ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/351/21(918/849/21)

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом розпорядника майна Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України - арбітражного керуючого Захарка Івана Ігоровича

до відповідача-1 Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України,

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень-Агро",

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Національної академії аграрних наук України,

про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 р.,

Об`єднано зі справою

за позовом заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

до відповідача 1: Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень-Агро"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Національна академія аграрних наук України

про визнання договору недійсним та повернення земельних ділянок

У межах справи про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники учасників справи:

позивач арбітражний керуючий Захарко І.І.

відповідача-1 - не з`явився

відповідача-2 - не з`явився

Національної академії аграрних наук України - Лучок А.М.

представник прокуратури- Гіліс І.В.

учасник провадження про банкрутство представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) - Волович О.С.

представник Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області - Накопалов Є.О.

Суть спору:

У жовтні 2021 року розпорядник майна Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України - арбітражний керуючий Захарко Іван Ігорович (далі розпорядник майна) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України (далі - відповідач -1, ДП "ДГ "Білокриницьке") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень-Агро" (далі - відповідач-2, ТОВ "Коростень-Агро") про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 (далідоговір), укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коростень-Агро".

Одночасно із позовною заявою розпорядник майна подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити ТОВ "Коростень-Агро" вчиняти будь-які дії щодо відчуження третім особам щодо урожаю сої, який знаходиться на земельних ділянках з наступними кадастровими номерами: :01:005:1145 (234,1 га), 0:01:001:222 (44,7 га), :04:013:0208 (47,5 га), :01:013:0209 (37,6 га), :01:004:0238 (222,9 га), :01:001:0236 (133,4 га), :01:001:0224 (212,1 га), :04:013:0303 (404,0 га), :07:001:0130 (209,3 га), :05:017:1480 (149,0 га), всього 1 694,6 га, та які належать ДП "ДГ "Білокриницьке" на підставі державного акту на право постійного користування землею, розташованих на території Рівненського району Рівненської області, з межами населених пунктів до винесення судом рішення у даній справі; зобов`язати ТОВ "Коростень-Агро" у разі збору врожаю сої на зазначених земельних ділянках зберігати зазначене майно до вирішення справи та надавати доступ до зазначеного майна представникам ДП "ДГ "Білокриницьке", розпоряднику майна боржника, представникам НААН України з метою перевірки його збереження та проведення інвентаризації.

У жовтні 2021 заступник керівника Рівненської обласної прокуратури (даліпрокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом ДП "ДГ "Білокриницьке" (далі - відповідач-1) та ТОВ "Коростень-Агро" (далі - відповідач-2), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, НААН України, про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, укладеного між ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України та ТОВ "Коростень-Агро" та повернення земельних ділянок.

Стислий виклад позиції позивача, прокуратури, пояснень третіх осіб.

Позовні вимоги розпорядник майна ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України - арбітражний керуючий Захарко Іван Ігорович мотивує тим, що 22.03.2021 між ТОВ "Коростень-Агро" (відповідач-2) та ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України (відповідач-1) укладений договір № 22/03 про обробіток землі (далі - договір), за умовами якого сторони зобов`язалися займатись вирощуванням сільськогосподарської продукції на земельних ділянках загальною площею 1 694,6 га, з кадастровими номерами, площами та розташуванням по плану згідно з Додатком № 1, які розташовані на території Рівненського району Рівненської області, за межами населених пунктів, які належать відповідачу-1 на підставі державного акту на право постійного користування землею (далі - земельні ділянки). За умовами цього договору ДП "ДГ"Білокриницьке" відповідно до Акту приймання-передачі від 22.03.2021 передало на період тривання обробітку землі, а ТОВ "Коростень Агро" прийняло зазначені земельні ділянки загальною площею 1 694,6 га для посіву на них сільськогосподарських культур.

Так як відповідач 1 не здійснив відповідне погодження на укладення спірного договору з Національною академією аграрних наук України, розпорядник майна вважає цей договір удаваним правочином, а саме прихованим договором оренди землі, так як з моменту підписання акту приймання передачі відповідач-2 фактично отримав за плату та у визначений строк право користування (оренди) земельними ділянками державної власності, які перебувають у нього на праві постійного користування, що є незаконним, відтак позивач та просить суд визнати означений договір недійсним.

У свою чергу, позовні вимоги прокурора обґрунтовані фактом укладання між ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України та ТОВ "Коростень-Агро" удаваного правочину договору оренди землі, який укладено із порушенням приписів чинного законодавства, в результаті укладення якого відповідачу-2 фактично було передано в користування земельні ділянки площею 1 694,6 га, які розташовані на території Білокриницької ОТГ Рівненського району Рівненської області.

