ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2022 р. Справа №914/1253/21

М. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: БОЙКО С.М.

БОНК Т.Б.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії

Львівська залізниця АТ Укрзалізниця, м. Львів, №ДН-1/96 від 27.07.2021

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.07.2021, повне рішення 08.07.2021 (суддя Кидисюк Р.А.)

у справі 914/1253/21

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця АТ Укрзалізниця, м. Львів

до відповідачів 1. Моршинської міської ради Львівської області, м. Моршин, Львівська область

2. Управління праці та соціального захисту населення Моршинської міської ради, м. Моршин, Львівська область

про стягнення 54 000,00 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ :

Суть спору.

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця АТ Укрзалізниця звернулося із позовом до Моршинської міської ради Львівської області та до Управління праці та соціального захисту населення Моршинської міської ради про стягнення 54 000 грн заборгованості за договором №1/Л/ДН-1-2014/ДНп від 10.02.2020 щодо компенсаційних виплат за перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом у 2020 році.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-2 не виконав зобов`язань згідно договору №1/Л/ДН-1-2014/ДНп від 10.02.2020 щодо компенсаційних виплат за перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом у 2020 році в частині повного відшкодування компенсаційних виплат позивачеві за пільговий проїзд окремих категорій громадян (мешканців м. Моршин) за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року, внаслідок чого, як зазначає позивач, у відповідача виникла заборгованість в сумі 54 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.07.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач-1 не є стороною договору, а тому позовні вимоги до відповідача-1 заявлені безпідставно. Підставою відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача-2 стала відсутність, відповідно до умов договору, підписаних актів виконаних робіт (надання послуг) за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року та доказів надсилання таких актів.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути судові витрати.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не всебічно, неповно з`ясував обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, порушив під час розгляду справи норми процесуального права, а судове рішення є незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають зібраним у справі доказам та дійсним обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано, ст. 7,9 Закону України Про залізничний транспорт, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

02.09.2021 на адресу Західного апеляційного господарського суду від Управління праці та соціального захисту населення Моршинської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому управління просить рішення Господарського суду Львівської області від 06.07.2021 у справі №914/1253/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

03.09.2021 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Моршинської міської ради. Міська рада просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши подані відзиви, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Так, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 914/1253/21; надано учасникам у справі строк на подання відзиву - не пізніше 13.08.2021.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.2 ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відтак враховуючи зазначене та те, що вказані відзиви подано лише 01.09.2021 після завершення вчинення судом підготовчих дій, колегія суддів дійшла висновку про залишення їх без розгляду.

Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України сторонами заявлено не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що предметом розгляду справи є стягнення 54 000, 00 грн, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 справу №914/1253/21 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Водночас апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 10.02.2020 між АТ Українська залізниця в особі Виробничого структурного підрозділу Львівська дирекція залізничних перевезень регіональної філії Львівська залізниця (перевізник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Моршинської міської ради (замовник) укладено договір №1/Л/ДН-1-2014/ДНп щодо компенсаційних виплат за перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом у 2020 році.

Пунктом.1.1. договору передбачено, що вказаний договір регламентує відносини сторін щодо організації пільгового проїзду у приміському сполученні окремих категорій громадян (мешканців м. Моршина), які визначені законодавством України, та відшкодування компенсаційних виплат замовником перевізникові за пільговий проїзд окремих категорій громадян (мешканців м. Моршин) (далі - компенсаційні виплати) у 2020 році за кошти бюджету м. Моршина.

Згідно п.3.1. договору загальна сума договору складає 72 000, 00 грн.

Відповідно до акту №1 виконаних робіт по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом (приміське сполучення) місто Моршин за січень 2020 року здійснено перевезення 227 пасажирів на суму 6 000,00 грн, а згідно акту №2 виконаних робіт за лютий 2020 року відповідно з помісячним планом асигнувань обсяг виконаних робіт за лютий та березень 2020 року становить 441 пасажирів на суму 12 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі актів №1 за січень 2020 року та №2 за лютий 2020 року відповідачем-2 сплачено позивачу 18 000,00 грн за здійснені перевезення.

В позовній заяві позивач зазначив, що залізницею на виконання умов договору надано розрахунки втрат доходів від пільгових перевезень пасажирів, які відповідачем-2 безпідставно ігноруються та є неоплаченими станом на день подання позовної заяви. Відповідно до вказаних розрахунків сума втрат за зазначений період згідно договору становить 54 000 грн.

Оцінка суду.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі договору №1/Л/ДН-1-2014/ДНп від 10.02.2020 щодо компенсаційних виплат за перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом у 2020 році.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 2.2.2. договору встановлено обов`язок замовника щомісячно здійснювати компенсаційні виплати шляхом перерахування коштів за пільгові перевезення приміським залізничним транспортом окремих категорій громадян (мешканців м. Моршина) згідно з поданими перевізником актами наданих послуг та розрахунками на суму, яка підлягає компенсації.

