ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" березня 2022 р. Cправа № 902/1290/21

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (вул. Миру,1, с. Тягун, Іллінецький р-н, Вінницька обл., 22710)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ ЛІМІТЕД" (просп. Маяковського, буд. 68, оф. 233, м. Київ, 02232)

про стягнення 2489827,74 грн.

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

23.12.2021 р. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ ЛІМІТЕД" про стягнення 2 489 827,74 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1290/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі № 902/1290/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 20.01.2022 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання , про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду. В судовому засіданні була присутня Руденко Т.С.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті на 10.03.2021 р., про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 16.02.2022 р. повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 10.03.2022 р.

На визначену дату судом в судове засідання представники позивача та відповідача не з`явились, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 16.02.2022 р.

10.03.2022р. на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача в якому просив суд провести розгляд справи за його відсутність позовні вимоги підтримує повністю.

Суд вважає за необхідне зазначити, що при неявці в судове засідання представника відповідача суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідач належним чином був повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Водночас слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

В якості заявлених позовних вимог позивачем зазначається наступне: 01.03.2020 р. між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі - Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рост Лімітед» (далі Покупець, Відповідач) був укладений договір поставки №15, за яким Постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність Покупця товар власного виробництва - молочну сировину (далі -Товар), а Покупець - прийняти та оплатити її. Позивачем стверджується, що на виконання умов укладеного договору позивачем виконано умови повністю, натомість відповідачем порушено свої зобов`язання в частині оплати за поставлений товар, що і стало підставою позову.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено: 01.03.2020 р. між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі - Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рост Лімітед» (далі Покупець, Відповідач) був укладений договір поставки №15, за яким Постачальник зобов`язується поставляти та передавати товар власного виробництва - молочну сировину (далі -Товар), а Покупець - прийняти та оплатити її.

Між сторонами було погоджено порядок розрахунків, що передбачений пунктом 5.4 договору, відповідно до якого розрахунки між сторонами за поставлений Товар здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Покупця на рахунок Постачальника, що вказані в даному договорі в національній валюті України - гривні, один раз на тиждень із відтермінуванням платежу, при якому відразу після оплати у встановлений день тижня сума заборгованості Покупця перед Постачальником за поставлений Товар не перевищуватиме суму, еквівалентну 20 (двадцяти) денній поставці молочної сировини на підставі спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини, які є невід`ємною частиною договору. Якщо на день оплати припадає неробочий, святковий або небанківський день, оплата здійснюється у найближчий банківський день. Покупець має право врахувати суми передплати на молочну сировину, в рахунок оплати наступних партій поставок Товару. Датою оплати для Покупця вважається дата списання грошових коштів з рахунку Покупця, а датою оплати для Постачальника вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.

Пунктом 1.7, 2.2 договору встановлено, що датою поставки молочної сировини є дата його передачі в пункті завантаження, що підтверджується підписанням представниками Сторін спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини та товарно-транспортної накладної. Транспортування Товару здійснюється автомобільним транспортом Покупця.

Відповідно до п.4.10 Договору Покупець в строки, передбачені цим Договором зобов`язаний здійснювати повний розрахунок з Постачальником за поставлений останнім Товар.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що розрахунок з Постачальником проводиться за фактичний обсяг прийнятого Товару відповідно до умов Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов договору Постачальником було Покупцю передано Товар (молоко коров`яче незбиране вищого ґатунку) на загальну суму 2 341 804,64 грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковими накладними, спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини, товарно транспортними накладними прийомними квитанціями, які підписані щодо кожної поставки товару та Актом звірки взаємних розрахунків з 01.01.2021 р. по 01.09.2021 р.

Матеріалами справи стверджується, що жодних претензій щодо кількісних, якісних та вартісних показників, та щодо оформлення товарно-транспортних накладних відповідачем не заявлялось.

Натомість судом встановлено, що відповідачем не було здійснено розрахунки за поставлений товар.