Звертаючись до Господарського суду Рівненської області із позовними вимогами до ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України та ТОВ "Коростень-Агро" прокурор просить суд визнати договір про спільний обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 недійсним та повернути відповідачу-1 земельні ділянки площею 1 694,6 га, які розташовані на території Білокриницької ОТГ Рівненського району Рівненської області.

02.11.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Національної академії аграрних наук України (далі НААН України) надійшли письмові пояснення до позовної заяви, де зазначено, що НААН України підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Зауважує, що НААН України, відповідно до п. 1 свого Статуту, це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності та є неприбутковою державною бюджетною установою. З п. 74 Статуту НААН України вбачається, що у її віданні перебувають, зокрема державні підприємства, дослідні господарства, у тому числі ДП "ДГ "Білокриницьке", що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань. Зазначає, що усі земельні ділянки, що обліковуються на балансі в ДП "ДГ "Білокриницьке» мають державну форму власності та передані ДП "ДГ "Білокриницьке" на праві постійного користування, тобто ДП "ДГ "Білокриницьке" не є їх власником, та не реалізує функції держави, як власника цих земельних ділянок (а лише користується та володіє ними для виконання своїх Статутних завдань).

При цьому, у межах справи № 918/351/21 про банкрутство ДП "ДГ "Білокриницьке", НААН України стало відомо, що між ДП "ДГ "Білокриницьке" та ТОВ "Коростень-Агро" 22.03.2021 укладений договір № 22/03 про обробіток землі, з умов якого вбачається, що ДП "ДГ "Білокриницьке" фактично передало право користування земельними ділянками ТОВ "Коростень-Агро", яке за умовами договору здійснює власними силами вирощення врожаю, та автоматично, безоплатно набуває права власності на нього. Крім того, за умовами цього договору передача земельних ділянок державної форми власності у користування відбулася не безоплатно, а за фіксовану ціну - 2 032 920,00 грн.

Додатково зазначає, що за своїм предметом цей договір націлений на надання ТОВ "Коростень-Агро" послуг з вирощування сільськогосподарської продукції ДП "ДГ "Білокриницьке", тобто має відповідати загальним засадам ЦК України, що встановлюють порядок та умови договору про надання послуг. При цьому, жодною з норм ЦК України не передбачено, що замовник має отримувати кошти від виконавця за те, що виконавець надає йому послуги та зазначає, що до позовної заяви не долучено актів виконаних робіт, специфікацій та інших документів, які б підтверджувати факт реальності надання послуг з обробітку землі ТОВ "Коростень-Агро". У спірному договорі взагалі не вказано ціну за надання послуг з обробки землі, які мають надаватися державному підприємству. Також, п. 6.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (тобто, з 22.03.2021) та діє до 31.12.2022, отже мас чітко встановлені строки.

Вказує, що наукові установи, та державні підприємства дослідні господарства Академії не можуть передавати у оренду земельні ділянки, які перебувають у їх постійному користуванні, оскільки це заборонено законом та вважає, що спірний договір місить всі ознаки удаваного правочину - прихованої оренди земельних ділянок державної форми власності, що є незаконним.

Відповідно до балансу (Звіту про фінансовий стан) ДП "ДГ "Білокриницьке" станом на 31.12.2020 вартість активів підприємства на кінець 2020 року складала 67 333 000,00 грн. Отже 10 відсотків від вартості активів ДП "ДГ "Білокриницьке" на кінець 2020 року складала 6 733 000,00 грн.

Наведена вартість договору на момент його укладення складала більш ніж 10 % від балансової вартості активів ДП "ДГ "Білокриницьке" станом на 2020 рік, договір не був погоджений з НААН України, у матеріалах справи відсутнє рішення НААН України про надання згоди на вчинення зазначених правочинів або подальшого їх схвалення, що свідчить про порушення приписів ст. 73-2 ГК України, тобто керівник ДП "ДГ "Білокриницьке" підписав договір, не маючи на це повного обсягу цивільної дієздатності.

Враховуючи наведене, НААН України просить суд визнаний недійсним договір про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, укладений між ДП "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України та ТОВ "Коростень-Агро".

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 04.10.2021 (суддя Н. Політика) у задоволенні заяви розпорядника майна про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 06.10.2021 (суддя Н. Політика) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/849/21 за позовом розпорядника майна ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України - арбітражного керуючого Захарка Івана Ігоровича до ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України, ТОВ "Коростень-Агро", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1, НААН України, про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.11.2021. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1, залучено Національну академію аграрних наук України.

Ухвалою суду від 01.11.2021 матеріали справи № 918/849/21 передано за підсудністю до Господарського суду Рівненської області для розгляду в межах справи № 918/351/21 про банкрутство ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.11.2021 справу № 918/351/21(918/849/21) передано на розгляд судді В. Бережнюк на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства з мотивів перебування у провадженні судді В.Бережнюк справи № 918/351/21 про банкрутство ДП "ДГ"Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України.