Відповідно до п. 3.3. договору замовник протягом 7 (семи) робочих днів з дня підписання акту наданих послуг на суму, що підлягає компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян (мешканців м. Моршина) залізничним транспортом, перераховує кошти на рахунок перевізника.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610 - 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем-2 сплачено позивачу 18 000,00 грн відшкодування компенсаційних виплат за пільгові перевезення за період з січня 2020 року по березень 2020 року згідно акту №1 виконаних робіт по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом (приміське сполучення) місто Моршин за січень 2020 року та акту №2 виконаних робіт по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом (приміське сполучення) місто Моршин за лютий 2020 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять актів виконаних робіт (наданих послуг) за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року та доказів надсилання таких актів відповідачу-2 та/чи відмови відповідача-2 від їх підписання.

Разом з тим, положення п.3.3. укладеного договору пов`язує обов`язок замовника компенсувати витрати перевізника за пільгові перевезення протягом 7 (семи) робочих днів саме з моменту підписання акту наданих послуг на суму, що підлягає компенсації.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, якими в розумінні цього Закону є, зокрема, акти наданих послуг (виконаних робіт).

За відсутності таких актів суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано не вбачав за можливе встановити зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції та її вартість, а у відповідача-2 відсутній обов`язок з оплати таких операцій, оскільки такі не є підтверджені документально. Обов`язок зі складення таких актів та надання їх відповідачу-2 лежить саме на позивачу, як перевізнику за Договором (п.2.2.2. договору).

Долучені до матеріалів справи копії супровідних листів разом з обліковими формами від 11.02.2020 №ДНЛ-63, від 10.03.2020 №ДНЛ-124, від 07.04.2020 №ДНЛ-166, від 08.07.2020 №ДНЛ-243, 13.08.2020 №ДНЛ-324, 11.09.2020 №ДНЛ-394, 11.11.2020 №ДНЛ- 517, 04.12.2020 №ДНЛ-542 та копія довідки сум збитків від продажу безкоштовних квитків пасажирам-пільговикам за січень-грудень 2020 складені позивачем в односторонньому порядку, можуть оцінюватися судом лише в сукупності з актами наданих послуг (виконаних робіт) та не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог за відсутності актів наданих послуг (виконаних робіт) за вказаний період.

Всупереч положенням договору, позивач не надав відповідачу-2 акти виконаних робіт (наданих послуг) за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року.

Доказів надсилання таких актів відповідачу-2 матеріали справи не містять, як і самих актів чи доказів відмови відповідача-2 від їх підписання.

З огляду на викладене, обов`язок з оплати наданих послуг, відповідно до п.3.3. договору, у відповідача-2 не настав, а вимога позивача про стягнення 54 000,00 грн заборгованості за договором за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року є безпідставною та не підтвердженою документально.

Щодо долученої позивачем до матеріалів справи копії акту звірки розрахунків станом на 01.01.2021, то необхідно зазначити, що відповідно до чинного законодавства такий акт не є первинним документом в розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, не породжує обов`язок відповідача з відшкодування компенсаційних виплат, згідно із положеннями п.3.3. договору, не є визначальним для суду та оцінюється судом в сукупності з іншими доказами.

Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, а саме, що на зауваження відповідача-1 щодо того, що частина даних в акті звірки заповнена вручну та сумніви щодо наявності оригіналу підпису відповідача-2 у справі на ньому, позивач не надав оригінал такого акту звірки розрахунків станом на 01.01.2021 для огляду в судовому засіданні під час розгляду справи в місцевому господарському суді.

Апеляційний господарський суд відхиляє твердження апелянта про те, що судом першої інстанції неповно, не всебічно з`ясовано обставини справи, а висновки не відповідають зібраним доказам та дійсним обставинам справи як такі, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді та спростовані викладеним вище.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст. 7,9 Закону України Про залізничний транспорт, ст. 193 ГК України, ст. 525, 526 ЦК України як безпідставні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що в задоволенні позовних вимог до відповідача-1 необхідно відмовити, оскільки такий не є стороною договору, а тому позовні вимоги до відповідача-1 заявлені безпідставно.

Щодо задоволення позовних вимог до відповідача-2 необхідно відмовити, оскільки відсутні, відповідно до умов договору, підписані акти виконаних робіт (надання послуг) за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року та докази надсилання таких актів,а тому вказані позовні вимоги не є документально підтвердженими.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 06.07.2021 у справі №914/1253/21 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя О.І. МАТУЩАК

Судді: С.М. БОЙКО

Т.Б. БОНК