01.10.2021 р. позивачем було направлено лист-претензію відповідачу із вимогою сплатити протягом семи банківських днів, з моменту надсилання цієї претензії (в порядку досудового врегулювання спору) заборгованість за поставлений товар (молоко коров`яче незбиране вищого ґатунку) на загальну суму 2 341 804,64 (з ПДВ), яка залишена без задоволення.

Крім того, як слідує з матеріалів справи 01.10.2021 р. позивач своєю письмовою заявою повідомив відповідача про припинення договірних відносин, які виникли на підставі договору та додатків до нього, та попросив відповідача здійснити звірку взаєморозрахунків і провести остаточні розрахунки згідно умов договору та яка також залишена без задоволення.

Суд задовольняючи позовні вимоги виходив з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті за отриманий товар.

З моменту укладення сторонами договору, між ними виникли зобов`язання, які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Згідно з частинами 1 і 2 статті 598 цього Кодексу зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, у зазначеній нормі наведено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до частин 1 і 4 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічну правову позицію викладено у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 № 916/1684/18).

Як установлено судом позивач 01.10.2021 р. своєю письмовою заявою повідомив відповідача про припинення договірних відносин, які виникли на підставі договору та додатків до нього, яка останнім отримана 12.10.2021 р., що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, яке наявне в матеріалах справи.

Суд зазначає, що ініціатива достроково припинити дію договору в односторонньому порядку передбачена пунктом 10.2 договору у випадку, якщо Сторони не дійшли згоди стосовно ціни на Товар, обсягів поставки та якості Товару, за умови, що Сторона, яка має намір розірвати договір, завчасно письмово попереджає про це іншу Сторону, але не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дати розірвання договору та у випадках передбачених чинним законодавством України.

На думку суду позивач розірвав спірний договір в односторонньому порядку починаючи з 27.10.2021 р., реалізувавши своє право, шляхом надіслання відповідного повідомлення відповідачу, що не суперечить умовам договору та законодавству.

Водночас, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 статті 625 ЦК України).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як видно з матеріалів справи відповідачем були порушені умови договору, а саме щодо розрахунків за поставлений товар на загальну суму 2 341 804,64 грн.

Між сторонами було погоджено, що розрахунки між сторонами за поставлений Товар здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Покупця на рахунок Постачальника, що вказані в даному Договорі в національній валюті України - гривні, один раз на тиждень із відтермінуванням платежу, при якому відразу після оплати у встановлений день тижня сума заборгованості Покупця перед Постачальником за поставлений Товар не перевищуватиме суму, еквівалентну 20 (двадцяти) - денній поставці молочної сировини на підставі спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини, які є невід`ємною частиною Договору. Якщо на день оплати припадає неробочий, святковий або небанківський день, оплата здійснюється у найближчий банківський день. Покупець має право врахувати суми передплати за молочну сировину, в рахунок оплати наступних партій поставок Товару. Датою оплати для Покупця вважається дата списання грошових коштів з рахунку Покупця, а датою оплати для Постачальника вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника (п. 5.4. договору)

Звірка поставки Товару, щодо кількісних, якісних та вартісних показників, здійснюється представниками Сторін протягом місяця поставки та за місяць поставки, але не пізніше 2 числа місяця наступного за місяцем поставки Товару. Покупець здійснює документальне оформлення звірки поставки Товару шляхом надання Постачальнику Акта звірки поставки молочної сировини по натуральній та заліковій вазі з вартісними показниками за період вказаний в п. 4.8. договору в двох примірниках, а Постачальник зобов`язаний провести звірку з Покупцем та підписати Акт звірки поставки Товару по натуральній та заліковій вазі з вартісними показниками і повернути 2-й примірник Акту не пізніше як за 15 календарних днів місяця наступного за місяцем поставки Товару. В разі ухилення Постачальника від здійснення звірки поставки Товару щодо кількісних, якісних та вартісних показників відомості Покупця визнаються остаточними.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 р. по 01.09.2021 р., обопільно підписаний між сторонами та скріплений печатками сторін.