Ухвалою суду від 18.11.2021 справу № 918/351/21(918/849/21 прийнято до свого провадження суддею В. Бережнюк, розгляд справи розпочато спочатку за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 07.12.2021.

Ухвалою суду від 23.10.2021 (суддя Ю.Романюк) матеріали позовної заяви заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень-Агро", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Національна академія аграрних наук України про визнання договору недійсним та повернення земельних ділянок передано до Господарського суду Рівненської області у провадженні якого перебуває справа № 918/351/21 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України для розгляду спору в межах цієї справи.

Ухвалою суду від 19.11.2021 справу № 918/351/21(918/904/21) за позовом заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України, до ТОВ "Коростень-Агро", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, НААН України, про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 та повернення земельних ділянок, прийнято до провадження суддею В.Бережнюк у межах справи № 918/351/21 про банкрутство ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у цій справі призначене на 07.12.2021.

Ухвалою суду від 07.12.2021 справу № 918/351/21(918/849/21) за позовом розпорядника майна Захарка Івана Ігоровича до ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААНУ та ТОВ "Коростень-Агро", про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 об`єднано зі справою № 918/351/21(918/904/21) за позовом заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України та до ТОВ "Коростень-Агро", про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 та повернення земельних ділянок в одне провадження з присвоєнням спільного номеру № 918/351/21(918/849/21), підготовче засідання відкладене на 23.12.2021.

Ухвалою суду від 23.12.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 12.01.2022.

У судовому засіданні 12.01.2022 розпочато розгляд справи по суті, присутні представники учасників справи надали свої усні пояснення, які стосуються предмету спору.

У судовому засіданні оголошено перерву до 09.02.2022.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бережнюк В.В. з 03.02.2022 по 11.02.2022 (по причині виявленої коронавірусної хвороби SARS-CoV-2) станом на 09 лютого 2022 року судове засідання не відбулося.

Окрім того, у період з 14.02.2022 по 13.03.2022 суддя Бережнюк В.В. перебувала у щорічній відпустці (згідно графіку відпусток).

Ухвалою від 15.03.2022 розгляд справи №918/351/21(918/849/21) призначено на 05 квітня 2022 р. на 11:20 год.

05.04.2022 до суду не прибули представники відповідачів. Повідомлялися судом про розгляд справи належним чином.

24.02.2022 року на всій тереторії України введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого ЗУ №7168 від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку із відсутністю військових дій на території Рівненської області та відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі представників відповідачів. Явка учасників до суду не визнавалася обов`язковою.

05.04.2022 судом досліджено письмові докази. Присутні учасники справи в судовому засіданні виступили у судових дебатах.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив таке.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.06.2021 у справі № 918/351/21, яка залишена без змін постановою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 29.07.2021, відкрито провадження у справі про банкрутство ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України. Розпорядником майна боржника ДП "ДГ "Білокриницьке" призначено арбітражного керуючого Захарка Івана Ігоровича.

Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 у справі № 918/351/21 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень-Агро" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 15.09.2021 у справі № 918/351/21, з якої розпорядник майна дізнався про наявність договору № 22/03 про обробіток землі від 22.03.2021, укладеного між ТОВ "Коростень-Агро" та ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2021 між ТОВ "Коростень-Агро" (відповідач-2, сторона-2) та ДП "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України (відповідач-1, сторона-1) укладений договір № 22/03 про обробіток землі (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. цього договору сторони зобов`язалися займатись вирощуванням сільськогосподарської продукції на земельних ділянках загальною площею 1 694,6 га, з кадастровими номерами, площами та розташуванням по плану згідно з Додатком № 1, які розташовані на території Рівненського району Рівненської області, за межами населених пунктів, які належать стороні-1 на підставі державного акту на право постійного користування землею (далі - Земельні ділянки).

За підп. 2.1.1., 2.1.6. п. 2.1. цього договору ДП "ДГ "Білокриницьке" (сторона-1) зобов`язується надати земельні ділянки, визначені п. 1.1. цього договору та в Додатку № 1, для посіву на них сільськогосподарських культур ТОВ "Коростень-Агро" (сторона-2), забезпечити стороні - 2 право безперешкодного користування земельним ділянками та збору врожаю на них, не передавати земельні ділянки третім особам та не використовувати їх самостійно.

За підп. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.9. п. 2.3. цього договору ТОВ "Коростень-Агро" (сторона-2) зобов`язується виконати в повному об`ємі своїми силами, механізмами, технікою і коштами, зі свого посівного матеріалу, якісно та у встановлений термін сільськогосподарські роботи відповідно до умов цього договору, здійснити посів сільськогосподарських культур, догляд та збирання вирощеного врожаю, перераховувати дохід сторони - 1 у строки та у розмірах, визначених п. 5.2. цього договору.

