РІШЕННЯ

07 квітня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/3/22

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

розглянув справу

за позовом Приватного підприємства "Приватне мале підприємство "Лотос"

до відповідача Фізичної особи - підприємця Юзви Дмитра Володимировича

про стягнення заборгованості в сумі 7557,47 грн, з них: 7101,40 грн сума основного боргу, 121,24 грн - інфляційне збільшення, 49,61 - 3% річних, 285,22 грн пеня.

без виклику учасників справи

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Приватне мале підприємство "Лотос" до Фізичної особи - підприємця Юзви Дмитра Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 7557,47 грн.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом взятих на себе згідно умов договору купівлі-продажу №275 від 06.10.2021 зобов`язань в частині повної та вчасної оплати поставленого товару, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням інфляційних нарахувань, 3% річних та пені, заявлена до стягнення у судовому порядку.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У даній справі таких клопотань сторонами подано не було. Окрім цього, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

В той же час, на адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про направлення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі з відміткою про вручення вказаного процесуального документа останньому 24.01.2022.

Згідно із п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

З наведеного в сукупності, враховуючи наявні відомості про отримання відповідачем повідомлення про судовий розгляд його спору із Приватним малим підприємством, ненадходження від нього відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань, суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за наявними у ній документами.

Судом також враховано, що за ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Як слідує із матеріалів справи, 06 жовтня 2021 року між ПП "Приватне мале підприємство "Лотос" (Продавець) та ФОП Юзва Дмитро Володимирович (Покупець) було укладено договір купівлі - продажу №275 (далі-Договір), за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю рибну продукцію, а Покупець зобов`язався прийняти Товар і оплатити його за цінами, в строки і на умовах, які передбачені даним Договором.

Товар відпускається за цінами, погодженими сторонами і зазначеними у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору. Фактом узгодження цін на товар вважається підпис Покупця (його представника або іншої довіреної особи) на видатковій накладній. що видається на конкретну партію товару. Загальна ціна договору визначається сумою всіх накладних на відпуск товару за даним договором (п.п. 2.1., 2.4. Договору).

Згідно із п.3.3 спірного правочину момент переходу права власності на товар і, відповідно, ризиків випадкового знищення або пошкодження його переходить до Покупця: при самовивозу товару - з моменту підписання Покупцем або уповноваженою ним особою (згідно Додатку №1 до договору) видаткової накладної, яка підтверджує факт передачі товару; при доставці товару Продавцем - з моменту передання товару, тобто фактичного вручення його Покупцеві або уповноваженій ним особі.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.4 укладеної угоди Покупець проводить оплату товару протягом терміну, зазначеного в конкретній видатковій накладній. Покупець сплачує вартість отриманого товару, згідно відповідних видаткових накладних, у національній валюті України.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2022 (п.6.1).

Сторонами до договору №275 від 06.10.2021 було підписано додаток №1.

На виконання своїх договірних зобов`язань, ПП "Приватне мале підприємство "Лотос" поставило товар Покупцю на загальну суму 7 101,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №0610-0061 від 06.10.2021. Зазначений первинний документ бухгалтерського обігу підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень. Як наслідок, суд вважає належним чином підтвердженим факт поставки відповідачу матеріальних цінностей на загальну суму 7101,40 грн.

В свою чергу, після отримання Товару, порушуючи досягнуті домовленості, приватний підприємець Юзва Д.В. не здійснив його повну оплату. Відтак, основна заборгованість по спірній поставці становить 7101,40 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 22.11.2021 на адресу свого контрагента направлялася претензія №б/н та б/д з вимогою сплатити борг. Однак дану вимогу відповідач залишив без задоволення.

Наведена обставина слугувала підставою для звернення ПП "Приватне мале підприємство "Лотос" до суду з відповідним позовом.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст.509,526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Між учасниками цього спору виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України (поставка, купівля-продаж).

В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на зазначені приписи та умови укладеного між суб`єктами господарювання правочину, ФОП Юзва Д.В. зобов`язаний був здійснити оплату за отриманий товар на користь товариства в строк до 06.10.2021. Термін оплати погоджений сторонами у видатковій накладній від 06.10.2021. Тобто, станом на час звернення Приватного малого підприємства із позовом та вирішення даного спору судом обов`язок по оплаті настав. Як наслідок, позовні вимоги про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 7 101,40 грн підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

В силу ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.4. Договору визначено, зокрема, що Покупець за порушення п.4.2 даного договору платить Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем нарахована пеня за період з 07.10.2021 по 30.12.2021 на загальну суму 285,22 грн.

Проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення пені, враховуючи період існування заборгованості за поставлений товар, розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня та розмір боргу, суд, здійснивши відповідний перерахунок, вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого господарським товариством розрахунку, за неналежне виконання договірних зобов`язань відповідачу за період з 07.10.2021 по 30.12.2021 нараховані 3% річних в сумі 49,61 грн та інфляційні нарахування в сумі 121,24грн.

Проаналізувавши наведений розрахунок, враховуючи дату виникнення обов`язку оплатити борг, період існування заборгованості, розмір боргу суд вважає інфляційні збитки та 3% річних заявленими правомірно.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як наслідок, судом задовольняються вимоги про стягнення з відповідача 7101,40 грн боргу, 121,24 грн - інфляційних нарахувань, 49,61 - 3% річних, 285,22 грн пені, як таких, що підтверджені матеріалами справи та законодавчими актами, які регламентують спірні правовідносини.

Судовий збір, в силу ст.129 ГПК України, покладається на відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Юзви Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_1 , іден. НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Приватне мале підприємство "Лотос" (юридична адреса: вул. Шевченка, 21, м. Теребовля, Тернопільська область, 48100 (фактична адреса: вул. Бродівська, 44, м. Тернопіль, 46400), ідент. код 21153067) - 7 101 (сім тисяч сто одну) грн 40 коп. суми основного боргу, 121 (сто двадцять одну ) грн 24 коп. - інфляційних нарахувань, 49 (сорок дев`ять) грн 61 коп. - 3% річних, 285 (двісті вісімдесят п`ять) грн 22 коп. - пені та витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 07.04.2022.

Суддя О.В. Руденко