ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року Справа № 924/159/14

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Тимошенко О.М. , суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 20.12.2021р. (повний текст - 28.12.2021р.) у справі №924/159/14 (суддя Грамчук І.В.)

за спільною заявою

1. ОСОБА_1 , м.Хмельницький

2. ОСОБА_2 , м.Хмельницький

3. Національної акціонерної компанії "Украгролізинг", за дорученням якої діє Хмельницька філія Національної акціонерної компанії "Украгролізинг", ст.Богданівці Хмельницького району

про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр", м.Хмельницький

(відмова у задоволенні заяви (вх.№05-06/677/21 від 09.11.2021р.) про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника - ТОВ "Октант-центр")

учасники провадження не забезпечили яку своїх представників

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014р. (суддя Яроцький А.М.) порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" (м.Хмельницький, вул.Озерна, 20, код 30145299).

09.11.2021р. від заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на адресу суду надійшла заява (вх.№05-06/677/21) про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр", м.Хмельницький, яку окремою ухвалою прийнято до розгляду із витребуванням оригіналів доказів на підтвердження викладених у зверненні обставин та доказів надіслання його іншим учасникам справи.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 20.12.2021р. у справі №924/159/14 у задоволенні заяви (вх.№05-06/677/21 від 09.11.2021р.) про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника - ТОВ "Октант-центр" - відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт наголошує, що дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Оскільки процедура розпорядження майном ТОВ «Октант-центр» введена ще 24.07.2014р. і до цього часу судом не винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації, дія мораторію на задоволення забезпечених вимог ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого є АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», припинилась.

Враховуючи вищевикладені обставини, 18.08.2021р. виконавче провадження №19389805 поновлено. 16.09.2021р. державним виконавцем описано та арештовано автомобілі Боржника

Враховуючи, що процедура розпорядження майном ТОВ «Октант-центр» триває більше 7 років, судове рішення про перехід до наступної судової процедури відносно Боржника не прийнято, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого є АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», є забезпеченим кредитором та погашення його кредиторських вимог можливе лише за рахунок майна, яке є предметом забезпечення, оскільки, дія мораторію на задоволення забезпечених вимог ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого є АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», припинилась, з метою погашення кредитної заборгованості перед забезпеченим кредитором існує необхідність у наданні дозволу державному виконавцю на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника - ТОВ «Октант-центр».

Апелянт звертає увагу, що державним виконавцем виявлено лише частину заставного майна, місцезнаходження/наявність/фізичний стан іншого забезпеченого майна невідомі, що свідчить про те, що забезпечені кредиторські вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого є АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», в повному обсязі погашені не будуть. Тому, аби забезпечити хоча б часткове погашення забезпечених кредиторських вимог, надання дозволу державному виконавцю на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника є необхідним.

Враховуючи особливий режим, в якому перебуває ТОВ «Октант-центр», та спеціальну норму - абз.6 ч.5 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, державний виконавець звернувся до господарського суду Хмельницької області з заявою про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника, оскільки звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду.

Скаржник вважає, що своєю відмовою у наданні дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника суд першої інстанції порушує права та інтереси забезпеченого кредитора, оскільки, саме за рахунок забезпеченого майна ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого є АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», має можливість задовольнити свої забезпечені кредиторські вимоги, а оскаржуване судове рішення перешкоджає в реалізації цього права.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції: скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 20.12.2021р. у справі №924/159/14, якою відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця ВПВР УЗПВР у Хмельницькій обл. Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника - ТОВ «Октант-центр», та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву державного виконавця ВПВР УЗПВР у Хмельницькій обл. Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та надати дозвіл на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника - ТОВ «Октант-центр» (29015, м.Хмельницький, вул.Озерна, буд. 20, ), на яке не поширюється дія мораторію, а саме автомобілів: 1) ВАЗ 21043,2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 2) ГАЗ 32213-14, 2003 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 3) ИЖ 271790, 2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 ; 4) ИЖ 271790, 2003 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_4 ; 5) Suzuki Grand Vitara, 2003 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_5 ; 6) Suzuki Grand Vitara, 2003р.в., реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер VIN НОМЕР_7 ; 7) LEXUS LS 430,2006 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 .

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу суду апеляційної інстанції 17.01.2022р.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022р. матеріали справи №924/159/14 витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

25.01.2022р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №924/159/14.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2022р. розгляд апеляційної скарги призначено на 03 березня 2022 р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Павлюк І.Ю., судове засідання у справі 03 березня 2022р. об 11:00год. не відбулося.

Учасники справи були повідомлені про неможливість проведення судового засідання у справі №924/159/14.