Суд вважає, за необхідне зазначити, що двадцять першого грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/499/20 досліджував питання щодо використання акту звірки взаєморозрахунків, як доказу господарської операції. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018р. у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Разом із тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, спрямовані на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатися формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Таким чином, із наведеного, зважаючи, що акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 р. по 01.09.2021 р. підписано уповноваженими особами боржника та стягувача та враховуючи, що вказаний акт містить посилання на видаткові накладні, які, є самостійними та достатніми доказами здійснення господарської операції - поставки товару, суд дійшов висновку, що даний акт звірки, як юридичний документ, свідчить про визнання відповідачем боргу.

Борг в сумі 2 341 804,64 грн підтверджується матеріалами справи, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивачем було заявлено до стягнення 39 979,29 грн інфляційних втрат, 16 168,08 грн 3 % річних, 91 875,73 грн пені.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.7.7 договору передбачено, що в разі прострочення оплати поставленого Товару Покупець, на письмову вимогу Постачальника, сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого Товару, за кожен день прострочення оплати.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено за допомогою системи "ЛІГА ЗАКОН" розрахунок 39 979,29 грн інфляційних втрат, 16 168,08 грн 3 % річних, 91 875,73 грн пені. За період з 21.09.2021 р. по 13.12.2021 р. не виявлено помилок тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Згідно з частиною 2 статті 20 Господарського Кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем обґрунтовано та належними доказами підтверджено, наявність порушень відповідачем зобов`язань за договором, водночас відповідач не спростував та не надав доказів, які б свідчили про належне виконання оплати за поставлений товар, отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягаю задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача задоволеним вимогам.

Суд, розглянувши викладене у позовній заяві клопотання позивача про нарахування 3% річних та інфляційних втрат та пені до моменту виконання рішення, суд зазначає таке.

За приписами ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Отже, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються 3% річних та інфляційне збільшення, суд зазначає про нарахування 3% річних з 06.10.2020, оскільки розрахунок річних у позовній заяві здійснений по 05.10.2020 до моменту виконання рішення з урахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 10.03.2022 р. у справі № 902/1290/21 здійснювати нарахування 3% річних та пені на суму боргу в розмірі 2 341 804,64 грн з 14.12.2021 р. до моменту виконання цього рішення.

Обрахунок 3 % річних здійснювати за формулою:С х 3 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; 3- відсотки річних; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Обчислення розміру пені необхідно здійснювати за формулою: С х 2ОС х Д : КДР : 100, де С - сума заборгованості, 2ОС - подвійна облікова ставка НБУ, Д - кількість днів прострочення оплати заборгованості за період з 14.12.2021 р. і до моменту виконання цього рішення в частині сплати заборгованості, КДР - кількість днів у році, у якому нараховується пеня.

В той же час відсутні підстави для такого зазначення щодо інфляційних втрат, оскільки наведена норма закону такого не передбачає.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ ЛІМІТЕД" (просп. Маяковського, буд. 68, оф. 233, м. Київ, 02232, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (вул. Миру,1, с. Тягун, Іллінецький р-н, Вінницька обл., 22710, код ЄДРОУ 30687673) 2 341 804,64 грн сума основного боргу, 39 979,29 грн інфляційних втрат, 16 168,08 грн 3 % річних, 91 875,73 грн пені, 37 347,42 грн витрати зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати три відсотки річних від простроченої суми та пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ за формулами, що вказані вданій позовній заяві за період з 14.12.2021 року і до моменту виконання цього рішення, і стягнути отриману суму з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Лімітед» (, адреса місцезнаходження: 02232, м.Київ, просп.Маяковського, буд.68 оф.233) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» , адреса місцезнаходження: 22710, Вінницька обл., Іллінецький р-н, с.Тягун, вул.Миру).

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 21 березня 2022 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Миру,1, с. Тягун, Іллінецький р-н, Вінницька обл., 22710)

3 - відповідачу (просп. Маяковського, буд. 68, оф. 233, м. Київ, 02232)