Пунктами 4.1.1, 4.1.2. договору визначено, що внеском державного підприємства за цим договором є земельні ділянки загальною площею 1 694,6 га, а внеском товариства - насіннєвий матеріал, засоби захисту рослин, мінеральні добрива, виконання робіт із посіву, догляду та збирання врожаю, забезпечення транспортом, механізмами, технікою та вчинення інших дій, необхідних для досягнення цілей договору.

Дохід сторін в результаті здійснення діяльності згідно з умовами цього договору є наступним: дохід сторони-1 від діяльності є фіксованим та становить 2 032 920,00 грн за рік ведення діяльності, включаючи податкові зобов`язання, передбачені чинним законодавством України, виходячи із доходу сторони - 1 в 1 200,00 грн за 1 га площі, з якої у відповідному році зібрано врожай в межах співпраці сторін за цим договором (підп.5.1.1., 5.1.2. п. 5.1. договору).

Строки сплати доходу від діяльності стороною-2 на розрахунковий рахунок сторони-1 є таким: щорічно не пізніше 31 грудня року збирання врожаю за поточний рік ведення діяльності (п.5.2. договору).

Крім того, відповідно до п. 7.4. договору у випадку порушення стороною-1 своїх зобов`язань перед стороною-2, сторона-1 зобов`язується відшкодувати стороні-2 збитки в розмірі втраченого врожаю. Сторони домовились, що вартість врожаю становить 83 000 000,00 грн.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, але у будь - якому випадку до закінчення агрономічного циклу вирощування с/г культури на земельній ділянці згідно з цим договором та повного завершення робіт зі збору урожаю (п. 6.1. договору).

Договір підписаний та скріплений відбитками печаток обох сторін.

Відповідно до Акту приймання-передачі від 22.03.2021 ДП "ДГ"Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України передало на період тривання обробітку землі, а ТОВ "Коростень-Агро" прийняло земельні ділянки загальною площею 1 694,6 га, які розташовані на території Рівненського району Рівненської області, за межами населених пунктів, з наступними кадастровими номерами: :01:005:1145 (234,1 га), 0:01:001:0222 (44,7 га), :04:013:0208 (47,5 га), :01:013:0209 (37,6 га), :01:004:0238 (222,9 га), :01:001:0236 (133,4 га), :01:001:0224 (212,1 га), :04:013:0303 (404,0 га), :07:001:0130 (209,3 га), :05:017:1480 (149,0 га), всього 1 694,6 га.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :01:005:1145, 0:01:001:0222, :04:013:0208, :01:013:0209, :01:004:0238, :01:001:0236, :01:001:0224, :04:013:0303, :07:001:0130, :05:017:1480, загальною площею 1 694,6 га державної форми власності належать на праві постійного користування відповідачу-1 ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України.

Правовласником вказаних земельних ділянок зазначено у Державному реєстрі позивача - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області.

У відповідності до звіту ТОВ "Коростень-Агро" про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2021 року на території Рівненського району підприємство насінням кукурудзи засіяло 1 686,8 га земель.

Відповідно до положень Статуту та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності, та перебуває у безпосередньому підпорядкуванні Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України.

Положеннями Статуту ДП «ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України передбачено, що підприємство користується землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

За умовами спірного договору ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України фактично надало можливість ТОВ "Коростень-Агро" за плату та у визначений строк користуватись земельними ділянками (орендувати), які перебувають у нього на праві постійного користування.

Згідно з п. 4.18. Статуту ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України підприємство може з дозволу НААН України та в установленому нею порядку здавати в оренду нерухоме майно та приміщення, керуючись чинним законодавством про оренду державного майна.

Пунктом 3.10. Статуту передбачено, що господарське зобов`язання ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України щодо вчинення якого є заінтересованість, виноситься на розгляд НААН України для надання згоді на його вчинення, якщо балансова вартість майна або послуг чи сума коштів, що підлягають наданню, відчуженню, отриманню або передачі відповідно до господарського зобов`язання перевищують 10% вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності підприємства.

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань органом управління майном ДП "ДГ "Білокриницьке" є Національна академія аграрних наук України, яка погоджує вчинення правочинів, якщо балансова вартість майна, або послуг чи сума коштів що підлягають наданню, відчуженню, отриманню або передачі відповідно до зобов`язання перевищує 10% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності підприємства.

За даними річної фінансової звітності (Балансу/Звіту про фінансовий стан) ДП ДГ "Білокриницьке" за 2020 рік, вартість активів підприємства становить 67 333 000,00 грн.

Сума спірного договору складає 83 000 000,00 грн.