Ухвалою від 22.03.2022р. розгляд апеляційної скарги призначено на 29.03.2022р. об 11:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

Учасники провадження не забезпечили яку своїх представників у судове засідання суду апеляційної інстанції 29.03.2022р., хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися у встановленому законом порядку.

При цьому, 03.03.2022р. на адресу суду від арбітражного керуючого надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги в зв`язку з введенням на території України військового стану та зупиненням роботи Укрпошти в режимі пересилання листів, що ускладнює проведення процедури банкрутства ТОВ «Октант-центр», а тому просить наступні судові засідання переносити на дату після відміни військового стану в Україні, оскільки такий унеможливлює рівні права для всіх кредиторів та інших сторін.

Розглянувши вказане вище клопотання, колегія суддів його відхилила з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час та місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За приписами п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч.3 ст.273 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу, постанову суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує правову позицію арбітражного керуючого, висловлену при постановленні оскаржуваної ухвали.

Водночас, арбітражний керуючий не скористався своїм правом згідно приписів ст.197 ГПК України на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Крім того, суд призначаючи справу до розгляду надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також ухвалами суду явка сторін у справі не визнавалась обов`язковою.

Сторони у справі належним чином повідомлялися про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, сторони у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 29.03.2022р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у справі за відсутністю учасників провадження у справі.

У судовому засіданні 29.03.2022р. ухвалою суду замінено кредитора боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» () у справі №924/159/14 з Товариства з обмеженою «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» (ідентифікаційний код за , місцезнаходження: 03035, м.Київ, вул.Сурикова, буд.3, корп.8Б), від імені, в інтересах та за рахунок якого на підставі Договору №30-06/2020 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 30 червня 2020 року діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Аста-Капітал».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України звернувся до суду першої інстанції з заявою (вх.№05-06/677/21 від 09.11.2021р.) про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" м.Хмельницький, яку окремою ухвалою прийнято до розгляду із витребуванням оригіналів доказів на підтвердження викладених у зверненні обставин та доказів надіслання його іншим учасникам справи.

Заявник відмітив, що у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження № 19389805 з примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області №6/1359 від 26.04.2010, яким постановлено: "Стягнути з ТОВ "Октант-Центр" на користь АКБ "Форум" в особі Хмельницької філії АКБ "Форум" 164830,00 доларів США боргу по тілу кредиту, 13839,27 грн. доларів США відсотків по кредиту, 44162,96 грн. пені, 1786,69 доларів США та 441,63 грн. витрат з державного мита та 286,66 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу".

Виконавче провадження відкрито 25.05.2010р.

Зазначене виконавче провадження перебуває в межах зведеного виконавчого провадження №15197686 про стягнення коштів з ТОВ "Октант-Центр".

Відповідно до Договорів застави №3836 та №3835 від 17.06.2008р. в забезпечення даної заборгованості боржником передано в заставу стягувачу наступне майно:

- автомобіль ВАЗ-21043 2005 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_9 ,

- автомобіль ГАЗ-32213-14 2003 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_2 ,

- автомобіль ИЖ- р.в. реєстраційний номер НОМЕР_3 ,

- автомобіль ИЖ- р.в. реєстраційний номер НОМЕР_4 ,

- автомобіль ИЖ- р.в. реєстраційний номер НОМЕР_10 ,

- автомобіль Suzuki Grand Vitarа 2003 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_11 , VIN НОМЕР_7 ,

- автомобіль Suzuki Grand Vitarа 2003 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_5 ,

- автомобіль Volkswagen Golf 2003 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_12 ,

- комбайн зернозбиральний SAMRO ROSENLEW RS 2065 1997 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_13 ,

- комбайн зернозбиральний DOMINATOR 116 1992 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_14 ,

- комбайн зернозбиральний DOMINATOR 96 1996 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_15 ,

- трактор Т-150к 1998 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_16 ,

- трактор ХТЗ-17021 1998 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_17 ,

- автомобіль LEXUS 430 державний номер НОМЕР_18 , 2006 року випуску,

- трактор ZTS-16245 1997 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_19 , номер машини НОМЕР_20 , номер двигуна НОМЕР_21 ,

- трактор ZTC-16245 1997 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_22 ,номер машини НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 ,

- трактор ZTC-16245 1997 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_25 ,номер машини НОМЕР_26 , номер двигуна НОМЕР_27 ,

- трактор ZTС-16245 1997 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_28 ,номер машини НОМЕР_29 , номер двигуна НОМЕР_30 ,

- трактор ZТС-16245 1997 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_31 ,номер машини НОМЕР_32 , номер двигуна НОМЕР_33 ,

- трактор ZТС-16245 1997 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_34 ,номер машини НОМЕР_35 , номер двигуна НОМЕР_36 ,

- трактор ZТС-16245 1997 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_37 ,номер машини НОМЕР_38 , номер двигуна НОМЕР_39 .

