Суд відзначає, що між формулюванням спонукати до укладення , обране Позивачем у даному спорі та формулюванням зобов`язати укласти , що було предметом розгляду у справі № 916/1423/18, є лише граматична та/або стилістична різниця, однак, незважаючи на формулювання, суть позовних вимог є чіткою, зрозумілою та дає змогу з огляду на текст договору в редакції Позивача, захистити порушене право. Інше тлумачення є надмірним формалізмом та штучним звуженням існуючих способів захисту порушеного права, які самі по собі не є і не можуть бути вичерпно і детально сформульовані законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, як визнання Договору укладеним, без наведення тексту договору у прохальній частині позовної заяви не є належним способом захисту.

Прийняття рішення за наслідками розгляду позову з викладенням в резолютивній частині редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, за відсутності такого тексту договору в прохальній частині позовної заяви призведе порушенням принципу диспозитивності.

Нежитлове приміщення № 130 цокольного поверху (літ.А-5) площею 107,2 кв. м., в будинку № 6 по вул. Цитрусовій у м. Запоріжжя перебуває у користуванні ФОП Хомченко Т.Г. на підставі договору оренди нежитлового приміщення №262/3 від 10.06.2016р. (а.с. 10-13).

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, колегією суддів в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині визнання такими, що не потребують доказування в порядку частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини обстеження нежитлового приміщення за адресою: вул. Цитрусова, 6 10.07.2016р. і встановлення що на час обстеження приміщення знаходиться у задовільному санітарному та технічному стані, на стояках опалення відсутні радіатори, тривалий час вказане приміщення було вільне та відсутності доказів здійснення демонтажу опалювальних пристроїв саме відповідачем.

Відповідно до тексту мотивувальної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019р. у справі № 908/1901/19 :

« … Матеріали справи містять акти обстеження системи теплопостачання нежитлового приміщення, розташованого на цокольному поверсі п`яти поверхового житлового будинку по вул. Цитрусова, 6 від 10.02.2016 та від 17.11.2016, складені працівниками філії Концерну «МТМ» Шевченківського району. Так, актом від 10.02.2016 (Т.1;а.с.45) встановлено, що у приміщенні встановлені радіатори чугунці в кількості 34 секцій. Централізоване гаряче водопостачання відсутнє - не має підведення. Актом від 17.11.2016 (Т.1;а.с.46) встановлено, що опалювальні пристрої централізованої системи опалення демонтовані. Проекту реконструкції не надано. Гаряче водопостачання відсутнє. При цьому, будь-яких порушень вимог технічної експлуатації внутрішньо будинкових інженерних мереж вказаним актом не встановлено, припису щодо необхідності відновлення у приміщенні пристроїв опалення, акт не містить…»

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 по справі №916/1041/17.

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заявами по суті справи , відповідно до частини 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, є : позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що на час розгляду справи в суді першої інстанції в нежитловому приміщенні приміщення № 130 цокольного поверху (літ.А-5) площею 107,2 кв. м., в будинку № 6 по вул. Цитрусовій у м. Запоріжжя наявне централізоване гаряче водопостачання, яке відповідає санітарним і технічним вимогам

З урахуванням приписів частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає встановленою обставину відсутності у нежитловому приміщенні приміщення № 130 цокольного поверху (літ.А-5) площею 107,2 кв. м., в будинку № 6 по вул. Цитрусовій у м. Запоріжжя централізованого гарячого водопостачання, яке відповідає санітарним і технічним вимогам.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Доводи апеляційної скарги :

« … Відповідачем не надано доказів відключення належного йому приміщення від системи у теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку. Крім того, відповідач підтверджує, що через його приміщення проходять комунікації…

… оскільки приміщення, яке належить відповідачу, є вбудованим житловий будинок і має єдину систему централізованого опалення з житловим будинком № 6 по ву Цитрусова, не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційно права громадян, які мешкають в цьому житловому будинку, позивач здійснював та продовж) здійснювати постачання теплової енергії відповідачу в належне йому на праві користування (оренди) нежитлове приміщення в цьому будинку, у зв`язку з тим, що приміщення відповідача не відокремленим від житлового будинку в цілому та не може бути відключено від єдиної системи теплопостачання будинку…

…Через те, що приміщення, яке знаходиться у користуванні відповідача, приєднане до внутрішньо будинкових систем житлового будинку, то відповідно до законодавства відносини, в тому числі щодо порядку обліку та оплати послуг регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 № 630, то судом першої інстанції невірно встановлено, що наданий позивачем проект Договору №345269 від 01.09.2020 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» не відповідає формі та змісту типового договору; безпідставно та помилково взято до уваги заперечення відповідача стосовного того, що в запропонованому позивачем проекті Договору вказано необгрунтований тариф за центральне опалення в розмірі 1233,12 грн…» відхиляються як такі, що , з урахуванням фактичних обставин справи, свідчать про неефективність обраного способу захисту.

Посилання на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 908/1349/19 відхиляються як помилкові, оскільки встановлені фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у справі 908/3174/20 та 908/1349/19 є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин в процесуальному та матеріальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, неправильного тлумачення закону, застосування закону, який не підлягав би застосуванню або незастосування закону, який підлягав би застосуванню, в зв`язку із чим, з урахуванням положень частин1,2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів доходить висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021 у справі №908/3174/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Концерну "Міські теплові мережі" на нього, відповідно - без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 153,00 грн. (а.с. 151) покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021 у справі №908/3174/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021 у справі №908/3174/20 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 153,00 грн. покласти на Концерн "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, Бульвар Гвардійський, 137, (фактична адреса: 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 9)).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2022

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов