ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" квітня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/189/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/189/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна (08004, Київська область, Бучанський район, село Калинівка, вул. Київська, буд. 37, )

до відповідача Фізичної особи підприємця Астапенко Анатолія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 12 672,68грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи підприємця Астапенко Анатолія Анатолійовича про стягнення 12 672,68грн.

Ухвалою від 31.01.2022р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна було залишено без руху.

01.02.2022р. до господарського суду надійшла заява (вх. №2838/22) від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2022р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/189/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи, надіслана судом відповідачу рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвала про відкриття провадження у справі була повернута поштовою установою з відміткою "адресат відсутній за вказаною адерсою"

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресами місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Отже, оскільки ухвала суд про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача і повернута поштою, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.

04.04.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна (Виконавець) та Фізичною особою підприємцем Астапенко Анатолієм Анатолійовичем (Замовник) було укладено договір №SL1800014, за умовами якого Виконавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується виконувати роботи, в тому числі при необхідності постачання запасних частин та матеріалів на ДТЗ, на замовлення Замовника, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати виконані роботи, використані запасні частини та матеріали на умовах, які визначені даним Договором та деталізовані у наряді замовленні.

Згідно п.2.3.1 договору, Виконавець зобов`язаний своїми силами і засобами виконати роботи в обсягах і в строки, передбачені цим Договором та відповідним нарядом-замовленням, і здати роботу Замовнику, а Замовник зобов`язаний оплатити Виконавцю виконані роботи в розмірах, в строки, та в порядку, що встановлені цим Договором (п.2.2.1 договору).

За результатами виконання робіт Сторонами складається Акт виконаних робіт, що підписується Сторонами, або уповноваженими представниками сторін. Після підписання даного Акту Виконавець є таким, що виконав свої зобов`язання в повному обсязі та належним чином (п. 3.10 договору).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що оплата виконаних робіт здійснюється шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок відповідної філії Виконавця не пізніше 15-тикалендарних днів з моменту оформлення Виконавцем відповідного Рахунку. Замовник на підставі виставленого Виконавцем рахунку здійснює оплату відповідального зберігання Виконавцем ДТЗ після виконання робіт за попередньою домовленістю сторін (п.4.4 договору).

Позивач вказує, що відповідно до акту виконаних робіт № SO-2001150 від 14.07.2020 р., на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту колісного транспортного засобу, Одеською філією Виконавця було проведено ремонтні робити стосовно транспортного засобу Замовника на загальну суму 8990,12 грн. Відповідно до зазначеного акту, за ним був складений та переданий Рахунок № 2000848 від 14.07.2020 р. і зазначений акт підписаний безпосередньо Відповідачем.

Проте відповідач свого обов`язку щодо оплати вартості наданих послуг належним чином та в повному обсязі не здійснив, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 8 990,12грн.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що в разі, якщо виконані роботи не оплачені Замовником протягом строку , обумовленого п. 4.2 даного Договору, Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на дату нарахування штрафу, за кожен день прострочення.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг, позивачем відповідно до положень умов договору та ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу пеню в сумі 1 899,97грн., 3% річних в розмірі 398,70грн. та інфляційні витрати в сумі 1 383,89грн.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару, Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна звернулося до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст.525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 04.04.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна (Виконавець) та Фізичною особою підприємцем Астапенко Анатолієм Анатолійовичем (Замовник) було укладено договір №SL1800014, за умовами якого Виконавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується виконувати роботи, в тому числі при необхідності постачання запасних частин та матеріалів на ДТЗ, на замовлення Замовника, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати виконані роботи, використані запасні частини та матеріали на умовах, які визначені даним Договором та деталізовані у наряді замовленні.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі що підтверджується виконаних робіт № SO-2001150 від 14.07.2020. Відповідно до зазначеного акту, позивачем був складений та переданий відповідачу Рахунок № 2000848 від 14.07.2020 р. на суму 8 990,12

Пунктом 4.2 договору встановлено, що оплата виконаних робіт здійснюється шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок відповідної філії Виконавця не пізніше 15-тикалендарних днів з моменту оформлення Виконавцем відповідного Рахунку. Замовник на підставі виставленого Виконавцем рахунку здійснює оплату відповідального зберігання Виконавцем ДТЗ після виконання робіт за попередньою домовленістю сторін (п.4.4 договору).

Проте відповідач за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 8 990,12грн.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартість наданих послуг в сумі 8 990,12грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чиним законодавством України.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором №SL1800014 від 04.04.2018р., що зумовило нарахування останнім пеню в сумі 1 899,97грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що в разі, якщо виконані роботи не оплачені Замовником протягом строку , обумовленого п. 4.2 даного Договору, Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на дату нарахування штрафу, за кожен день прострочення.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено що наданий розрахунок не відповідає вимогам законодавства в частині періоду нарахування, в зв`язку з чим судом самостійно здійснено перерахунок пені.

Так, здійснивши перерахунок пені за допомогою системи Ліга Закон, судом встановлено, що загальна сума пені яка підлягає задоволенню становить 539,46грн..

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних на суму простроченого грошового зобов`язання в розмірі 398,70грн. та інфляційні витрати в сумі 1 383,89грн. Розглянувши надані позивачем розрахунки трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань та інфляційних витрат, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи підприємця Астапенко Анатолія Анатолійовича трьох відсотків річних в сумі 398,70 грн. та інфляційних витрат в сумі 1 383,89грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, проте враховуючи перерахунок пені підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна (08004, Київська область, Бучанський район, село Калинівка, вул. Київська, буд. 37, ) до Фізичної особи підприємця Астапенко Анатолія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Астапенко Анатолія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Сканія Україна (08004, Київська область, Бучанський район, село Калинівка, вул. Київська, буд. 37, ) основний борг в сумі 8 990 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто)грн. 12 коп., пеню в розмірі 539 (п`ятсот тридцять дев`ять)грн. 46коп., 3% річних в сумі 398 (триста дев`яносто вісім)грн. 70коп., інфляційні витрати і розмірі 1 383 (одна тисяча триста вісімдесят три)грн. 89коп. та судовий збір в сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна)грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 квітня 2022 р.

Суддя К.Ф. Погребна