Зазначене виконавче провадження 04.03.2014р. зупинено у зв`язку з порушенням провадження у справі про банкрутство боржника (ухвала Господарського суду Хмельницької області №924/159/14).

Враховуючи положення ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства та те, що з моменту зупинення виконавчого провадження на підставі порушення провадження у справі про банкрутство боржника пройшло більше 170 днів, 18.08.2021р. виконавче провадження поновлено.

18.08.2021р. на підставі ухвали Господарського суду Хмельницької області №6/1359 від 24.12.2020р. замінено сторону виконавчого провадження - стягувача з Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (02100, м.Київ, бульвар Верховної Ради, буд.7 ) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (04080, м. Київ, вул. О.Терьохіна, буд. 8А, офіс 111 ).

16.09.2021р. державним виконавцем описано та арештовано автомобілі боржника:

- ВАЗ-21043 2005 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_9 ,

- ГАЗ-32213-14 2003 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_2 ,

- ИЖ- р.в. реєстраційний номер НОМЕР_3 ,

- ИЖ- р.в. реєстраційний номер НОМЕР_40 ,

- Suzuki Grand Vitarа 2003 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_41 .

30.09.2021р. державним виконавцем описано та арештовано наступні автомобілі боржника:

- Suzuki Grand Vitarа 2003 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_6 номер VIN НОМЕР_7 ;

- LEXUS LS 430 державний номер НОМЕР_18 , 2006 року випуску.

Іншого майна боржника, що перебуває в заставі не виявлено.

З метою погашення заборгованості по зазначеному рішенню суду (на яке не поширюється дія мораторію), державному виконавцеві необхідно звернути стягнення на описане майно боржника, а тому керуючись ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, заявник просив суд першої інстанції прийняти заяву до розгляду та надати дозвіл на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника - ТОВ "Октант-Центр" (м. Хмельницький, вул.Озерна, 20, код 30145299), в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження" з метою погашення заборгованості по наказу Господарського суду Хмельницької області №6/1359 від 26.04.2010р. на який не поширюється дія мораторію, а саме - зазначені вище автомобілі.

Заявник надав копії документів, які підтверджують факт направлення заяви учасникам справи №924/159/14 (копія супровідного листа на 1 арк.; скріншот сторінки електронної пошти про направлення заяви учасникам справи на 1 арк; копії квитанцій про направлення рекомендованим листом копії заяви сторонам на 2-х арк.)

Також, до суду першої інстанції надійшли письмові пояснення ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" за вих.№381-02-1-3 від 26 листопада 2021р. щодо заяви про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника.

У поясненнях, зокрема зазначено, що враховуючи, що процедура розпорядження майном ТОВ "Октант-центр" триває більше 7 (семи) років, судове рішення про перехід до наступної судової процедури відносно Боржника не прийнято, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" є забезпеченим кредитором та погашення його кредиторських вимог можливе лише за рахунок майна, яке є предметом забезпечення, оскільки, дія мораторію на задоволення забезпечених вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" припинилась, з метою погашення кредитної заборгованості перед забезпеченим кредитором існує необхідність у наданні дозволу державному виконавцю на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника - ТОВ "Октант-центр".

Додатково звернуто увагу, що державним виконавцем виявлено лише частину заставного майна, місцезнаходження/наявність/фізичний стан іншого забезпеченого майна невідомі, що свідчить про те, що забезпечені кредиторські вимоги ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" в повному обсязі погашені не будуть. Тому, аби забезпечити хоча б часткове погашення забезпечених кредиторських вимог, надання дозволу державному виконавцю на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника є необхідним.

Враховуючи вищевикладені обставини, представник ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" просила врахувати письмові пояснення при розгляді заяви заступника начальника ВПВР УЗПВР у Хмельницькій обл.Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника - ТОВ "Октант-центр", задовольнити заяву заступника начальника ВПВР УЗПВР у Хмельницькій обл.Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), надавши дозвіл на примусову реалізацію описаного та арештованого заставного майна боржника - ТОВ "Октант-центр" (29015, м.Хмельницький, вул.Озерна, буд.20, ), в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження" з метою погашення заборгованості по наказу Господарського суду Хмельницької області №6/1359 від 26.04.2010р., на який не поширюється дія мораторію.

Також, як вбачається з матеріалів справи, арбітражний керуючий Харитонюк Є.В. у суді першої інстанції висловив позицію, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: копія даної заяви з додатками повинна бути направлена для ознайомлення належним чином за адресою Боржника та розпорядника майна, що зроблено не було; відповідно до Кодексу України з процедур Банкрутства, дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу. Таким чином, єдиний варіант реалізації заставного майна Боржника в процедурі банкрутства - подача заяви саме кредитором щодо звернення стягнення на предмет застави, згадки щодо реалізації заставного майна Боржника шляхом продажі Державною виконавчою службою - в Кодексі відсутній, а тому заява в такому вигляді підлягає відмові в повному обсязі.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно п.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На підставі норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ухвалою суду від 24.07.2014р. порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" (м. Хмельницький, вул. Озерна, 20, код 30145299), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, яка триває і до цього часу.

21 жовтня 2019 року введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі непродажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Статтею 44 розділу II Кодексу регламентовано введення процедури розпорядження майном боржника, а саме під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу. Процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

Разом з тим, у пункті 12 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 поряд з іншим продовжуються строки процедури розпорядження майном боржника (Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 12 згідно із Законом №728-IX від 18.06.2020).

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

Як встановлено статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. №18-рп/2012).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом тощо.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (стаття 339 ГПК України).

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

У Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавче провадження №19389805 з примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області №6/1359 від 26.04.2010р., яким постановлено: "Стягнути з ТОВ "Октант-Центр" на користь АКБ "Форум" в особі Хмельницької філії АКБ "Форум" 164830,00 доларів США боргу по тілу кредиту, 13839,27 грн. доларів США відсотків по кредиту, 44162,96 грн. пені, 1786,69 доларів США та 441,63 грн. витрат з державного мита та 286,66 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу".

Виконавче провадження відкрито 25.05.2010р. та перебуває в межах зведеного виконавчого провадження №15197686 про стягнення коштів з ТОВ "Октант-Центр" і в послідуючому 04.03.2014р. зупинено у зв`язку з порушенням провадження у справі про банкрутство боржника.

При цьому, вищенаведені положення Закону України "Про виконавче провадження" є лише загальними правилами, які визначають механізми, які мають обов`язково бути застосовані виконавцями у процесі виконання судових рішень.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і нормами Кодексу України з процедур банкрутства для випадків звернення стягнення на майно боржника встановлені спеціальні правила.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, під час розгляду відповідного звернення державного виконавця слід виходити з аналізу положень статей 34, 35 Закону України "Про виконавче провадження" у нормативному поєднанні з положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, окремі положення якого визначають правовий режим та відповідні обмеження з розпорядження майном боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про неплатоспроможність та застосовані відповідні процедури.

Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно частини 2 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна).

Приписами частини третьої цієї статті передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення (абз. 1 частини п`ятої статті 41 КУзПБ).

Як встановлено ч.8 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство. Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

При цьому, в частині шостій статті закріплено, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (ч.5 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, правомірними можна вважати ті дії щодо звернення стягнення на майно боржника, які будуть здійснені в межах провадження у справі про банкрутство.

Відтак, не можна вважати правомірними вимоги державного виконавця щодо надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника - ТОВ "Октант-центр", який перебуває у процедурі банкрутства, на підставі лише положень Закону України "Про виконавче провадження", без врахування процедур і положень Кодексу України з процедур банкрутства, норми якого мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Як неодноразово відзначав Верховний Суд, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, пов`язаний принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності суттєве значення має принцип судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.

Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої Кодексом України з процедур банкрутства процедури.

У межах дотримання наведеного принципу з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність боржника, зважаючи на відсутність нормативного врегулювання співвідношення процедур виконавчого провадження та процедур банкрутства, з огляду на мету та цілі Кодексу України з процедур банкрутства, такими, що відповідають положенням чинного законодавства України, можна вважати лише ті дії державного виконавця щодо звернення стягнення на майно боржника, які були дозволені (санкціоновані) судовим рішенням (ухвалою суду) в межах справи про банкрутство.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у справі №903/69/18 щодо принципу судового контролю за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів; у справі №904/4700/19 щодо перебування боржника в особливому правовому режимі з моменту порушення (відкриття) щодо боржника справи про банкрутство та пріоритету спеціальних норм законодавства про банкрутство у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України; у справі №44/610-6-43/145 щодо нормативного поєднання положень Закону України "Про виконавче провадження" з положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини справи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів вважає, що Господарський суд Хмельницької області дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вх.№05-06/677/21 від 09.11.2021р.) про надання дозволу на примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр".

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної постанови, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 20.12.2021р. справі №924/159/14 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 31.03.2022р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.