Згідно з вимогами ст. 73-2 ГК України, правочини, що укладені у 2021 році на суму понад 10% від вартості активів ДП ДГ "Білокриницьке", тобто на суму понад 6 733 000,30 грн підлягали погодженню органом управління державним майном - Національною академією аграрних наук України.

Обґрунтовуючи позов, позивачі зазначають, що договір не погоджений з боку органу управління підприємством та на його переконання такі дії вчинені в порушення вимог ст. 73-2 Господарського кодексу України, якою визначено обов`язок отримувати погодження від органу управління на укладення господарських договорів, та заборону ділити предмет господарського зобов`язання з метою ухилення від передбаченого цією статтею порядку прийняття рішень про вчинення значного господарського зобов`язання. Крім того, з моменту підписання між сторонами Акту приймання-передачі до договору ТОВ "Коростень-Агро" фактично отримало право використовувати земельні ділянки державної власності загальною площею 1 694,6 га, які розташовані на території Рівненського району Рівненської області, за що повинно перераховувати дохід у строки та розмірах, визначених п. 5.3. договору. Договір про спільний обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 є удаваним правочином, а саме оренди землі, який було укладено із порушенням приписів чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним у судовому порядку.

Прокурор мотивує позовні вимоги фактом укладання між ТОВ "Коростень-Агро" (відповідач-2) та ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України (відповідач-1) удаваного правочину договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, у результаті укладення якого відповідачу-2 фактично було передано в оренду земельні ділянки, що перебувають у державній власності. Стверджує, що сторонами не був дотриманий порядок передачі в оренду земельних ділянок та те, що ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України не мало права без відповідного дозволу НААУ України укладати договори про спільну діяльність. Крім цього, зазначає, що подання цього позову є здійснення заходів щодо захисту порушених інтересів держави та спрямоване на відновлення порушених інтересів держави, так як предметом позову є договір щодо користування земельними ділянками державної власності. Зазначає, що порушення інтересів держави при укладенні спірного договору полягає у тому, що земельна ділянка, яка повинна використовуватися виключно для забезпечення виконання завдань Національної академії аграрних наук України, використовується сільськогосподарським товаровиробником з метою отримання прибутку, а державним підприємством не здійснюється науково - дослідна діяльність. Окрім того, надання у користування товариству земельних ділянок, які належать державному підприємству на праві постійного користування суперечить основним засадам земельного законодавства, яке наголошує, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Також, укладення спірного договору, всупереч встановленому державою порядку, зачіпає інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом, оскільки уповноваженим органом Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області заходи щодо визнання спірного договору недійсним з моменту його укладення по теперішній час не вживалися. Просить суд визнати договір про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, укладений між ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України та ТОВ "Коростень-Агро" недійсним та повернути ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України земельні ділянки площею 1 694,6 га, які розташовані на території Білокриницької ОТГ Рівненського району Рівненської області.

Щодо участі прокурора у цій справі, оцінка обґрунтованості порушення інтересів держави в особі органу, визначеного прокурором позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч. 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1 - 3 ч. 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч. 7).

Зважаючи на викладене, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Суд, здійснивши перевірку наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, установив таке.

Відповідно до положення про Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 248 від 21.05.2021, головне управління здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно правових договорів, передачі у власність, надання у користування, у тому числі в оренду, вилучення (викуп) земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2021 Рівненською обласною прокуратурою направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області лист з проханням надати інформацію про вжиття заходів цивільно правового характеру щодо оскарження договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 у суді, на що отримало відповідь від 27.09.2021 про те, що Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, як власник зазначених земельних ділянок будь - яких заходів щодо визнання договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 недійсними у судовому порядку не вживало у зв`язку із відсутністю коштів на рахунку управління на сплату судового збору.

12.10.2021 листом № 15/1-966вих-21 Рівненська обласна прокуратура повідомила позивача про свій намір звернутися до суду в інтересах держави з відповідним позовом, так як позивач не має наміру самостійно здійснити захист таких інтересів.

За таких обставин прокурор надав позивачу розумний строк для забезпечення йому можливості відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, зокрема шляхом подання позову, однак останній в межах вказаного строку поданий не був.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Беручи до уваги усі встановлені обставини у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020, підстав для відступу від якої немає.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з чинним законодавством, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 статті 202 ЦК України).

За вимогами ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться в формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За умовами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 4 ст. 174 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Нормами ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, установлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст.235 ЦК України).

Удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею. Обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин, ніж ті, щодо яких було оформлено відносини.

Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи в парі з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням ЦК України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і недійсним, у залежності від того, наскільки він відповідає вимогам до правочинів, що містяться в ст. 203 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №925/1199/18.

Тобто, удаваний правочин вчинюється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого в наявності два правочини - прихований і удаваний - такий, що прикриває перший правочин. Удаваний правочин, на відміну від прихованого, сторонами не виконується. Відповідні права і обов`язки сторонами не реалізуються. Сторони правочину виконують тільки ті обов`язки та реалізують ті права, що випливають із прихованого правочину. З учиненням удаваного правочину сторони навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Удавані правочини - це правочини з дефектами волі такого правочину та мети.

Кінцевою метою позивача в такому спорі є доведення перед судом справжнього волевиявлення сторін, мети вчинення фактичного правочину та невідповідності такого правочину вимогам законодавства.

Прихований правочин завжди підлягає оцінці з точки зору відповідності його загальним умовам чинності правочину і сам факт прикриття його іншим правочином не може бути підставою його недійсності. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), суд на підставі ст. 235 ЦК України має визначити, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Як встановлено судом із матеріалів справи, загальна сума спірного договору визначена у договорі та становить 83 000 000,00 грн, тобто суму понад 10% від вартості активів ДП ДГ "Білокриницьке" 6 733 300,00 грн, що передбачало необхідність погодження його з органом управління - НААН України.

Проте, вказаний договір не був погоджений органом управління - НААН України.

Обґрунтовуючи свій позов, арбітражний керуючий вказав на порушення відповідачем-1 та відповідачем-2 вимог статті 73-2 ГК України, а саме вчиненням державним унітарним підприємством ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України значного господарського зобов`язання, за відсутності погодження з органом, до сфери управління якого належить останній.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У випадках, установлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ч. 1, 2 ст.97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, для вчинення правочину орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, повинна мати необхідний обсяг цивільної правоздатності та дієздатності, і зобов`язана не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з приписами ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (в разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (в разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші. Особливості управління підприємствами окремих видів (організаційних форм підприємств) установлюються цим Кодексом та законами про такі підприємства.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Згідно зі Статутом ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України підприємство засноване на основі державної власності, перебуває в віданні НААН України, як органу управління державним майном.

Водночас за ч. 1 статті 73-2 ГК України значним господарським зобов`язанням державного унітарного підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності. Статутом державного унітарного підприємства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення господарського зобов`язання до значного господарського зобов`язання.

Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, в випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею.

Частиною 2 наведеної норми передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається наглядовою радою (у разі її утворення) або органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Згідно з річною фінансовою звітністю за 2020 рік вартість активів ДП ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України, виходячи з розміру яких мало бути визначено яке господарське зобов`язання державного унітарного підприємства підпадає під поняття значного в розумінні ч. 1 статті 73-2 ГК України, на момент укладення оскаржуваного правочину становила 67 333 000,00 грн. Отже 10 відсотків від вартості активів ДП "ДГ "Білокриницьке" на кінець 2020 року становила 6 733 000,00 грн.

За висновком суду, наведена вартість договору на момент його укладення складала більш ніж 10 % від балансової вартості активів ДП "ДГ "Білокриницьке" станом на 2020 рік, договір не був погоджений з НААН України, у матеріалах справи відсутнє рішення НААН України про надання згоди на вчинення зазначеного правочину або подальшого його схвалення, що свідчить про порушення приписів ст. 73-2 ГК України, тобто керівник ДП "ДГ "Білокриницьке" підписав договір, не маючи на це повного обсягу цивільної дієздатності.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 73-2 ГК України укладення договору про обробку землі № 22/03 потребувало погодження НААН України як органу, до сфери управління якого належить відповідач-1.

З урахуванням установлених обставин, суд дійшов висновку, що при укладанні оспорюваного договору керівник ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України перевищив свої повноваження.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. Тобто, факт виконання договору не може впливати на можливість визнання договору недійсним за умови наявності відповідних на те правових підстав. Отже, вчинення ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України дій щодо фактичного виконання оскаржуваного правочину у даному випадку не може свідчити про його наступне схвалення з боку держави, з огляду на те, що значне господарське зобов`язання за договором може виникати в державного унітарного підприємства виключно після отримання згоди органу управління, до сфери управління якого належить підприємство, на вчинення значного господарського зобов`язання (стаття 73-2 ГК України).

За частиною 5 статті 73-2 ГК України значне господарське зобов`язання, вчинене з порушенням порядку, передбаченого ч. 1-4 цієї статті, може бути визнане судом недійсним за позовом державного унітарного підприємства або органу, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи наведені положення діючого законодавства, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання недійсним Договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, що укладений між відповідачами 1 та 2 з порушенням ч. 2 статті 73-2 ГК України, за відсутності в ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України повного обсягу цивільної дієздатності на вчинення значних господарських зобов`язань, за відсутності погодження органу, до сфери управління якого належить останній.

Що стосується позовної заяви заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до ДП "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України, до ТОВ "Коростень-Агро", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Національна академія аграрних наук України, про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 та повернення земельних ділянок, то суд зазначає таке.

В силу положень ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, істотною передумовою, наявність якої дозволяє реалізувати право особи на судовий захист, є наявність у неї відповідного порушеного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, оскільки відсутність права або інтересу унеможливлює його судовий захист. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне першочергово встановити факт наявності або відсутності порушеного права або інтересу Головного управління, права якого, за переконанням прокурора, порушені у зв`язку із передачею в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній власності.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

Згідно з положеннями ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI з дня набрання чинності цим Законом.

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" п.3 цього розділу.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Викладені вище приписи чинного законодавства України у своїй сукупності, з урахуванням передання відповідачу-2 земельних ділянок у постійне користування з земель державної власності, дозволяють суду дійти висновку про доведеність прокурором факту порушення прав Головного управління, до повноважень якого віднесено функції із передання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Статтею 1131 ЦК України встановлено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Суд, проаналізувавши умови спірного договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 встановив, що договір містить визначений перелік земельних ділянок, що надаються для обробітку, строк користування ними, встановлений розмір вигоди ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України та визначений дохід ТОВ "Коростень Агро".

Тобто правочин, який вчинено сторонами при укладенні вказаного договору, спрямовано на приховання іншого правочину договору оренди земельної ділянки, тобто спірний договір є удаваним правочином відповідно до ч.1 статті 235 Цивільного кодексу України.

Таким чином, до спірного правочину підлягають застосуванню правила, встановлені для укладання договорів оренди землі, передбачені Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 1, 3, 4 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на дату укладення договору № 22/03 від 22.03.2021) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Як зазначалось вище, земельні ділянки, передані ТОВ "Коростень Агро" у постійне користування, належить до державної власності, що дозволяє суду дійти висновку про можливість розпорядження такою земельною ділянкою органом державної влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. Проте, фактичним орендодавцем за удаваним договором про спільний обробіток земельної ділянки № 22/03 від 22.03.2021 виступило ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України.

З цього приводу суд зазначає таке.

У п. 5.5. рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг: право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством; права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені); постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати; земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією.

З огляду на викладене, суд зазначає, що ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України, як постійний користувач земельними ділянками, не наділене повноваженнями на передання земель у користування іншій особі, що пов`язано із особливостями права постійного користування у порівнянні із правом оренди. Таким чином, враховуючи законодавчі вимоги до даної категорії правочинів, суд зазначає, що договір про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021є удаваним договором та укладеним особою, яка не наділена, в силу законодавчих приписів, відповідними повноваженнями на його укладання.

Згідно зі ст. 15 Законом України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Частиною 2 ст. 16 Законом України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України або за результатами аукціону.

Проте, в порушення вимог цього закону, вказаний порядок при укладенні спірного договору дотримано не було, що дозволяє суду дійти висновку про укладання удаваного договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 із порушенням вимог Закону України "Про оренду землі", що має наслідком необхідність визнання такого договору недійсним.

У відповідності до ч.1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку.

Традиційно право володіння розуміється як належність об`єкта певному суб`єкту, фактичне панування суб`єкта над об`єктом, право користування як процес виробничого застосування і споживання корисних властивостей об`єкта, а також створених за його допомогою благ.

Будучи специфічним правом, право постійного користування характеризується обмеженим суб`єктно об`єктними складом, об`єктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної форми власності, суб`єктами лише юридичні особи, визначені законом.

Право постійного користування є одним з двох можливих титулів, що надає право користуватися землею, глава 15 ЗК України передбачає право користування землею на праві постійного користування та на праві оренди землі.

Права землекористувачів визначені ст. 95 ЗК України, відповідно до якої землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Таким чином, саме ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України наділене правом постійного користування земельними ділянками.

Законодавець не передбачає винятків щодо можливості реалізації права землекористувача на праві постійного користування, зокрема і в частині самостійного господарювання на землі.

Договором щодо права постійного користування такі винятки не можуть бути передбачені оскільки відповідне право не може виникати на договірних підставах.

Формулювання законодавця "право самостійного господарювання" підкреслює диспозитивність реалізації права самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість права господарювання іншою особою, або передачі такого права, підкреслюючи, що таке господарювання має відбуватися самостійно.

Землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки (ч.1 ст. 96 ЗК України).

Отже, правовий статус постійних землекористувачів визначається ст.92, 95, 96 ЗК України, якими передбачено права постійного землекористувача передавати земельну ділянку у вторинне користування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.06.2019 у справі № 910/22880/17, від 01.10.2020 у справі № 910/21935/17.

Державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто розпоряджатися нею у тому числі шляхом надання в оренду чи у спільну діяльність оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення цих функцій.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 915/166/17, від 17.01.2019 у справі № 923/241/18, від 21.05.2019 у справі № 925/550/18, від 06.11.2019 у справі № 916/1424/18, від 07.07.2021 у справі № 903/601/20.

Відтак сторонами не був дотриманий порядок передачі земельних ділянок в оренду.

Крім того, відповідач-1 не мав права без відповідного дозволу укладати договори про спільну діяльність, так як він є державним підприємством та перебуває у віданні НААН України.

Згідно з п. 4.3., 4.4. Статуту ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України державне підприємство користується землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. Земельні ділянки які надані у постійне користування підприємству є державною власністю.

За умовами п. 4.18. Статуту підприємство може з дозволу НААН України та в установленому нею порядку здавати в оренду нерухоме майно та приміщення, керуючись чинним законодавством про оренду державного майна.

Пунктом 3.10. Статуту передбачено, що господарське зобов`язання ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України щодо вчинення якого є заінтересованість, виноситься на розгляд НААН України для надання згоді на його вчинення, якщо балансова вартість майна або послуг чи сума коштів, що підлягають наданню, відчуженню, отриманню або передачі відповідно до господарського зобов`язання перевищують 10% вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності підприємства.

Положеннями Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50% договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженим постановою КМ України від 11.04.2012№ 296, обумовлюється, що суб`єкт господарювання. Що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук, звернення щодо погодження укладення договору разом з такими документами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір суперечить вимогам законодавства.

Згідно з вимогами ст. 207 ГК України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності ), може бути на вимогу однієї із сторін , або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або у частині припиняється повністю або в частині з дня набрання рішення суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов`язання може бути припинено лише на майбутнє, то таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє. Отже, застосування вказаних правових наслідків передбачає повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину.

Таким чином, земельні ділянки державної власності загальною площею 1 694,6 га та вартістю 355 866 000 ,00 грн, які розташовані на території Білокриницької ОТГ Рівненського району Рівненської області підлягають поверненню відповідачу-1-ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки суду.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Розпорядника майна Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України - Захарка Івана Ігоровича до Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро" про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, суд дійшов висновку також про наявність правових підстав для задоволення заявленого заступником керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області позову до ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, НААН України, про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, укладеного між ДП "ДГ "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України та ТОВ "Коростень-Агро", та повернення земельних ділянок.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві розпорядником майна зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн. У позові заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 4 540,00 грн.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн за подання позову розпорядника майна Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України - Захарка Івана Ігоровича покладаються на відповідача-2 ТОВ "Коростень Агро".

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позову заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області покладаються порівну на відповідачів Державне підприємство Дослідне господарство Білокриницьке Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України в сумі 2 270,00 грн та Товариство з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро" в сумі 2 270,00 грн .

Керуючись ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до Державного підприємства Дослідне господарство Білокриницьке Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро", та позов розпорядника майна Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України - Захарка Івана Ігоровича до Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро" про визнання недійсним договору про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021 - задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про обробіток землі № 22/03 від 22.03.2021, укладений між Державним підприємством "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України (ідентифікаційний код 00729574) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро" (ідентифікаційний код 40337555).

3. Позов заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до Державного підприємства Дослідне господарство Білокриницьке Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро" про повернення земельних ділянок - задовольнити.

4. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро" (11530, Житомирська область, Коростенський район, с. Калинівка, вул. Центральна, 8В, ідентифікаційний код 40337555) повернути Державному підприємству Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:005:1145 (234,1 га), 0:01:001:222 (44,7 га), :04:013:0208 (47,5 га), :01:013:0209 (37,6 га), :01:004:0238 (222,9 га), :01:001:0236 (133,4 га), :01:001:0224 (212,1 га), :04:013:0303 (404,0 га), :07:001:0130 (209,3 га), :05:017:1480 (149,0 га), загальною площею 1 694,6 га, які розташовані на території Білокриницької ОТГ Рівненського району Рівненської області.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро" (11530, Житомирська область, Коростенський район, с. Калинівка, вул. Центральна, 8В, ідентифікаційний код 40337555) на користь розпорядника майна Державного підприємства Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України арбітражного керуючого Захарка Івана Ігоровича (02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-а, офіс 93) - 2 270,00 грн витрат по сплаті судового збору.

6. Стягнути з Державного підприємства Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України (11530, Житомирська область, Коростенський район, с. Калинівка, вул. Центральна, 8В, ідентифікаційний код 40337555) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня,52, ідентифікаційний код 02910077) - 2 2700,00 грн витрат по сплаті судового збору.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень Агро" (11530, Житомирська область, Коростенський район, с. Калинівка, вул. Центральна, 8В, ідентифікаційний код 40337555) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня,52, ідентифікаційний код 02910077) - 2 2700,00 грн витрат по сплаті судового збору.

8. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 08 квітня 2022 року.

Суддя Бережнюк В.В.